Постанова

Іменем України

09 червня 2021року

м. Київ

справа № 332/4225/16-ц

провадження № 61-20550св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», Запорізька міська рада,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (письмового провадження) касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 16 квітня 2019 року в складі судді Яцуна О. С. та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Бєлки В. Ю., Полякова О. З., Онищенко Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг» (далі - ТОВ «Естейт селлінг»), Запорізької міської ради та з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсними рішення шостої сесії п`ятого скликання Запорізької міської Ради від 06 грудня 2006 року за № 72/130 в частині передачі ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0, 0585 га, та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0, 0585 га, серії ЯГ № 700752 від 07 травня 2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 ; поновити йому порушене право на користування земельною ділянкою шляхом відновлення межі, яка поділяє земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , площею 531 кв.м, шляхом установки межових знаків на місцевості, відповідно до даних земельно-кадастрової документації; та зобов`язати відповідача перенести паркан, який встановлено між вищезазначеними суміжними земельними ділянками.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 45, 11 кв.м, житловою 27, 8 кв.м.

З метою оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться вищезазначене будинковолодіння, він звернувся до відповідних установ для виготовлення технічної документації.

За результатами геодезичної зйомки земельної ділянки та за даними публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка АДРЕСА_3 «накладається» на земельну ділянку АДРЕСА_2 , розмір накладки складає 0, 0007 га. Колишній власник суміжної земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 перемістив межу між вказаними земельними ділянками, збудувавши на ній паркан.

Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 набув на підставі рішення шостої сесії п`ятого скликання Запорізької міської Ради від 06 грудня 2006 року за № 72/130 та державного акта ЯГ № 700752 від 07 травня 2007 року на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0, 0585 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Вважав, що ОСОБА_2 своїми діями суттєво порушив його права, як суміжного землекористувача земельної ділянки АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 16 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, позов задоволено частково.

Визнано недійсними рішення шостої сесії п`ятого скликання Запорізької міської ради від 06 грудня 2006 року за № 72/130 в частині передачі ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки по АДРЕСА_4 / АДРЕСА_3 , площею 0, 0585 га, та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0585 га, серії ЯГ № 700752 від 07 травня 2007 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 .

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позовні вимоги про визнання недійсними рішення Запорізької міської ради в частині передачі ОСОБА_2 в приватну власність земельної ділянки та державного акта на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню, оскільки технічна документація із землеустрою, на підставі якої прийнято зазначене рішення, виготовлена із суттєвими порушеннями, а саме не було погоджено межі земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами).

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про поновлення порушеного права на користування земельною ділянкою шляхом відновлення межі, встановлення межових знаків на місцевості та зобов`язання відповідача перенести паркан, встановлений між суміжними ділянками, місцевий суд виходив з того, що ці вимоги заявлені передчасно, так як дане питання може бути вирішено тільки після встановлення меж земельної ділянки землевпорядною організацією та передачі земельної ділянки у власність.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 16 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в їх задоволенні.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок, а тому сама по собі відсутність документального погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками (користувачами) не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення міської ради та акт на право власності незаконними.

Окрім цього вказує, що суди не звернули уваги на те, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності й безпідставно не застосували наслідки її пропуску.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмовлених позовних вимог про поновлення порушеного права на користування земельною ділянкою шляхом відновлення межі, встановлення межових знаків на місцевості та зобов`язання перенести паркан заявник не оскаржує, а тому в цій частині суд касаційної інстанції їх не переглядає.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із Заводського районного суду міста Запоріжжя.

24 грудня 2019 року справа № 332/4225/16-ц надійшла до Верховного Суду.

ОСОБА_1 надіслав відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 12 грудня 2014 року, в порядку спадкування за законом після смерті діда ОСОБА_4 , належить будинковолодіння, розташоване по АДРЕСА_2 .

Рішенням Запорізької міської ради № 72/130 від 06 грудня 2006 року «Про передачу громадянам земельних ділянок у Заводському районі міста Запоріжжя» ОСОБА_2 передано земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд, площею 0, 0585 га за адресою: АДРЕСА_1 .

07 травня 2007 року на підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0, 0585 га,серії ЯГ № 700752.

Згідно з листом Заводської районної адміністрації Запорізької міської ради від 18 червня 2001 року № 02-39/37ЛП, внаслідок обстеження будинків НОМЕР_1 та АДРЕСА_3 , комісією запропоновано ОСОБА_2 у строк до 22 червня 2001 року знести металевий паркан по межі між земельними ділянками.

07 грудня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі договору іпотеки від 15 вересня 2016 року набуло право власності на вищевказану земельну ділянку, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2016 року.

Згідно з листом ТОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр» від 12 жовтня 2016 року, за результатами геодезичної зйомки земельної ділянки по АДРЕСА_2 встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_3 накладається на земельну ділянку по АДРЕСА_2 , розмір накладки складає 0, 0007 га.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 3222/3223/18-27/4366/1827 від 29 жовтня 2018 року, рукописний запис прізвища « ОСОБА_4 » та підпис у вигляді рукописного запису « ОСОБА_4 » від імені ОСОБА_4 в акті погодження меж землекористування, які містяться в технічній документації на виділення земельної ділянки ОСОБА_2 , в графі 1, виконані не самим ОСОБА_4 , а іншою особою.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша стаття 155 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 118 ЗК України (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність (пункт 10 статті 118 ЗК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок про те, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсними рішення Запорізької міської ради від 06 грудня 2006 року № 72/130 та державного акта на право приватної власності на земельну ділянку від 07 травня 2007 року, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про наявність підстав для їх задоволення у зв`язку із непідписанням померлим ОСОБА_4 як суміжним землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки.

Зважаючи на викладене, оскільки сам по собі факт непідписання суміжним землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки не є підставою для визнання недійсними оскаржуваних рішення міської ради й державного акта на право власності на земельну ділянку, а на будь-які інші порушення процедури приватизації спірної земельної ділянки позивач не посилався й суди таких обставин не встановили, у задоволенні позовних вимог в цій частині необхідно відмовити в зв`язку із їх недоведеністю.

Окрім цього, колегія суддів зазначає, що ТОВ «Естейт селлінг» є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки на час ухвалення рішення суду першої інстанції вже не було власником спірної земельної ділянки, а тому в задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити в зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідають вимогам щодо законності й обґрунтованості, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги, скасування рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 16 квітня 2019 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог про визнання рішення міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними й ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог з підстав, наведених вище.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу задоволено, то сплачений АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 920 грн та за подання касаційної скарги в сумі 2 560 грн підлягає стягненню з позивача на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду міста Запоріжжя від 16 квітня 2019 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», Запорізької міської радипро визнання рішення міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними скасувати й ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Естейт селлінг», Запорізької міської радипро визнання рішення міської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку недійсними.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4 480 грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:Н. О. Антоненко І. О. Дундар М. М. Русинчук М. Ю. Тітов