Справа № 466/1894/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Свірідової В.В.

при секретарі Шаповалової Ю.О.

з участю заявника ОСОБА_1

зацікавлених осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

представника зацікавленої особи ОСОБА_5

справа №466/1894/19, 2-о/466/53/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , з участю заінтересованих осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Львівської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, -

встановив:

10.03.2021 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, в якому просить встановити факт належності ОСОБА_6 правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Львівською міською адміністрацією 20 жовтня 1993року, у частині належності йому на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8кв.м. та комори в підвалі, площею 1,4кв.м.

В обґрунтування заяви зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У свідоцтві про право власності на житло батько заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_6 помилково зазначений як ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Після смерті ОСОБА_7 відкрилась спадщина на спадкове майно, однак оформити своє право на спадщину вона не може, оскільки у свідоцтві про право власності на житло прізвище її батька зазначене як " ОСОБА_8 ", в той час як в інших документах " ОСОБА_9 ".

У зв`язку з чим змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.05.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження (а.с.18).

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву підтримала, покликаючись на мотиви викладені в поданій до суду заяві та просила її задовольнити.

В судовому засіданні зацікавлені особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представник заінтересованої особи Львівської міської ради Балюєв С.В. (а.с.13) заяву підтримали та не заперечували проти її задоволення.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в ч. 1 ст. 315 ЦПК України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Аналогічно згідно п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Львівською міською адміністрацією від 20 жовтня 1993 року, на підставі розпорядження Львівської міської ради №1211 від 20 жовтня1993 року, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8 кв. м, та комора в підвалі, площею 1,4 кв. м, на праві спільної сумісної власності належить: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.6-7).

У вказаному свідоцтві про право власності на житло батько заявника ОСОБА_1 ОСОБА_6 помилково зазначений як " ОСОБА_7 .

У свідоцтві про одруження батьків ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , виданому Бюро записів актів громадянського стану Управління юстиції міста Львова 26 червня 1958 року прізвище батька зазначено як ОСОБА_6 (а.с.8).

У свідоцтві про народження ОСОБА_10 серії НОМЕР_3 , виданому Бюро записів актів громадянського стану Управління юстиції міста Львова 30 жовтня 1959, батьком зазначено також ОСОБА_6 (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. У свідоцтві про смерть серії НОМЕР_4 , виданому 23.12.2020 року Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, батько ОСОБА_1 також іменований як ОСОБА_6 (а.с.9).

Після смерті батька відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на частку в квартирі АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_1 проживала разом з батьком до дня його смерті і проживає у цій квартирі до сьогодні, вона фактично прийняла спадщину і являється спадкоємцем першої черги. Однак, оформити своє право на спадщину вона не може, оскільки у свідоцтві про право власності на житло прізвище батька зазначене як " ОСОБА_8 ", в той час як в інших документах - " ОСОБА_9 ".

У зв`язку з необхідністю проведення процедури спадкування нерухомого майна, виникла потреба у встановленні факту належності померлому батьку ОСОБА_6 правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_5 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні з письмових доказів (а.с.8, 9, 10, ) встановлено факт належності ОСОБА_6 правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Львівською міською адміністрацією 20 жовтня 1993року, у частині належності йому на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8кв.м. та комори в підвалі, площею 1,4кв.м.

Вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що заява є підставною та її слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 247, 259, 263-265, 268, 315, 319, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

заяву задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_6 правовстановлюючого документа свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Львівською міською адміністрацією 20 жовтня 1993року, у частині належності йому на праві спільної сумісної власності квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 45,8кв.м. та комори в підвалі, площею 1,4кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Львова.

Суддя В. В. Свірідова