Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.
Доповідач -луганська В.М.
Справа № 409/2212/19
Провадження № 22-ц/810/388/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Селянське (фермерське) господарство «Вікторія К»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку ,

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року, постановлену судом у складі судді Третяка О.Г., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства «Вікторія-К» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до Селянського (фермерського) господарства «Вікторія К» про розірвання договору оренди землі від 12.01.2012, укладеного між позивачем та Селянським (фермерським) господарством «Вікторія К», зареєстрованого у відділі ДКЗ Білокуракинського району 28.03.2012 року за № 01223, загальною площею 8,2695 га, розташованої на території Просторівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 2012 року по 2019 рік відповідач не виконує свої зобов`язання щодо сплати орендної плати відповідно умов договору.

У квітні 2021 року позивач звернувся до суду з заявою про забезпечення позову та просив вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти посів будь-якими рослинними культурами на спірній земельній ділянці кадастровий номер :08:004:0011, ділянка № НОМЕР_1 до вирішення спору по суті та набрання законної сили судовим рішенням.

В обґрунтування заяви зазначив, що у провадженні суду перебуває цивільна справа № 409/2212/19, предметом спору якої є розірвання договору оренди вищезазначеної земельної ділянки. Судовий розгляд триває більше ніж 1 рік 6 місяців, відповідач користується земельною ділянкою та отримує прибуток, позбавляючи позивача самостійно користуватися своїм майном. Тривала невизначеність у судовому спорі надає переваги відповідачу користуватися його земельною ділянкою, а позивач не може реалізувати свої права власника земельної ділянки.

Подальше використання спірної земельної ділянки відповідачем може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, та створити для позивача матеріальні труднощі у вигляді стягнень вартості посівного матеріалу відповідача у вигляді засіяної площі земельної ділянки.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову, якою заявлені вимоги позивача про забезпечення позову задовольнити. Постановити окрему ухвалу щодо порушення процесуальних строків, відсутність належної організації розгляду справи, процесуального затягування розгляду справи та невиправданого відкладення розгляду справи по суті суддею Білокуракинського районного суду Луганської області Третяком О.Г.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що розгляд цивільної справи № 409/2212/19 судом першої інстанції триває з вересня 2019 року до теперішнього часу. Вважає, що безпідставне відкладення розгляду справи, її не розгляд є порушенням прав позивача.

6 квітня 2021 року позивачем подана заява про забезпечення позову через Електронний суд», проте суд першої інстанції, розглянув її з порушенням строку, передбаченого ст. 153 ЦПК України.

Відсутність факту початку повноцінного функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи не може бути перешкодою для роботи її підсистеми «Електронний суд» та відповідно права особи на подання процесуальних документів через підсистему в електронній формі.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивач буде мати змогу отримати компенсацію у разі задоволення позову, не вирішує питання превентивного характеру відновлення порушеного права позивача, суд першої інстанції не вказує яку компенсацію позивач зможе отримати та на підставі яких норм права, створює більш вагомі переваги відповідачу.

Суд першої інстанції не звернув уваги на доводи та докази надані позивачем, а саме, відсутність оплати орендної плати з 2012 року, відсутність розрахунку відповідача за договором оренди, довідка Державної фіскальної служби, що свідчить про тривалість порушеного права позивача. При всій сукупності доказів несплати за оренду землі, тривалість розгляду справи, правову поведінку відповідача, предмету позову, заява має бути задоволеною.

У судове засідання скаржник ОСОБА_1 не з`явився, про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача Селянське (фермерське) господарство «Вікторія-К» в судове засідання не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений у визначеному законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення заборони вчиняти посів на спірній земельній ділянці буде порушувати права відповідача, оскільки на даний час діє договір оренди, який в судовому порядку не розірвано.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, про подання позивачем заяви про забезпечення позову з додатками через підсистему "Електронний суд", яка на теперішній час працює лише в тестовому режимі.

Відповідно до ст.260 ЦПК України ухвала суду в тому числі складається із мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновку, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Між, тим оскаржувана ухвала не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Так, відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості заходів забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти посів будь-якими рослинними культурами, оскільки забезпечення позову таким способом порушує право відповідача на користування орендованою земельною ділянкою та надає перевагу позиції позивача, ще до моменту вирішення справи по суті.

Однак, як зазначалося вище оскаржувана ухвала не містить мотивів, з яких суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви, тому колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає зміні, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що під час вирішення заяви про забезпечення позову необхідно враховувати сукупність доказів несплати за орендної плати за земельну ділянку, правову поведінку відповідача, оскільки під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що підставою відмови в розгляді заяви про забезпечення позову є надання заяви позивачем через систему Електронний суд, оскільки заяву позивача про забезпечення позову розглянуто судом і по ній ухвалено судове рішення.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_1 з порушенням строку, встановленого ч.1. ст.153 ЦПК України, однак це порушення не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

За приписами частини десятої статті 262 ЦПК України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Отже вказанна стаття передбачає право суду, а не обов`язок постановлювати окрему ухвалу.

На підставі викладеного, відповідно до ч.4 ст.376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, виклавши мотивувальну частину оскарженої ухвали в редакції цієї постанови, а в іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 квітня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови17 червня 2021 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В.К. Гаврилюк

О.Ю. Карташов