Номер провадження: 22-ц/813/4319/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Погорєлової С.О., Князюка О.В.

за участю секретаря судового засідання: Рибачук О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ „Брокбізнесбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2016 року ПАТ „Брокбізнесбанк звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року у розмірі 228916,22 грн., мотивуючи це тим, що 08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1223 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної карти миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Також, 08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Договору № 1223, за якою відкрито кредитну лінію працівникам підприємства, з якими у Банку реалізовано зарплатний проект. Відповідно до п.2 Додаткової угоди Банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом у суму 50 000 грн. на строк до 07.04.2015 року зі сплатою процентів за користування Кредитом у розмірі 28% річних на споживчі цілі, проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що стало підставою звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року позов ПАТ „Брокбізнесбанк задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «БРОКБІЗНЕСБАНК» заборгованість за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року в розмірі 228 916 гривень 22 копійки та судовий збір у сумі 3433 гривні 74 копійки.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м.Одеси від 29 жовтня 2018 року та ухвалити нове, яким вимоги позивача задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 32 326,89 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- 08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1223 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку електронної платіжної карти миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUЕ;

- також, 08 квітня 2013 року між акціонерним товариством «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 до Договору № 1223, за якою відкрито кредитну лінію працівникам підприємства, з якими у Банку реалізовано зарплатний проект. Відповідно до п.2 Додаткової угоди Банк надав відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом у суму 50 000 грн. на строк до 07.04.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 28% річних на споживчі цілі;

- через невиконання (неналежне виконання) ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 01 вересня 2016 року наявна заборгованість в розмірі 228 916,22 грн., із них: заборгованість за кредитом - 48 005,00 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., заборгованість по пені через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 89 410,07 грн. (50 317,10+ 39 092,97), заборгованість по інфляції через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 39 302,61 грн. (22 576,63+ 16 725,98), а також заборгованість по 3% річних через прострочення зобов`язань з повернення тіла кредиту та сплати процентів - 4 787,22 грн. (2 695,56 + 2 091,66).

Відповідно до п. 17 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року у разі несплати власником рахунку 2-х (двох) платежів за цією додатковою угодою, що йдуть підряд, термін повернення Кредитної лінії вважається таким, що настав, і відповідно, власник рахунку, зобов`язаний повернути Кредитну лінію, сплатити проценти за користування Кредитною лінією в сумі, яка зафіксована на дату несплати другого платежу.

Як вбачається з наданих розрахунків, ОСОБА_1 не сплатив 2 платежі зі сплати процентів підряд за серпень і вересень 2013 року, внаслідок чого термін повернення Кредитної лінії в розумінні п. 17 Додаткової угоди № 1 до кредитного договору № 1223 від 08.04.2013 року вважається таким, що настав 26.10.2013 року.

До суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором Банк звернувся 10.10.2016 року в межах строку позовної давності, про застосування якої до речі, відповідач приймаючи участь у розгляді справи з відповідною заявою до ухвалення судом оскаржуваного рішення, не звертався протягом всього часу розгляду справи в районному суді з 10.10.2016 року до 29.10.2018 року.

Колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватися належним чином згідно умов договору і вимог Цивільного кодексу України. Прийняті на себе зобов`язання по договору не були виконані відповідачами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У порушення умов вищевказаного кредитного договору, відповідачі прийнятих на себе кредитних зобов`язань, у частині своєчасного погашення заборгованості за кредитом і нарахованим по ньому відсоткам не виконали.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абз.2 ч.І ст.1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з наведених норм, наслідком неправомірного користування чужими грошовими коштами, тобто прострочення виконання грошового зобов`язання (як договірного, так і позадоговірного), є нарахування процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати сплату процентів, розмір яких визначений договором або законом (зокрема ч. 1 ст. 1048 ЦК України - у правовідносинах, що виникають з договору).

З огляду на зазначене ключовим у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання грошового зобов`язання. До цього моменту можливе нарахування процентів як плати, зокрема, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, при простроченні виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних грошей, нараховуються 3 % річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Саме такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/10156/17 від 10.04.2018 року.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та нарахування пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги банку про стягнення процентів та пені за прострочення сплати процентів та пені на тіло кредиту, розрахованої за договірною ставкою після 26.10.2013 року (закінчення строку кредитування) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Такі висновки суду апеляційної інстанції, що не були враховані судом першої інстанції під час вирішення спору, узгоджуються з позицією Великої палати ВС, висловленою у постанові від 28.03.2018 у справі №14-10цс18.

Оскільки проценти за договірною ставкою після спливу строку кредитування нараховані позивачем необґрунтовано, то необґрунтованими є також і інфляційне збільшення та 3% річних, нарахованих на розмір процентів, що розрахований позивачем за договірною ставкою після спливу строку кредитування.

При таких обставинах, рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в частині процентів за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., за пенею за прострочення повернення кредиту - 50317,10 грн., за пенею по процентам за користування кредитом - 39 092,97 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань зі сплати процентів - 16 725,98 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом - 2 091,66 грн, а всього на загальну суму 155 639 грн. 03 коп. не може вважатися законним та обґрунтованим.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08.06.2021 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Михайліна Олександра Євгенійовича про закриття провадження у справі - задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року за процентами за користуванням кредитом - 47 411,32 грн., за пенею за прострочення повернення кредиту - 50317,10 грн., за пенею по процентам за користування кредитом - 39 092,97 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань зі сплати процентів - 16 725,98 грн., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитом - 2 091,66 грн, а всього на загальну суму 155 639 грн. 03 коп. - скасовано та провадження в цій частині позовних вимог закрито.

В решті клопотання про закриття провадження, зокрема в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 48005 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 22 576,63, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення тіла кредиту 2 695,56 грн., а всього на загальну суму 73 277 грн. 19 коп. - відмовлено і тому розгляд справи в апеляційному порядку в цій частині вимог продовжено.

Колегія суддів враховує, що сам апелянт визнає факт наявності заборгованості за тілом кредиту у розмірі 32 326,89 грн.

Між тим, наведені розрахунку заборгованості за тілом кредиту в межах позовної давності не можуть бути взятими до уваги, оскільки відповідачем не доведено про поважність причин не заявлення ним про застосування позовної давності в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, розгляд справи в суді першої інстанції відбувався протягом 2-х років і будь-яких поважних причин не заявлення відповідачем про позовну давність не вбачається. Сам по собі факт відсутності відповідача в останньому судовому засіданні, коли було ухвалено оскаржуване рішення, не є достатньою підставою для можливості застосування позовної давності в апеляційному суді при перегляді справи в апеляційному порядку.

Будь-яких доказів про спростування заборгованості, заявленої Банком до стягнення за тілом кредиту 48005 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 22 576,63, 3% річних за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення тіла кредиту 2 695,56 грн., а всього на загальну суму 73 277 грн. 19 коп. відповідачем не представлено.

Враховуючи встановлені у справі обставини та не спростування позивачем заборгованості за кредитним договором у розмірі, розрахованому позивачем за тілом кредиту, інфляцією та 3% річних за прострочення тіла кредиту, колегія суддів набуває висновку, що рішення суду в цій частині відповідає законодавству і підстави для скасування або зміни рішення суду саме в цій частині відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З відповідача на користь позивача стягнуто 73 277,19 грн., що становить 32% від первісно заявлених вимог - 228 916,22 грн.

В порядку зміни розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» слід стягнути судовий збір сплачений позивачем в районному суді у розмірі 3 433.74 грн. пропорційно задоволеним вимогам - 32%, що таким чином становить 1 098 грн. 80 коп. (3 433,74*32%).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» заборгованості за кредитним договором № 1223 від 08.04.2013 року, а саме заборгованості за кредитом 48005 грн., за інфляцією за прострочення виконання зобов`язань з повернення тіла кредиту 22 576 грн.63 коп., 3% річних за прострочення виконання зобов`язання щодо повернення тіла кредиту 2 695 грн.56 коп., а всього на загальну суму 73 277 грн. 19 коп. - залишити без змін.

В порядку зміни розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» 1 098 грн. 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 23.06.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

О.В.Князюк