МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2021 р. Справа № 370/1745/21

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Мазки Н.Б. в приміщенні Макарівського районного суду Київської області в смт Макарів Бучанського району Київської області, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

позивач АТ «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 11.12.2018 року між позивачем АТ «Кредобанк» та відповідачем-позичальником ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL-155348, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність відповідача-позичальника грошові кошти у розмірі та на умовах обумовлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені договором (п.1 договору).

11.12.2018 року між банком та відповідачем-позичальником ОСОБА_1 підписана анкета-заява №СL-155348 фізичної особи та отримання готівкою кредиту, в якій зазначена інформація про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 .

Факт шлюбних відносин підтверджується штампом у паспорті ОСОБА_3 про реєстрацію шлюбу із ОСОБА_2 .

У спорах, в яких позичальником виступає фізична особа, яка на момент укладення кредитного договору перебувала в шлюбі, то інший з подружжя може бути солідарним відповідачем іншого подружжя, навіть у випадку відсутності окремого договору поруки.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором належним чином виконав.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує.

Станом на 26.05.2021 року заборгованість по кредитному договору №СL-155348 від 11.12.2018 року становить 155911.01 гривня.

Представник позивача за довіреністю адвокат Павленко С.В. просить: стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на користь АТ «Кредобанк» суму заборгованості за кредитним договором №СL-155348 від 11.12.2018 року у розмірі 155911.01 гривні; витрати по сплаті судового збору у розмірі 2338.67 гривень; стягнути солідарно витрати на професійну правову допомогу у розмірі 15591.10 гривню. Також вказано про проведення заочного розгляду справи без участі представника позивача та ухвалення заочного рішення.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 01.09.2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Представник позивача згідно рекомендованому повідомленню про вручення поштового відправлення №960, отримав копію ухвали суду від 01.09.2021 року.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали кожен 03.11.2021 року копії ухвали суду від 01.09.2021 року, позовної заяви з додатками, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення відповідно №№646,791.

Відповідачі ОСОБА_1 клопотань, заяв, відзиву не надав.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Дмитренко Д.Ф. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про незгоду відповідача ОСОБА_2 із позовом з посиланням на те, що в 1996 року між відповідач 1 ОСОБА_1 та відповідачем 2 ОСОБА_2 був укладений шлюб, сторони почали проживати однією сім`єю. Приблизно в 2010 році сімейні відносини почали руйнуватися, оскільки відповідач 1 не проявлявся жодного інтересу до сім`ю почав зловживати спиртними напоями, не допомагав дружині-відповідачу 2 вести та утримувати домашню господарство. В результаті чого в серпні 2021 року шлюб між ними було розірвано.

Грошові кошти, отримані за кредитним договором №СL-155348 від 11.12.2018 року частково мали компенсувати грошові зобов`язання (рефінансувати кредитну заборгованість) відповідача 1 за кредитним договором №СL-108255.

Відповідач 2 дізналась про існування таких грошових зобов`язань (кредитних) лише отримавши 26.10.2021 року ухвалу суду, копію позовної заяви з додатками. Відповідно згоди на отримання кредиту вона не надавала, а грошові кошти були використані відповідачем 1 у власних (особистих), а не сімейних інтересах.

Крім того, відповідно до умов договору №СL-155348 від 11.12.2018 року (п.8) відповідач 1 несе повну відповідальність перед позивачем (банком) усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернене стягнення в порядку передбаченому законодавством України. Будь-якої відповідальності інших осіб, за умовами даного договору не встановлено, а зміна умов договору не допускається.

На думку відповідач 2, оскільки відповідач 1 на момент укладання договору №СL-155348 від 11.12.2018 року не проживав однією сім`єю з відповідачем 2, то отримав дані кошти на власні потреби, а не в інтересах сім`ї, тому відповідач 2 не несе будь-якої відповідальності за такими зобов`язаннями (а.с.57-59).

У відповіді на відзив представник позивача за довіреністю адвокат Павленко С.В. зазначив, що не погоджується із твердженнями викладеними у відзиві, та зазначає, щовідповідач 2 не обґрунтовує причини невизнання «про укладення кредитного договору» і не надає доказів розірвання шлюбу та факт відсутності ведення спільного господарства у момент укладення кредитного договору. Також у тексті відзиву представник відповідача 2 упускає основні факти цілей надання кредиту не тільки на рефінансування кредитної заборгованості, а й на поточні потреби позивачка, які у свою чергу мають на меті отримання кредитних коштів в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.2.4. договору, позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потребі в сумі 52882.46 гривні; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Кредобанк» в сумі 47117.54 гривень. Відповідно до анкети-заяви №СL-155348 зазначено, що шляхом підписання цієї анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредитку просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким , що не потребує згоди другого подружжя.

Представник АТ «Кредобанк» розуміє під поняттям «дрібний побутовий правочин» керуючись ст.31 ЦК України, як поняття оціночне і має визначатися в кожному конкретному випадку. Зміст абзацу третього ч.1 ст.31 ЦК дозволяє стверджувати, що правочин є дрібним побутовим, лише якщо він одночасно відповідає трьом ознакам:

- задовольняє побутові потреби особи. При цьому вважаємо, що немає підстав

визнавати нечинним правочин, якщо він вчинений з метою задоволення потреб не особи, що вчиняє правочин, а членів його сім`ї, або і особи, і членів його сім`ї спільно:

- відповідати фізичному, духовному чи соціальному розвитку особи;

- стосуватися предмета, який має невисоку вартість.

Так як в цивільному законодавстві відсутнє поняття дрібний побутовий правочин для повнолітніх осіб, а лише передбачено сутність поняття щодо малолітніх осіб, то представник позивача вважає, що необхідно прирівнюваній суть поняття в загальному і до цього спору, причому суть дрібного побутового правочину не змінюється та не скривлюється. Побутовий характер правочину означає, що мета його укладення - задоволення звичайних регулярних побутових потреб особи та членів її сім ї.

Відповідач-1 взяв кредитні кошти на поточні потреби, які мають на

меті задоволення потреб сім`ї та на погашення кредитної заборгованості перед ПАТ

«Кредобанк».

Представник позивача вертає увагу суду, що кредитні зобов`язання перед ПАТ «Кредобанк» відповідно до реквізитів зазначених у анкеті-заяві №СL-155348, виникли у 02.05.2018 році, а шлюб укладено між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - 20.06.1996 року, якщо співставити дані дати, то можна дійти висновку, що отриманий 11.12.2018 року кредит у АТ «Кредобанк» - на рефінансування (погашення) кредиту має на меті наявність боргового обов`язку у другого з подружжя, так як укладений шлюб між відповідачами передував виникненню обох кредитів. До того ж відповідач-2 не заперечує, що на момент укладення кредитного договору вони були у зареєстрованому шлюбі.

Частиною 2 ст.60 СК України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єкти права спільної сумісної власності визначаються ст.61 СК України наступним чином:

- об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за

винятком виключеного з цивільного обороту;

- об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя;

- якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно,

в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права

спільної сумісної власності подружжя.

За договором, укладеним одним з подружжя, може бути не лише набуття майна, але й створення майнових обов`язків (наприклад, укладення договорів позики, купівлі-продажу з розстроченням платежу). Оскільки в такому випадку майно визнається об`єктом спільної сумісної власності подружжя і дане майно використане в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК), другий з подружжя також стає стороною за ланям договором, до якої може бути заявлена вимога кредитора про його виконання.

Не може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя майно, виключене з

цивільного обороту. Постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 року «Про право

власності на окремі види майна» визначено, що до видів майна, що не може перебувати у

власності громадян належить:

-зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2, і

боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна і бойова техніка, ракетно-космічні комплекси;

-вибухові речовини й засоби вибуху. Всі види ракетного палива, а також спеціальні

матеріали та обладнання для його виробництва;

-бойові отруйні речовини;

-наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних

громадянами за призначенням лікаря);

-протиградові установки;

-державні еталони одиниць фізичних величин;

-спеціальні технічні засоби негласного отримання інформації;

-електрошокові пристрої та спеціальні засоби, що застосовуються правоохоронними

органами, крім газових пістолетів і револьверів та патронів до них, заряджених речовинами сльозоточивої та дратівної дії.

Надзвичайно важливим є питання, чи можуть бути віднесені до складу спільного майна подружжя борги. Враховуючи наведену редакцію ч.1 ст.190 ЦК України, яка зараховує до поняття «майно» майнові права та обов`язки, що належать суб`єкту правовідносин, можна зробити позитивний висновок на користь даного твердження. Разом з тим ні Сімейний кодекс України, ні інші законодавчі акти не дають підстави вважать інакше.

Тому, представник АТ «Кредобанк» вважає, що заборгованість за кредитним договором є майновим обов`язком, що включається до поняття майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як містить обов`язкову ознаку правочину вчиненого в інтересах сім`ї, як наслідок стягнення заборгованості за кредитним договором позичальника покладається на другого із подружжя у вигляді солідарного обов`язку перед банком, адже знову ж суть правочину полягає в тому, що кредитні кошти були надані позичальнику в інтересах сім`ї на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості.

Договір, укладений одним із подружжям, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використане на задоволення потреб сім`ї.

Представник позивача звертає увагу, що перед отриманням кредиту банк здійснює перевірку майнового стану позичальника та другого із подружжя для визначення та встановлення можливості здійснювати погашення заборгованості в подальшому позичальником, отож якщо звернути увагу на наданий до суду доказ у вигляді копії анкети-заяви фізичної особи на одержання кредитних коштів, то сторони погодили виходячи із наявного майнового стану позичальника, що це є дрібним побутовим правочином.

До того ж відповідач 2 не підтвердила належними та допустимими доказами факт розірвання шлюбу, відтак не може представник АТ «Кредобанк» вважати твердження представника відповідача 2 достовірними (а.с.62-68, 73-76).

Сторонами не подано клопотань про продовження процесуальних строків.

Суд здійснює розгляд справи в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України наявні всі умови для проведення заочного розгляду справи.

Ухвалою від 22.12.2021 року суд прийняв рішення про прийняття заочного рішення.

Судом встановлено, що 11.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою-анкетою №СL-155348 фізичної особи на отримання готівкового кредиту.

Згідно кредитному договору №СL-15548 від 11.12.2018 року, укладеному між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , предметом договору зазначена передача у власність позичальника грошових коштів (кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового використання, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі передбачені договором (п.1 договору).

Відповідно п.2.1. договору, банк видає позичальнику кредит у розмірі 100000.00 гривень на строк до 08.12.2023 року.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що позичальник доручає банку здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 52882.46 гривні; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Кредобанк» в сумі 47117.54 гривень.

Згідно п.2.5. договору, для обліку виданих кредитних коштів банк відкриває позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно п.3.1. договору, кредит видається позичальнику в безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів за дорученням позичальника, яке міститься в п.2.4. кредитного договору.

Відповідно п.4.1. договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 52.99% річних.

Згідно п.4.2. договору, проценти за користування кредитом нараховуються шомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною у п.4.1. цього договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов договору.

Відповідно п.6.1., 6.2. договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку і термін, передбачені за цим договором відповідно до графіку платежів (додаток №1 до цього договору). Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4828 гривень щомісячно, кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення кредитного договору.

Згідно п.6.6. договору, погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості:

у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів користування кредитним договором, прострочені платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом, поточні платежі по поверненню кредиту (основного боргу);

у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

Згідно п.6.9. договору, банк у випадку, передбаченому п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового погашення кредиту, процентів, комісії та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п.6.10. договору, позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів після отримання письмової вимоги банку (п.6.9.) усунути порушення умов кредитного договору вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку.

Відповідно п.7.1. договору, за несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки у повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, яка діяла у період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання позичальник, за кожний день прострочення від дати виникнення прострочення до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника. В будь-якому разі розмір пені, нарахованої позичальнику на підставі цього пункту кредитного договору, не може перевищувати 15% від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Відповідно п.7.2. договору, за невиконання обов`язку, передбаченого п.10.2. кредитного договору, банк має право нарахувати позичальнику штраф в розмірі 5% від суми кредиту, що становить 5000 гривень.

Згідно п.8.1. договору, за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України (а.с.18-20, 21-23, 26).

Відповідно розрахунку заборгованість за договором кредиту №СL-155348 від 11.12.2018 року, станом на 26.05.2021 року становить 155911.01 гривень:

- заборгованість за тілом кредиту 93499.44 гривень;

- заборгованість по відсоткам 62411.57 гривень (а.с.6, 7).

Відповідно досудової вимоги №2107/2021 від 27.04.2021 року відповідачу ОСОБА_1 повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором, яку запропоновано сплатити протягом 30 днів з моменту отримання вимоги.

Між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Вимоги ст.526, 527, 530 ЦК України передбачають, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням вимог, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Вимогами ст.525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 2 ст.615 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно вимог ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позик (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Вимогами ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст.65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №638/18231/15-ц, зазначено, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї. Велика Палата Верховного Суду погоджується з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27.04.2016 року у справі №537/6639/13-ц (провадження №6-486цс16) та від 14.09.2016 року у справі №334/5907/14-ц (провадження №6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення заборгованості з кредитом, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-позичальник не належним чином виконує договірні зобов`язання; позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 21853.20 гривні не підлягають задоволенню за недоведеністю вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору.

Керуючись вимогами ст.525, 526, 527, 530, 599, ч.1 ст.598, 610, ч.2 ст.615, ст.629, ч.1 ст.634, ст.1-48, 1049, 1050, ч.2 ст.1054 ЦК України, ч.3 ст.61, ч.4 ст.65 СК України, ст.263-265, 280 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; на користь акціонерного товариства «Кредобанк» адреса: 79026, місто Львів, вулиця Сахарова, б.78, , суму заборгованості за кредитним договором №СL-155348 від 11.12.2018 року у розмірі 155911.01 гривні, що складається з: - заборгованості за тілом кредиту 93499.44 гривень; - заборгованості за відсотками 62411.57 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; на користь акціонерного товариства «Кредобанк» адреса: 79026, місто Львів, вулиця Сахарова, б.78, , витрати по сплаті судового збору в розмірі 1169.34 гривень з кожного.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заочне рішення суду набирає законної сили в загальному порядку відповідно до ст.289 ЦПК України.

Суддя