07.07.2021 225/7707/20
07 липня 2021 року м.Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді: Мацишин Л.С.,
з участю секретаря судового засідання: Михайловської Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Добропілля за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування,
У березні 2021 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла за підсудністю з Дзержинського міського суду Донецької області позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування. В обґрунтування позову посилається на те, що Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5325к від 22 жовтня 2012 року. На виконання умов вказаного вище кредитного договору Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у загальному розмірі 9500 гривень, строком на 24 місяці, з 22 жовтня 2012 року по 22 жовтня 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних.
На підставі додаткової угоди від 27 грудня 2012 року до вказаного вище кредитного договору відповідачу додатково було надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 1300 гривень строком на 24 місяці з 27 грудня 2012 року по 27 грудня 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних.
Перерахування визначених кредитним договором № 5325к від 22 жовтня 2012 року та додатковою угодою від 27 грудня 2012 грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень № 6418 від 22 жовтня 2012 року та № 7543 від 27 грудня 2012 року з відмітками банку про проведення даних платежів. 01 листопада 2012 року та 03 січня 2013 року між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договори добровільного страхування кредитів № 28 та №1.
Представник позивача приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, доказів поважності своєї неявки, відзиву на позовну заяву або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.
Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву представника позивача, який не заперечував проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення.
Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 22 жовтня 2012 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» в особі Голови Правління Євтушенко Т.П. та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № 5325к. На виконання умов вказаного вище кредитного договору Кредитна спілка «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки, у загальному розмірі 9500 гривень, строком на 24 місяці, з 22 жовтня 2012 року по 22 жовтня 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 % річних (а.с.16).
27 грудня 2012 року на підставі додаткової угоди до кредитного договору від 22 жовтня 2012 року відповідачу додатково було надано у тимчасове користування кредитні кошти в розмірі 1300 гривень строком на 24 місяці з 27 грудня 2012 року по 27 грудня 2014 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27.6 % річних (а.с.18).
Перерахування визначених кредитним договором № № 5325к від 22 жовтня 2012 року та додатковою угодою від 27 жовтня 2012 року грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується належним чином завіреними копіями платіжних доручень № 7543 від 27 грудня 2012 року та № 6418 від 22 жовтня 2012 року. (а.с.20-21).
01 листопада 2012 року та 03 січня 2013 року між ПАТ «Українська страхова компанія» та КС «Українська кредитна спілка» було укладено договори добровільного страхування кредитів № 28 та № 1 (а.с.28-33).
Відповідно до п. 1.2. договору добровільного страхування кредитів № 28 від 01 листопада 2012 року та п. 1.2 договору добровільного страхування кредитів № 1 від 03 січня 2013 року, предметом вказаних договорів є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.
Згідно з п. 1.3. вказаних вище договорів добровільного страхування кредитів, ПАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками-пенсіонерами (у т. ч. працюючими) та КС «Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між останньою та позивачем.
Підпунктом 2.1 пункту 2 Договорів добровільного страхування кредитів встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до кожного конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій. Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №5325к від 22 жовтня 2012 року та додаткової угоди від 27 грудня 2012 року належним чином не виконувала, передбачені кредитним договором та додатковою угодою щомісячні платежі повністю не сплатила, що вбачається з виписки з рахунку позичальника за вих. № 4971 від 28 жовтня 2020 року. З вказаної виписки також вбачається, що останній платіж в сумі 690 грн відповідач здійснила 26 травня 2014 року (а.с.35-36).
У відповідності до п. 5.1 Договорів добровільного страхування кредитів страхувальник повинен повідомити про настання страхового випадку та направити позивачу заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року, в якому настав страховий випадок з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.
Відповідно до п.п. 5.7, 5.8. Договорів добровільного страхування кредитів до ПАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору та додаткової угоди. Після отримання страхового відшкодування, КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПАТ «Українська страхова компанія» надає йому документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника згідно з умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про сплачене ПАТ «Українська страхова компанія» страхове відшкодування.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Як вбачається зі змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У ст. 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Вищезазначену норму права містить також ст. 4 Закону України від 17.03.1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі Закон №85/96-ВР).
Згідно із п. 16 ч. 4 ст. 6 Закону №85/96-ВР страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) є одним з видів добровільного страхування.
Відповідно до ст. 993 ч. 1 ЦК України та ст. 27 Закону №85/96-ВР до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконано покладені на нього законом та умовами договорів добровільного страхування кредитів обов`язки, то до останнього перейшло право вимоги на стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування.
Разом з тим, суд не погоджується з розміром страхового відшкодування.
- 2534,72 грн. заборгованість за кредитом;
Вирішуючи питання обґрунтованості вимог за вищенаведеним розрахунком заборгованості, суд виходить з того, що відповідачем не спростовано отримання ним кредитних коштів та наявності заборгованості за тілом кредиту в сумі 2534,72 грн. Проте суд дійшов висновок про необґрунтованість розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитними коштами з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що п.1.2 кредитного договору передбачено, що проценти є фіксованими та нараховуються кожний день на первісну суму кредиту, зазначену в п.1.1.
Пунктом 1.1 договору встановлено розмір процентів у розмірі 27,6 %.
Пунктом 3.6 договору передбачено, що прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.1.1 цього Договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.
Тобто, сторони в п. 3.6 кредитного договору, у відповідності до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, узгодили розмір відсотків, який буде застосовуватись після просторочення платежу та закінчення строку надання кредиту протягом подальшого його використання у розмірі, передбаченому п.п. 1.1 договору, тобто 27,6 %.
Проте, п.п. 3.6 договору для визначення розміру відсотків, які повинні нараховуватись і після закінчення строку дії договору, відсилає лише на п.п. 1.1., який встановлює лише розмір відсотків, проте не визначає на яку суму вони мають нараховуватись. Умова щодо фіксованих відсотків та нарахування їх на первісну суму кредиту міститься в п.п. 1.2 кредитного договору.
А тому, суд приходить до висновку, що в договорі між сторонами не обумовлено нарахування відсотків у разі прострочення кредиту після закінчення його строку на первісну суму кредиту.
Таким чином, після строку кредитування проценти можуть бути нараховані на залишок заборгованості, а не на первісну суму.
Оскільки судом встановлено, що згідно п.п. 1.1. кредитного договору кредит надавався у розмірі 9500 грн. до 22 жовтня 2014 року включно, а сума у розмірі 1300 грн, згідно додаткової угоди надавалась до 27 грудня 2014 року включно, а позика в розмірі 2534,72 грн. не була повернута позичальником, суд приходить до переконання, що позикодавець мав право відповідно до умов договору нараховувати на вказані кошти проценти в розмірі 27,6 % річних за весь час фактичного користування ними.
Згідно із п.3.4 договору нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється в національній валюті за фактичну кількість днів в періоді (28-29-30-31/365-366). Нарахування процентів за договорами кредиту відбувається за кожний фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту (дати списання з розрахунку кредитодавця), а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Для цілей розрахунку процентів за кредитом використовується календарний рік.
Також судом встановлено, що згідно п1.1. додаткової угоди, доповнено розділ 1 Кредитного договору п.1.3, відповідно до якого відсотки щомісячно нараховуються рівними долями на первісну суму кредиту, зазначену п.1.3, збільшену на залишок заборгованості по кредиту, наданого відповідно п.п.1.1, зафіксованого на дату видачі кредиту, зазначеного в п.1.3.
Разом з тим, заборгованість за процентами за користування кредитом після строку кредитування, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 28 грудня 2014 року по 28 жовтня 2020 року, що відповідає 2132 дню, має бути нарахована на прострочене тіло кредиту, яке станом на 28 жовтня 2020 року дорівнювало 2534,72 грн. А отже, отримуємо такий розрахунок 2534,72 * 27,6 / 100 / 365 * 2132 = 4086,33 грн.
А у підсумку розмір заборгованості за процентами за період з 27 червня 2014 року по року по 28 жовтня 2020 року дорівнює 5569,37 (1483,04 +4086,33) грн,
Оскільки судом встановлено, що позикодавцем було необґрунтовано нараховані проценти в розмірі понад суму 5569,37 грн., то вони не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» в порядку регресу заборгованість за кредитним договором № 5325к від 22 жовтня 2012 року, укладеним між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 , яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 2534,72 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 5569,37 грн., а всього в розмірі 8104,09 грн.
В задоволені іншої частини позовних вимог необхідно відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що дорівнює 37,77% та буде становити 793,93 грн.
Керуючись ст.ст.12, 13, 89, 133, 141, 175, 223, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» виплаченого страхового відшкодування в розмірі 8104,09 (восьми тисяч ста чотирьох гривень дев`яти копійок) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» витрати по сплаті судового збору у розмірі 793,93 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Головуючий суддя Л.С.Мацишин

07.07.2021