судді Кропивницького апеляційного суду судді Письменного О.А.
стосовно постанови колегії апеляційного суду в справі за апеляційною скаргою на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2020 року.
11 лютого 2021 року м. Кропивницький
справа № 941/733/20
провадження № 22-ц/4809/94/21
Колегією Кропивницького апеляційного суду розглянуто апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 23 липня 2020 року.
З таким рішенням колегії апеляційного суду не згоден з таких підстав.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на вказані норми, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а лише на фактах, доведеними належними, допустимими і достовірними доказами.
Спір, який є предметом розгляду, полягає в зобов`язані позичальника повернути отримані в борг від банку кредитні кошти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором
Скасовуючи рішення першої інстанції і задовольняючи частково позов, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність вимог банку і обставин справи щодо укладення кредитного договору, а також про наявність кредитної заборгованості.
В якості доказів апеляційний суд врахував Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 18), розрахунок заборгованості за договором б/н від 28.07.2017 р. (а.с. 7-11), виписку за договором б/н на імя ОСОБА_1 (а.с. 12-15), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 16), довідку про відкриті картки на імя ОСОБА_1 (а.с. 17).
Оцінюючи дані документи, вважаю, що вони не є доказами в розумінні Глави 5 ЦПК України.
Зокрема, Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яку Банк надав в якості доказу укладення кредитного договору від 28.07.2017 року, в тексті не містить жодних посилань чи згадок про кредитний договір, його умови, порядок отримання та повернення коштів, зобов`язання сторін і т.і.
Зважаючи на те, що послуги банку полягають не лише у надані кредиту, а й в розміщенні депозитів, обслуговування пенсійних, зарплатних рахунків і т.д., не зрозуміло чому суд при таких обставинах дійшов висновку, що відповідач отримав саме кредитні послуги.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо, безпосередньо після її закінчення.
З огляду на вказане, розрахунок заборгованості, наданий банком (а.с. 7-11), не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).
Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р. № 6-16цс15.
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (втратила чинність на підставі Постанови Національного банку № 75 від 04.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Згідно п.50 Розділу 3 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України.
Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51Розділу 3 Положення).
П. 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається(п. 53).
Отже, аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором, в разі, якщо останні відповідають вимогам первинних документів.
Аналізуючи виписку за договором б/н на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 12-15), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 16), довідку про відкриті картки на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 17), надані банком в якості доказу отримання відповідачем кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитом, вбачається, що вони не містять обов`язкових реквізитів, а саме зазначення посади особи, відповідальної за здійснення операцій та правильність їх оформлення, особистого підпису або інших даних, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операцій.
Оскільки відсутність зазначених обов`язкових реквізитів не дає підстав вважати дані документи первинними фінансовими, апеляційний суд не мав їх враховувати як доказ здійснення фінансових операцій.
Слід зазначити, що виписка за договором б/н на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 12-15) не містить жодного підпису, що не дозволяє її вважати документом взагалі.
Крім того, в справі відсутні будь-які документи, які б свідчили, що відповідач має перед позивачем цивільні зобов`язання.
З огляду на вказане, вимоги банку щодо укладення кредитного договору, а також щодо наявності кредитної заборгованості є недоведені належними і достовірними доказами.
За таких обставин, вважаю, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
Суддя Письменний О.А.