Провадження № 2/263/131/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м.Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шевченко О.А.,

з участю секретаря Тимошенко В.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності на частку у спільному майні, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності на частку у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду із позов про поділ майна подружжя шляхом визнання за ОСОБА_2 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 07 серпня 2010 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У жовтня 2018 ролку шлюбні відносини були припинені, відповідач вигнав позивачку з зазначеної квартири, у зв`язку з чим позивачка з дітьми вимушена була переїхати проживати до родичів. Під час шлюбу на спільні кошти подружжя була придбана квартира, у якій зроблено поточний ремонт та придбано техніку, яка також наразі залишилась у користуванні відповідача. У позасудовому порядку вирішити питання про поділ квартири не вдалось, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом, у якому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину спірної квартири та стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 9500,00 грн.

18.11.2019 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом визнання за ОСОБА_3 4/5 часток квартири АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 1/5 частки зазначеної кваритири.

На обґрунтування зазначив, що 24.06.2010 року ОСОБА_3 став власником однокімнатної квартири АДРЕСА_2 . 07.08.2010 року він з ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, та з метою покращення житлових умов, 17.11.2012 року він продав зазначену квартиру, вартість якої становила 70000,00 грн. Того ж дня 17.11.2012 року ними була придбана квартира АДРЕСА_1 за 120000,00 грн. Таким чином, на придбання спірної квартири було витрачено кошти в розмірі 70000,00 грн., які були отримані від продажу квартири, яка перебувала у власності ОСОБА_3 , та спільні кошти подружжя в розмірі 50000,00 грн. Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 не погоджується, що частки у спірній квартирі можуть бути визначені у розмірі Ѕ. Також ОСОБА_3 зазначив, що після припинення шлюбних відносин з січня 2019 року, він пішов жити до батьків, залишивши дружину з дітьми проживати у спірній квартирі, де вони мешкають по час подання даної позовної заяви. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вартість спірної квартири та попередньої квартири позивача за вторинним позовом, ОСОБА_3 вважає за можливе визнати за ним 4/5 часток спірної квартири та 1/5 частку спірної квартири за ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 28.10.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 29.01.2020 року об`єднано в одне провадження зустрічний позов (справа № 263/16999/19) ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя що є об`єктом спільної сумісної власності шляхом визнання права власності на частку у спільному майні до розгляду з первісним позовом (справа № 263/14090/19) представника позивача ОСОБА_1 яка діє в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя що є об`єктом спільної сумісної власності шляхом визнання права власності на частку у спільному майні, номер справи залишити №263/14090/19 (Провадження № 2/263/508/2020).

Ухвалою суду від 25 листопада 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Від позивачки за первинним позовом надійшла позовна заява про розгляд справи у її відсутності, на позовних вимогах наполягла, просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач за первинним позовом, надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що не погоджується із заявленими позовними вимогами з наступних підстав. По-перше, позивачка не зверталась до нього у позасудовому порядку з метою досудового врегулювання питання поділу майна. По-друге, вона з дітьми проживає у спірній квартирі, а те, що вона проживає у родичів не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами. Також не можна погодитись із запропонованим позивачкою поділом, оскільки спірну квартиру частково придбано за кошти від продажу особистої квартири відповідача. Тому ОСОБА_3 просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 07 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 07 серпня 2010 року, актовий запис №567.

Від шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 Жовтневого відділу реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 18 січня 2011 року, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 Жовтневого відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області від 18 січня 2011 року.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М., ОСОБА_3 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру правочинів №12139575 від 17.11.2012 року та витягом про державну реєстрацію прав Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації».

Згідно п.3 зазначеного договору купівлі-продажу, вищезазначена квартира продана за 125000,00 грн.

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Міського комунального підприємства «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» №26512145 від 24.06.2010 року, ОСОБА_3 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_4 на праві приватної власності на підстава свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 24.06.2010 року. Зазначене узгоджується з Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Маріупольської міської ради від 24.06.2010 року.

17 листопада 2012 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Скалун Л.М., зареєстрованого в реєстрі №1217, продав квартиру за адресою: АДРЕСА_4 .

Пунктом 3 зазначеного договору передбачено, що вищевказана квартира продана за 70000,00 грн.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно роз`яснень п.п.23,24постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року, Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2,3ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права ( ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя ( постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

За правилом, встановленим ч.1ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Проте згідно ч.2,3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, враховуючи, що спірну квартиру було частково придбано за кошти ОСОБА_3 від продажу його особистої квартири, придбаної до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , суд приходить до наступного.

Вартість спірної квартири, визначена договором купівлі-продажу становила 125000,00 грн., із яких 70000,00 грн. особисті кошти ОСОБА_3 , 55000,00 грн. (125000,00 70000,00 грн.) спільні кошти подружжя. Таким чином, частки ОСОБА_2 у придбанні спірної квартири становила 27500,00 грн., що складає 4,5 частину вартості (125000,00 грн. : 27500,00 грн.).

Суд бере до уваги, що з позивачкою за первісним позовом проживають двоє неповнолітніх дітей, що не заперечується сторонами, та з урахуванням вимог ч.2, 3 ст.70 СК України, вважає за доцільне здійснити поділ спірної квартири, виділивши ОСОБА_2 ј частку, а ОСОБА_3 ѕ частки квартири, частково задовольнивши позовні вимоги за первісним та вторинним позовами.

Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог з відповідача за первісним позовом слід стягнути на користь позивачки за первісним позовом судовий збір в розмірі 384,2 грн. Також, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог за зустрічним позовом, необхідно стягнути з відповідачки за зустрічним позовом судові витрати по сплаті судового збору в сумі 4556,12 грн. ( із розрахунку задоволення позовних вимог ОСОБА_3 на 95,95 %). Шляхом взаємозаліку, стягнути з ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 4171,92 грн. ( із розрахунку 4556,12 грн. 384,2 грн.).

Щодо вимоги позивачки за первісним позовом ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд зазначає, що нею не надано жодних доказів на підтвердження зазначеної суми.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності на частку у спільному майні задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, що є об`єктом спільної сумісної власності, шляхом визнання права власності на частку у спільному майні задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4171,92 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін у справі:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Суддя О.А.Шевченко