РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Кремінна

14 червня 2021 року Справа № 414/757/21

Провадження № 2-о/414/115/2021

Кремінський районний суд Луганської області у складі

головуючої судді Тесленко І.О.,

за участі секретаря судового засідання Горбаньової Ю.М.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

під час розгляду в окремому провадженні цивільної справи за заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє представник адвокат Головченко Артем Олександрович, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Луганській області (місцезнаходження: 93404, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Партизанська, 12), про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,

встановив:

заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Головченко Артем Олександрович, звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В обґрунтування своєї заяви повідомив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіріши Ленінградської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки (РРФСР), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 січня 1980 року, запис у книзі реєстрації актів №18. Його батьками є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , національність Українець та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , національність Українка. У 1981 році батьки заявника переїхали до м. Кремінна, де проживали у бабусі заявника ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 . Приблизно у 1982-1983 роках батьки заявника змінили місце мешкання з АДРЕСА_3 . У 1986 році заявник пішов у перший клас СШ № 3 м. Сєвєродонецьк. У 1987 році після вимушених обставин заявник з матір`ю виїхали до батька в Якутію, який працював там на той час, та мешкали по 1990 рік, навчання проходив в смт. Усть-Куйга, Якутія. В травні 1990 року заявник з матір`ю та братом ОСОБА_6 повернули в місто Сєвєродонецьк, де пішов до 4 класу СШ №2, в подальшому не навчався у зв`язку хворобою. У 1997 році батько заявника приїхав до м. Сєвєродонецьк хотів забрати заявника до себе у Якутію, але забрав лише брата ОСОБА_6 та свідоцтво про народження заявника, щоб зробити тимчасові документи щодо виїзду до Російської Федерації. З 2004 року заявник проживав у бабусі ОСОБА_5 в АДРЕСА_2 , так як мати поїхала до батька в Якутію, потім він з дідом і бабусею переїхали в село Невське Кремінського району Луганської області. В 2006 році повернулась мати заявника з племінницею та привезли свідоцтво про народження. Починаючи з 2006 року по 2015 рік заявник проживав з матір?ю та племінницею за адресою: АДРЕСА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника та після її смерті піклуватися за заявником став дядько ОСОБА_7 . На весні 2016 року він переселив заявника з квартири до себе на дачу по АДРЕСА_4 . З лютого 2020 року по теперішній час заявник перебуває в домі молитви церкві «Нове життя», є членом церкви «Нове життя» в м. Кремінна, не одружений, військову службу не проходив, до кримінальної відповідальності не притягувався, паспорта та реєстрації не має. Заявник зазначає, що в грудні 2020 року звернувся до Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, де отримав відповідь про необхідність звернутися в суд для встановлення факту постійного проживання особи на території Україна станом на 24 серпня 1991 року, після чого він зможе отримати паспорт громадянина України. З огляду на зазначене, заявник просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Кіріші Ленінградської області РРФСР станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Заявник та його представник в судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі.

Представник третьої особи ОСОБА_8 , яка була присутня в судовому засіданні, що відбулося раніше, заперечувала проти встановлення факту постійного проживання з огляду на відсутність доказів, щоб свідчили на підтвердження такого. У письмових поясненнях зазначила, що не вбачає доказів, які б свідчили на користь того, що ОСОБА_1 мешкав на території України станом на 24.08.1991 року. Більш того, мати заявника ОСОБА_4 мешкала на території України з 30.09.1982 року по 24.09.1987 рік, з 11.02.1989 року ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 , а в 1997 році отримала громадянство РФ. В подальшому, 21.11.2000 року ОСОБА_4 отримала «Вид на жительство» та посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 . Таким чином, ні батько, ні мати не проживали на території України, а ОСОБА_1 повинен був проживати з батьками або іншими особами, які мали на це право, а тому просить відмовити у задоволенні заяви. Також третьою особою було надіслано заяву про відкладення судового засідання у зв?язку з перебуванням ОСОБА_8 у відпустці.

Вирішуючи питання щодо необхідності відкладення судового засідання, суд приймає до уваги те, що тимчасово виконання обов?язків начальника покладено на ОСОБА_9 , тобто повноважний представник міг з?явитися до суду. З огляду на зазначене суд вважає причину неявки в судове засідання представника третьої особи неповажною та вважає за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_6 . Проживає за зазначеною адресою з 1989 року, знайома з усіма сусідами, в тому числі з заявником ОСОБА_1 , його матір?ю ОСОБА_4 та братом заявника ОСОБА_12 . Зазначила, що ОСОБА_1 станом на 24.08.1991 року проживав у м. Сєвєродонеьку Луганської області, ходив до школи №2 м. Сєвєродонецька, а його брат ОСОБА_6 з батьком виїхали до РФ. Мати ОСОБА_1 померла, точного часу не пам?ятає.

Свідок ОСОБА_11 суду повідомив, що зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_6 . З 1989 року знає сім?ю ОСОБА_13 , яка мешкала по сусідству. Пам?ятає, що ОСОБА_1 мешкав приблизно до 2015 року, коли померла його мати, ходив до школи №2, точно не пам?ятає, але здається це був 4, може 5 клас. ОСОБА_1 товаришував з його синами. Зазначив, що станом на 24.08.1991 року ОСОБА_1 мешкав в м. Сєвєродонецьку Луганської області. На скільки він пам?ятає, мати ОСОБА_1 ОСОБА_14 не виїжджала за межі України в той час.

Як вбачається з свідоцтва про народження НОМЕР_3 , виданого 07 січня 1980 року відділом ЗАГС Ленінградської області, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіріши Ленінградської області Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , обоє громадяни України (а.с. 6). Відповідно до довідки №01 від 14 січня 2021 року Церкви християн віри євангельської «Нове життя», ОСОБА_1 мешкає за адресою АДРЕСА_1 з лютого 2020 року по теперішній час (а.с. 7).

Згідно листа Управління Державної міграційної служби України в Луганській області №18064/1/4401-20/4401.3/14158-20 від 24.12.2020 року, ОСОБА_15 роз`яснено порядок отримання паспорта громадянина України та що у разі подачі до територіального підрозділу ДМС за місцем проживання документів, а також рішення суду про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та про встановлення особи, питання оформлення належності громадянства України буде вирішено у встановлений законодавством термін (а.с. 8-10).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 21.04.2021 року, громадянка Росії ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Сєвєродонецьк Луганської області (а.с. 30).

Як вбачається з паспорту громадянина Союзу Радянських соціалістичних республік серії НОМЕР_4 від 14.01.1997 року, ОСОБА_4 з 13.06.1977 року по 13.04.1982 року була зареєстрована на території Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки, з 30 вересня 1982 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Сєвєродонецьк Ворошиловградської області, з 11 лютого 1989 року с. Усть-Хуйга, Якутія (а.с. 37).

Відповідно до листа №91-17726/0/15-21 від 20.05.2021 року, відомості про осіб, які перетнули державний кордон України у базі даних зберігаються протягом п?яти років, а тому відомості про переміщення через кордон України з 01.01.1989 року по 21.11.2000 року надані бути не можуть. Також автор посилався на конфіденційність такої інформації (а.с. 63).

Згідно довідки №74 від 24 травня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дійсно навчався в середній школі №2 м. Сєвєродонецька Луганської області в 1990-1991 навчальному році в 4-А класі, вибув у 1992 році з 5-А класу з невідомих причин (а.с. 65).

Зі змісту ч. 3 ст. 12 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року №2235-III, громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України або які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року N215, в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року N 588/2006, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Згідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що ОСОБА_16 мешкав у м. Сєвєродонецьку Луганської області станом на 24 серпня 1991 року, оскільки в матеріалах справи наявна довідка з навчального закладу про навчання ОСОБА_17 у школі №2 м. Сєвєродонецька Луганської області з 1990 року по 1992 рік. Факт проживання на території України підтверджується також показами свідків, які дали узгоджені пояснення щодо проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Керуючись ст. ст. 13, 89, 259, 263-265, 268, 273, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Головченко Артем Олександрович, заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Кіріші Ленінградської області РРФСР станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Кремінський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Тесленко