Єдиний номер справи 469/906/20
Провадження 22-ц812/1234/21 Головуючий по 1 інстанції Лагода А.А. Головуючий і доповідач по 2 інстанції Колосовський С.Ю.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2021р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

Колосовський С.Ю., Локтіонова О.В., Ямкова О.О.,

секретар судового засідання Андрієнко Л.Д.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2021р.

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитом,

встановила:

У жовтні 2020р. АТ КБ «Приватбанк» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення 138094,32 грн. заборгованості за кредитом.

Позивач зазначав, що уклав з відповідачем кредитний договір, за умовами якого останньому відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий ліміт у розмірі, що зазначений у довідці, яка додається до позову, який у подальшому було збільшено до 50000 грн.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу видавались кредитні картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 15 червня 2020р. утворилася заборгованість за кредитом у сумі 138094,32 грн., яка складається з основної заборгованості (тіло кредиту) 121094,84 грн., заборгованості за процентами 8639,08 грн., пеня та комісія 8360,40 грн.

Посилаючись на вказане, позивач просив стягнути з відповідача 138094,32 грн. заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2021р. позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 121094,84 грн. основної заборгованості (тіло кредиту) за кредитним договором від 01 квітня 2015р. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність рішення суду в частині відхилених вимог про стягнення процентів за користування кредитом, просив його скасувати і ухвалити нове про їх задоволення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.ст.626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст.633, 634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ст.1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За правилами ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст.1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.10561 ЦК розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка за порушення зобов`язань поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.

Як встановлено судом, 01 квітня 2015р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, за умовами якого останньому відкрито кредитний рахунок з лімітом, який змінювався від 15000 грн. до 50000 грн.

Для користування кредитним картковим рахунком відповідачу видавались кредитні картки, строк дії останньої вересень 2021р.

За розрахунком позивача станом на 15 червня 2020р. внаслідок неналежного виконання зобов`язань відповідач має 121094,84 грн. основної заборгованості (тіло кредиту), яку і було стягнуто судом першої інстанції.

Рішення суду в частині задоволених вимог про стягнення основної заборгованості (тіло кредиту), а також в частині відхилених вимог про стягнення 8360,40 грн. пені та комісії не є предметом перевірки на його законність і обґрунтованість відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК.

В той же час є помилковим висновок суду в частині відхилення вимог про стягнення процентів.

В матеріалах справи наявний підписаний відповідачем 18 квітня 2018р. паспорт споживчого кредиту, в якому визначені, у тому числі: процентна ставка на період дії пільгового періоду користування коштами, процентна ставка у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін у вигляді штрафу.

Підписавши вказаний документ, який є складовою частиною кредитного договору відповідач відповідно до ст.ст.3, 627 ЦК добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що сторонами з 18 квітня 2018р. було узгоджено процентну ставку 84%, а тому наявні підстави, передбачені наведеними нормами матеріального права та підписаного відповідачем паспорту кредитування для задоволення вимог про стягнення процентів у розмірі 8639,08 грн.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ст.141 ЦПК) для відшкодування позивачу за рахунок відповідача судових витрат у зв`язку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанцій пропорційно до задоволених вимог (93,95%).

З огляду на вищенаведені мотиви рішення суду в силу п.4 ч.1 ст.376 ЦПК підлягає зміні та скасуванню.

Керуючись ст.ст.367,374-376,382 ЦПК, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2021р. в частині вимог про стягнення процентів та судових витрат скасувати і ухвалити нове рішення про їх задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 8639,08 грн. процентів та 4937,07 грн. судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови виготовлено 22 червня 2021р.

Головуючий: Судді: