Справа №:755/9790/21
Провадження №: 4-с/755/157/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірина Ігорівна, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 10.06.2021 року звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І.

Вивчивши матеріали скарги та додані до неї документи встановлено наступне.

За заявленими вимогами скаржник просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. та зобов`язати державного виконавця поновити порушене право на отримання заробітної плати та аліментів з банківського рахунку.

Положенням п. а ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У поданій скарзі заявник вказує, що 16.03.2021 року в рамках виконавчого провадження № 64836946 державним виконавцем Фещенко І.І. винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти. Про винесення вказаної постанови заявнику стало відомо 14.04.2021 року після ознайомлення з постановою у реєстрі виконавчих проваджень та 03.06.2021 року у зв`язку із неможливістю отримати грошові кошти з банківських рахунків.

Вирішуючи питання про можливість прийняття скарги до провадження суду, суд звертає увагу на наступне.

У постанові від 18.02.2021 року винесеній у справі № 640/25034/19, Верховний Суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути: день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи; день отримання поштового відправлення, в якому особі надіслано рішення, яке вона оскаржує; день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії; день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Враховуючи зазначений заявником у скарзі час коли вона дізналася про порушення державним виконавцем її прав, а саме 14.04.2021 року, останнім днем строку звернення до суду із відповідною скаргою на дії державного виконавця, враховуючи положення ст. 449 ЦПК України, є 26.04.2021 року включно.

Натомість, скарга датована та подана заявником до суду 10.06.2021 року, тобто після закінчення встановленого законом строку для звернення до суду з відповідною скаргою на дії державного виконавця.

При цьому, зі змісту скарги з додатками убачається, що питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявником не ставиться.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Поряд, суд вважає за необхідне відзначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

За змістом ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 466/948/19 вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги те, що скаржником пропущений строк звернення до суду із зазначеною скаргою, і цей строк звернення до суду зі скаргою в межах виконавчого провадження встановлений законом, а не судом, при цьому питання про поновлення процесуального строку звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця заявником не ставиться, тому суд позбавлений можливості вирішити питання щодо поновлення відповідного строку звернення до суду за відсутності відповідної заяви скаржника із зазначенням поважності причин пропуску процесуального строку з наданням доказів щодо цього, тому скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду та поверненню заявнику

Керуючись ст. ст. 126, 127, 447-449 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірина Ігорівна, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити діїзалишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що залишення заяви без розгляду не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя