СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15473/19

пр. № 2/759/417/21

24 травня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Істоміній О.Г.;

за участю позивача ОСОБА_1 ;.

представника позивача ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_3 ;

представника відповідача Дадіверіної Л.І.;

представника відповідача Несін Л.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Державного реєстратора КП «Спецжитлофонд» Зайцева ігоря Петровича, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора (03146, м. Київ, вул. Г. Юри, б. 9) про визнання договору про відступлення майнових прав вимоги недійсним, стягнення моральної шкоди, скасування державної реєстрації права власності,суд,-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати довіреність, видану 10.03.2006р. на ім`я ОСОБА_1 на представництво його інтересів щодо розпорядження майном недійсною, визнати договір про відступлення прав вимоги за договором № 13-02-080616-3 купівлі-продажу майнових прав квартири АДРЕСА_4 , укладеного 14.07.2016р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зареєстрованого в КП «Спецжитлофонд» недійсним, усунути перешкоди в користуванні власністю, скасувавши реєстрацію права власності на дану квартиру за ОСОБА_4 , стягнути з відповідачів моральну шкоду по 150 000грн. з кожного, застосувати наслідки ст. 216 ЦК України та зобов`язати ОСОБА_4 повернути в натурі вищевказану квартиру.

Протягом розгляду справи позивач неодноразово уточнював свої позовні вимоги та остаточно просить визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за договором № 13-02-080616-3 купівлі-продажу майнових прав квартири АДРЕСА_4 , укладений між КП «Спецжитлофонд», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_4 заподіяну моральну шкоду в розмірі 300 000грн. солідарно, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на дану квартиру за ОСОБА_4 від 10.02.2017р., здійснене державним реєстратором Зайцевим І.П. КП «Спецжитлофонд», застосувати правові наслідки ст. 216 ЦК України, згідно яких зобов`язати ОСОБА_4 повернути дану квартиру у натурі в первісний стан.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебував з відповідачкою ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 1.08.1971р., який рішенням Святошинського районного суду м. Києва в травні 2019р. був розірваний. Приблизно в 2006р. перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_1 після приїзду з Російської Федерації в м. Київ ними було інвестовано будівництво квартири АДРЕСА_4 . На початку 2016р. будинок був прийнятий в експлуатацію і він вважав, що ОСОБА_1 здає квартиру, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, в оренду, як і інші квартири. Однак із інформації із ЦНАП Святошинського району м. Києва він дізнався, що квартира належить їх дочці ОСОБА_4 на підставі договору про переуступку прав вимоги. Вважає, що вказаний договір є недійсним, як правочин, який вчинений у невстановленій законом формі, укладений одним з подружжя без згоди іншого подружжя, оскільки даний договір виходить за межі дрібного побутового. В даному випадку ОСОБА_1 діяла не в його інтересах та інтересах сім`ї, приховала від нього дійсний намір, скористалась його неграмотністю, оскільки він все життя працював водієм вантажних машин і помилився щодо обставин, які мають істотне значення.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 2.09.2019р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (т. 1 а.с. 19).

Відповідачка ОСОБА_1 подала відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що про укладення договору від 14.07.2016р. № 14/07/2016р.-Б13-2 відступлення прав вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 8.06.2016р. позивач ОСОБА_3 дізнався в 2016р., оскільки власноруч підписав заяву, якою надав згоду на укладення зазначеного договору, а тому жодних порушень чинного законодавства при укладенні вказаного договору допущено не було і посилання позивача на ст.ст. 230, 237, 665, 1006 ЦК України не відповідає обставинам справи (т. 1 а.с. 29-37).

Представник відповідачка ОСОБА_4 подала відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що 14.07.2016р. ОСОБА_1 переуступила свої майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав від 8.06.2016р. дочці сторін ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_3 не був стороною договору та його інтереси ніким не представлялися, ОСОБА_1 діяла особисто. Оскільки сторони перебували в шлюбі, а договір від 14.07.2016р. виходить за межі дрібного побутового повсякденного правочину, тому потребував письмової згоди другого з подружжя. На виконання ч. 3 ст. 65 СК України дана переуступка майнових прав відбулася за письмової згоди ОСОБА_3 від 14.07.2016р., яку він надавав особисто у день укладання договору переуступки. При цьому позивач прибув за власним бажанням до КП «Спецжитлофонд», де було з`ясовано відповідачем мету, з якому він прибув, встановлено його особу, отримано його дозвіл у вигляді заяви, яку він власноруч підписав, після чого оформлено документи. Не зрозуміти значення своїх дій позивач не міг, оскільки він є дієздатною особою, діяв за власною волею та бажанням. Текст заяви написано розбірливо, в разі якихось неточностей або якщо він чогось не розумів, він міг не підписувати таку заяву, звернутись до адвоката, як він це зробив в 2017році. Договір переуступки права вимоги від 14.06.2016р вчинено у відповідності до вимог ч. 5 ст. 203 ЦК України, тобто він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені такими правочинами, оскільки саме до набувача перейшли усі права сторони договору про сплату внесків у КП «Спецжитлофонд» (т. 1 а.с. 84-92, 227-230).

Відповідач КП «Спецжитлофонд» подав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що 14.07.2016р. між КП «Спецжитлофонд», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір № 14/07/2016-Б13-2 про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 08.06.2016р., відповідно до якого ОСОБА_1 , як первісний покупець, за згодою продавця КП «Спецжитлофонд» відступає у повному обсязі на користь нового покупця ОСОБА_4 , а новий покупець приймає належне первісному покупцеві право вимоги на оплатній основі за договором купівлі-продажу майнових прав. Оскільки на час укладення зазначеного договору ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , тому під час підписання цього договору було отримано від ОСОБА_3 заяву від 14.07.2016р., в якій останній надає згоду на переуступку його дружиною ОСОБА_1 майнових прав на вищевказану квартиру на користь їх доньки ОСОБА_4 . Отже, Договір № 14/07/2016-Б13-2 від 14.07.2016р. про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 8.06.2016р. укладено у відповідності до вимог чинного законодавства (т. 1 а.с. 197-200).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 27.01.2021р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т. 2 а.с. 88-89).

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідачів та відповідачка ОСОБА_1 проти позову заперечували з підстав, зазначених у відзивах.

Державний реєстратор Зайцев І.П. та 3-тя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора в судове засідання не з`явились, про день розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні та визнано сторонами, позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1.08.1971р., який рішенням Святошинського районного суду м. Києва в травні 2019р. розірваний. Від даного шлюбу у них є двоє повнолітніх дітей - дочка ОСОБА_4 - відповідачка у даній справі, та син ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 між ОСОБА_1 та КП «Спецжитлофонд» був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 (т. 1 а.с. 120-126).

14.07.2016р. між ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та КП «Спецжитлофонд» укладений договір № 14/07/2016-Б13-2 про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3, згідно якого ОСОБА_1 уступила право вимоги - майнові права на квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 158-160).

Згідно заяви на ім`я директора КП «Спецжитлофонд» від 14.07.2016р., ОСОБА_3 дає згоду на переуступку дружиною ОСОБА_1 майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 шляхом укладення договору переуступки їх доньці ОСОБА_4. (т. 1 а.с. 163).

Відповідно до акту прийому-передачі від 1.02.2017р., КП «Спецжитлофонд» передав ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_4 (т. 1 а.с. 161).

З інформаційної довідки з Державного реєстру вбачається, що 10.02.2017р. було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 8.06.2016р., договору про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав, серія та № 14/07/2016-Б13-2, виданий 14.07.2016р., довідка про оплату в повному обсязі вартості майнових прав, акт прийому та передачі квартири 13/8-20 , виданий 1.02.2017р. КП «Спецжитлофонд» (т. 1 а.с. 9).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що давно знають ОСОБА_3 і в 2016р. він всім розповідав про свій намір переуступити квартиру дочці ОСОБА_4 .

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 626 ч. 1 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Ст. 627 ч. 1 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ч. 1 ЦК України).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ст. 203 ч. 1-5 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Правилами ч. 2 ст. 65 СК України визначено, що при укладенні договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Частиною 3 ст. 65 СК України визначено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.ст. 76-79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що між КП «Спецжитлофонд», ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір № 14/07/2016-Б13-2 про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 08.06.2016р., відповідно до якого ОСОБА_1 за письмовою згодою позивача ОСОБА_3 відступила їх доньці ОСОБА_4 право вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_4 , даний договір укладений у письмовій формі, згода на його укладення другого з подружжя відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України викладена у письмовій формі. На момент підписання вказаного договору та надання письмової згоди на його підписання волевиявлення позивача було вільним та відповідало його внутрішній волі, а обставини, що виникли після укладення договору, зокрема, розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою ОСОБА_1 та погіршення у зв`язку з цим їх стосунків не впливають на його дійсність.

Посилання позивача на те, що він не знав про укладення договору про відступлення права вимоги та не надавав згоди на його укладення спростовується письмовою заявою про надання такої згоди, підпис позивача в якій ним не оспорюється.

Твердження позивача про те, що він підписав лише бланк, а текст вносила відповідачка ОСОБА_1 суд вважає безпідставним, оскільки вказана заява містить підпис позивача. Крім того, навіть з форми заяви, виготовленої КП «Спецжитлофонд» вбачається її зміст щодо надання згоди на переуступку дружиною майнових прав на квартиру, що розташована за будівельною адресою АДРЕСА_6 , шляхом укладення договору переуступки (т. 1 а.с. 100).

Посилання позивача на те, що оспорюваний ним договір не містить істотних умов, а саме окремого пункту про те, що ОСОБА_1 на день укладення договору перебувала з ним у шлюбі і що він надає згоду на переуступку майнових прав дочці ОСОБА_4 не є передбаченою ст.ст. 203, 215 ЦК України підставою для визнання недійсним договору, оскільки позивач стороною даного договору не був, а письмова згода на укладення даного договору його дружиною була ним надана у вигляді окремої заяви.

Також позивач ОСОБА_3 не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що при підписанні вказаної заяви він помилявся і помилка має істотне значення. Крім того, дане суперечить його ж твердженню про те, що він не знав про укладення договору про відступлення права вимоги та не надавав письмову згоду на його укладення.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, враховуючи вказані вище факти, вважає що позивачем не надано суду доказів того, що при укладенні договору № 14/07/2016-Б13-2 від 14.07.2016р. про відступлення права вимоги за Договором купівлі-продажу майнових прав № 13-02-080616-3 від 08.06.2016р. не було дотримано вимог, встановлених ст.ст. 203, 215 ЦК України, а тому законних підстав для визнання його недійсним у суду немає.

Також не підлягають задоволенню похідні вимоги про застосування наслідків недійсності правочину згідно ст. 216 ЦК України та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_4 .

Вимога позивача про стягнення з відповідачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на його користь солідарно в рівних частинах моральної шкоди задоволенню не підлягає, оскільки в судовому засіданні не доведено та в позовній заяві не зазначено, якими саме, на думку позивача, неправомірними діями (необережною поведінкою) відповідачів йому завдано моральної шкоди.

На підставі викладеного ст.ст. 190, 203, 204, 215, 509-514, 626-628 ЦК України, ст. 65 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 206 , 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд», Державного реєстратора КП «Спецжитлофонд» Зайцева ігоря Петровича, третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора (03146, м. Київ, вул. Г. Юри, б. 9) про визнання договору про відступлення майнових прав вимоги недійсним, стягнення моральної шкоди, скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко