Житомирський апеляційний суд
Справа №286/4006/19 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 72 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/4006/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування в особі Овруцької міської ради, про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, у якому просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо його малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позовні вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_2 ухиляється від виховання своєї малолітньої дитини, постійно знаходиться за кордоном на роботі та коли приїжджає не провідує її. Життям дитини взагалі не цікавиться, дитина не пам`ятає батька, про нього не говорить та не згадує. Під час розгляду в суді справи про стягнення аліментів з відповідача, останній намагався довести, що дитина не його. По справі було призначено генетичні експертизи, але попри це відповідач не визнає дитину, не вважає її своєю дочкою, через що й має таке ставлення до неї. Відповідач жодного разу не сплачував аліменти і на даний час заборгованість по аліментах становить 68358,00 грн.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що обставини, на які посилався позивач доведено було у судовому засіданні як матеріальними доказами так і показами свідків, натомість відповідачем не було надано жодного доказу на спростування посилань позивача. Суд не взяв до уваги, що протягом п`яти років батько не спілкується з дитино, має заборгованість по аліментах.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Згідно висновку експерта №9 від 06.01.2016 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99%.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01.02.2016 шлюб, зареєстрований 09.07.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овруцького районного управління юстиції у Житомирській області, між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 26.10.2016 стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.11.2015 і до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вбачається, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 станом на жовтень 2019 року становить - 68358 грн 65 коп.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Овруцької міської ради Житомирської області від 28.09.2020, враховуючи те, що батько - ОСОБА_2 не виконує батьківським обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для позбавлення батьківських прав відповідача не встановлені, оскільки не доведено належними, допустимими та достовірними доказами фактів винної поведінки батька, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Апеляційний суд частково погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Згідно частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Відповідно до частини пя`тої статті 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Враховуючи наведені норми матеріального права, апеляційний суд вважає висновки суду щодо відсутності достатніх правових підстав щодо позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав правильну оцінку доказам, відхилив висновок органу опіки і піклування, який є недостатньо обгрунтованим.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_2 доказів матеріального утримання дитини та її виховання суду не надав, заборгованість по сплаті аліментів становить 68 358 грн 65 коп., позивач самостійно займається вихованням, лікуванням, матеріальним забезпеченням доньки.

А тому апеляційний суд приходить до висновку про доведеність винних дій відповідача ОСОБА_2 щодо виконання ним батьківських обов`язків.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей).

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки та покласти на службу у справах дітей Овруцької міської ради Житомирської області контроль за виконанням ним своїх батьківських обов`язків.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає зміні.

Решту висновків суду доводи апеляційної скарги не спростовують, а тому в іншій частині судове рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 30 листопада 2020 року змінити, доповнити резолютивну частину рішення абзацом такого змісту:

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Покласти на службу у справах дітей Овруцької міської ради Житомирської області контроль за виконанням своїх батьківських обов`язків.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 24 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді