Справа № 638/5671/21
Провадження № 2/638/3947/21
РІШЕННЯ

Іменем України

15 червня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

учасники справи:

позивач - Харківський національний медичний університет,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року Харківський національний медичний університет звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом № 566-с ХНМУ від 02 вересня 2019 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було поновлено на навчання в число студентів Харківського національного медичного університету на 3 курс денної форми навчання за спеціальністю «стоматологія». 02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 матір`ю студента ОСОБА_2 та Харківським національним медичним університетом в особі ректора професора Капустника В.А. було укладено договір № 190975 про підготовку фахівця з базової вищої освіти. За умовами договору ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання своєчасно вносити платню за навчання свого сина ОСОБА_2 відповідно до умов договору. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. У порушення вимог договору № 190975 від 02 вересня 2019 року оплату не було здійснено вчасно, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по оплаті за навчання за період з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2021 року в сумі 27725 грн.

Згідно з наказом Харківського національного медичного університету №23-С від 14 січня 2021 року ОСОБА_2 було відраховано за невиконання навчального плану.

19 січня 2021 року Харківським національним медичним університетом було направлено на адресу ОСОБА_1 вимогу про сплату заборгованості за період з 01 вересня 2019 року по 31 січня 2021 року в сумі 27725 грн. Однак, ОСОБА_1 в добровільному порядку сплату заборгованості не здійснила.

Харківський національний медичний університет просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківського національного медичного університету заборгованість за освітні послуги в сумі 27725 грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі, мотивуючи це наступним.

09 серпня 2016 року між ОСОБА_3 - батьком ОСОБА_2 та Харківським національним медичним університетом було укладено договір № 160990 про підготовку фахівця з базової вищої освіти. 09 серпня 2016 року ОСОБА_2 було зараховано в число студентів Харківського національного медичного університету на 2 курс денної форми навчання за спеціальністю «Стоматологія» з 01 вересня 2016 року. В подальшому 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 , студента стоматологічного факультету 3 курсу, 6 групи, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр», було відраховано з числа студентів університету за невиконання навчального плану 20 серпня 2019 року (не склав ліцензійний інтегрований іспит «Крок 1. Стоматологія»).

На підставі заяви про поновлення на навчання від 28 вересня 2019 року ОСОБА_2 було поновлено на навчання з 02 вересня 2019 року до складу 14 групи.

02 вересня 2019 року між відповідачкою та Харківським національним медичним університетом було укладено договір № 190975. Відповідно до умов договору університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання студента ОСОБА_2 на факультеті стоматологічному з 5 семестру 3 курсу, з метою одержання ним базової вищої освіти за денною формою здобуття освіти, за спеціальністю стоматологія, за освітньою програмою стоматологія, за ступенем освіти магістр. Строк навчання становив 2 роки 10 місяців.

Відповідач звертає увагу суду, що її син ОСОБА_2 не отримував відповідні освітні послуги, за надання яких позивач по справі нарахував заборгованість, оскільки з часу укладення договору взагалі не навчався. Крім того, він не отримував залікову книжку з внесеними до неї записами про перезарахування результатів навчання.

Крім того, зазначає, що впродовж 2020 - 2021 років ОСОБА_2 неодноразово звертався до позивача з проханням видати йому оригінал диплому молодшого спеціаліста серія НОМЕР_1 , виданого Комунальним закладом охорони здоров`я «Харківський медичний коледж № 2», та додаток до диплома від 05 липня 2016 року, оскільки він не отримував освітні послуги, але до цього часу не отримав оригінал цього документу. В деканаті йому повідомили, що для відрахування він має написати заяву на поновлення. З лютого 2020 ОСОБА_2 року було допущено до навчання на 5 семестрі 3 курсу 2020/2021 навчального року після академічної відпустки, однак жодних освітніх послуг він не отримував, на навчання не з`являвся.

Також відповідач вважає, що її сина повинні були відрахувати раніше, оскільки жодних оплат за договором проведено не було. Так відповідач зазначила, що оскільки вона не виконала обов`язки замовника в строки, встановлені договором, тобто не внесла оплату за семестр у 2019 року, то дія договору припинилась в день початку надання освітньої послуги, а умови договору жодним чином не визначають та не зв`язують день припинення договору з наявністю чи відсутністю наказу про відрахування студента. Таким чином, у позивача була можливість та обов`язок відповідно до умов договору (п. 5.3) відрахувати студента ОСОБА_2 відразу після невнесення відповідачем оплати за навчання та відповідно припинити дію договору ще у вересні 2019 року.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач зазначає, що невиконання ОСОБА_2 умов договору № 190975 від 02 вересня 2019 року, графіку навчального процесу, шляхом невідвідування навчальних занять, не може бути підставою та доказом не надання позивачем освітніх послуг.

У запереченні на відповідь на відзив ОСОБА_1 зазначила, що твердження позивача про те, що університет забезпечив належні умови для отримання студентом ОСОБА_2 освітніх послуг, не свідчить про надання самої освітньої послуги, оскільки позивач на власний розсуд визначає дати видання наказів про розподіл студента ОСОБА_2 в академічну групу та здійснює оплату праці найманим працівникам у відповідності до вимог чинного законодавства. Наголошую, що сам факт видання наказу від 28 серпня 2020 року № 421-с «Про допуск до занять після академічної відпустки», графік навчального процесу ХНМУ для очної форми навчання на 2020-2021 н.р., на які посилається позивач, не підтверджують факт надання освітньої послуги. Крім того зазначила, що заяву про допуск до занять після академічної відпустки ОСОБА_2 писав під диктовку працівниці деканату стоматологічного факультету, коли він прийшов забрати свої документи в кінці серпня 2020 року. При цьому, в деканаті йому пояснили, що для того, щоб забрати свої документи з університету йому необхідно поновитися на навчання. Не будучи юридично обізнаним, він написав цю заяву, вважаючи, що правовідносини з позивачем припинилися. Оскільки ОСОБА_2 вважав себе відрахованим, він не брав участі у навчальному процесі, тому відповідач вважає, що у позивача по справі були відсутні правові підстави для нарахування оплати за навчанням.

Ухвалою суду від 19 квітня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомлення сторін про дату, час та місце судового засідання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено обставини про те, що 09 серпня 2016 року між ОСОБА_3 та Харківським національним медичним університетом в особі ректора професора Капустника В.А. було укладено договір № 160990 про підготовку фахівця з базової вищої освіти відносно ОСОБА_2 .

Наказом № 342-с від 09 серпня 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано в число студентів Харківського національного медичного університету на 2 курс денної форми навчання за спеціальністю «Стоматологія» з 01 вересня 2016 року.

Згідно з наказом № 468-с від 20 серпня 2019 року ОСОБА_2 , студента стоматологічного факультету 3 курсу (6 семестр 2018/2019 н.р., навчання за контрактом) 6 групи, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр», відраховано з числа студентів університету за невиконання навчального плану з 20 серпня 2019 року (не склав ліцензійний інтегрований іспит «Крок 1. Стоматологія»).

Наказом № 566-с від 02 вересня 2019 року ОСОБА_2 поновлено на навчання на 3 курс (5 семестр 2019/2020 н.р., навчання за контрактом) стоматологічного факультету, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр» і зараховано до складу 14 групи з 02 вересня 2019 року.

02 вересня 2019 року між замовником ОСОБА_1 матір`ю студента ОСОБА_2 та Харківським національним медичним університетом в особі ректора професора Капустника В.А. було укладено договір № 190975 про підготовку фахівця з базової вищої освіти.

Згідно з п. 1.1 договору університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_2 на стоматологічному факультеті з 5 семестру 3 курсу, з метою одержання ним базової вищої освіти за денною формою здобуття освіти, за спеціальністю стоматологія, за ступенем освіти магістр. Строк навчання становить 2 роки 10 місяців.

Відповідно до пункту 2.2.1. договору № 190975 ОСОБА_1 зобов`язана своєчасно вносити платню за навчання відповідно до умов договору.

Пунктами 4.1, 4.3 договору визначено розмір платні за весь строк навчання 115500 грн. Розмір оплати у 2019/2020 навчальному році складає 38500 грн. Замовник вносить платню щосеместрово за п`ять днів (повністю одноразово, щорічно, щосеместрово) до початку семестру.

Наказом № 848-с ХНМУ від 31 жовтня 2019 року ОСОБА_2 , студенту стоматологічного факультету 3 курсу (5 семестр 2019/2020н.р., навчання за контрактом) 14 групи, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр», надано академічну відпустку за сімейними обставинами.

Згідно з наказом № 421-с від 28 серпня 2020 року «Про допуск до занять після академічної відпустки» ОСОБА_2 допущено до навчання на 3 курс (5 семестр 2020/2021 н.р.) спеціальність 221 «Стоматологія», денної форми навчання, ступінь освіти «магістр» (навчання за контрактом) у складі 7 групи з 1 вересня 2020 р.

Відповідно до наказу ХНМУ № 457-с від 01 вересня 2020 року про розподіл контингенту студентів стоматологічного факультету на 2020/2021 н.р. за групами та призначення старости, студента ХНМУ, ОСОБА_2 розподілено у групу 7 стоматологічного факультету 3 курсу (5 семестр 2020/2021 н.р.), денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр».

У зв`язку з невиконанням навчального плану наказом ректора ХНМУ № 23-С від 14 січня 2021 року студента стоматологічного факультету 3 курсу (5 семестр 2020/2021 н.р.), 7 груп, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр», ОСОБА_2 відраховано з числа студенів університету з 14 січня 2021 року.

У зв`язку з тим, що в порушення вимог договору №190975 від 02 вересня 2019 року не було здійснено оплати в повному обсязі, утворилася заборгованість у сумі 27725 грн за періоди з 01 вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року, та з 01 вересня 2020 року до 31 січня 2021 року.

Пунктом 6.1. договору передбачена відповідальність за невиконання або неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором, яку сторони несуть згідно з чинним законодавством України.

19 січня 2021 року Харківським національним медичним університетом направлено на адресу відповідача відповідну вимогу про необхідність сплатити заборгованість за навчання в сумі 27725 грн.

Так, за змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Пунктом 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про освіту» передбачено, що освітня послуга - це комплекс визначених законодавством, освітньою програмою та/або договором дій суб`єкта освітньої діяльності, що мають визначену вартість та спрямовані на досягнення здобувачем освіти очікуваних результатів навчання.

За договором про надання послуг, згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України, одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник, згідно з вимогами ч. 1 ст. 903 ЦК України, зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України, що кореспондується з умовами укладеного між сторонами договору, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором.

Статтею 53 Конституції України передбачено, що кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Відповідно до ст. 63 Закону України «Про вищу освіту» особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані:

1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти;

2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями;

3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання.

Статтею 611 ЦК України передбачено правові наслідки порушення зобов`язання:

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

У разі порушення боржником негативного зобов`язання кредитор незалежно від сплати неустойки та (або) відшкодування збитків і моральної шкоди має право вимагати припинення дії, від вчинення якої боржник зобов`язався утриматися, якщо це не суперечить змісту зобов`язання. Така вимога може бути пред`явлена кредитором і в разі виникнення реальної загрози порушення такого зобов`язання.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 633 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Як зазначалось вище, 02 вересня 2019 року ОСОБА_2 наказом № 566-с від поновлено на навчання на 3 курс (5 семестр 2019/2020 н.р., навчання за контрактом) стоматологічного факультету, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр» і зараховано до складу 14 групи.

Також, 02 вересня 2019 року між ОСОБА_1 матір`ю студента ОСОБА_2 та Харківським національним медичним університетом в особі ректора професора Капустника В.А. було укладено договір № 190975 про підготовку фахівця з базової вищої освіти.

За умовами договору, а саме п. 1.1, 2.2.1, 4.1, 4.3 договору, університет взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити навчання ОСОБА_2 на стоматологічному факультеті з 5 семестру 3 курсу, з метою одержання ним базової вищої освіти за денною формою здобуття освіти, за спеціальністю стоматологія, за ступенем освіти магістр, строком навчання 2 роки 10 місяців, а ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання своєчасно вносити платню за навчання відповідно до умов договору, яка становить за весь строк навчання 115500 грн, розмір оплати у 2019/2020 навчальному році складає 38500 грн, і вноситься замовником щосеместрово за п`ять днів (повністю одноразово, щорічно, щосеместрово) до початку семестру.

Таким чином, позивач та відповідач погодили всі істотні умови договору про надання освітніх послуг, про що свідчать особисті підписи ректора ХНМУ та відповідачки. Відповідач погодився з умовами оплати та порядком розрахунку за освітні послуги, підставами припинення цього договору відповідно до викладених у ньому умов, а також з відповідальністю, яка наступає у разі не виконання взятих на себе зобов`язань.

Наказом ректора ХНМУ № 23-С від 14 січня 2021 року студента стоматологічного факультету 3 курсу (5 семестр 2020/2021 н.р.), 7 груп, денної форми навчання, спеціальність 221 «Стоматологія», ступінь освіти «магістр», ОСОБА_2 відраховано з числа студенів університету з 14 січня 2021 року.

Під час розгляду справи відповідач посилається на те, що відсутні підстави для нарахування заборгованості, оскільки ОСОБА_2 освітні послуги не надавалися, наміру навчатися в ХНМУ у нього не було, при написанні заяви про допуск до занять після академічної відпустки ОСОБА_2 вважав, що правовідносини з позивачем припинилися. Заяву ж про допуск до занять писав під диктовку за вказівкою і під диктовку працівників деканату. Тому, вважаючи себе відрахованим, не брав участі у навчальному процесі, не споживав освітні послуги.

З такими доводами відповідача суд погодитися не може з огляду на таке.

28 серпня 2020 року ОСОБА_2 власноруч написав заяву про допуск до занять на 3-му курсі після академічної відпустки (перерви у навчанні) з початку 2020/2021 навчального року з 01 вересня 2019 року. Матеріали справи не містять доказів того, що на час написання заяви від 28 серпня 2020 року ОСОБА_2 не усвідомлював значення своїх дій. Доводи відповідача у даному випадку, всупереч ч. 6 ст. 81 ЦПК України, ґрунтуються на припущеннях.

Крім того, зазначені посилання відповідача спростовуються долученими позивачем доказами, а саме копіями журналів обліку роботи академічної групи, відповідно до яких ОСОБА_2 у складі 7 групи 3 курсу 14 вересня та 28 вересня 2020 року відвідував заняття на кафедрі ортопедичної стоматології, 01 вересня 2020 року на кафедрі громадського здоров`я, 08 вересня та 22 вересня 2020 року на кафедрі хірургічної стоматології, 02 вересня та 09 вересня 2020 року на кафедрі патологічної фізіології ім. Д.О. Альперна, 01 вересня 2020 року на кафедрі фармакології та медичної рецептури.

Таким чином, доводи ОСОБА_1 , що позивач не надавав її сину послуги з навчання згідно вказаному договору № 190975 є безпідставними і судом не приймаються, оскільки такі дії сина відповідачки є одностороннім порушенням зобов`язання, передбаченого у ст. 63 Закону України «Про вищу освіту», оскільки він мав дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти, і за відсутності порушення обов`язків за договором з боку позивача не звільняють відповідача відповідно до вищенаведених умов п. 4.1, 4.5 договору № 190975 від обов`язку сплатити обумовлену у договорі суму за навчання до дати його виключення з навчального закладу.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач надавав послуги з навчання згідно вказаному договору № 190975, а відповідач, який не з`являвся на навчання та не здав заліки є таким, що не виконав вимоги освітньої програми, та не досяг визначених для його рівня вищої освіти результатів навчання, тобто порушив свої зобов`язання згідно ст. 63 Закону України «Про вищу освіту».

За змістом наведених норм ст. 599, 623 ЦК України у поєднанні з положеннями п. 4.1, 4.5 укладеного сторонами договору, у разі його розірвання з вини відповідача зобов`язання припиняється на майбутнє на відміну від визнання договору недійсним. Тому, не виконане відповідачем зобов`язання сплатити кошти за навчання до свого відрахування зберігає свою чинність і після розірвання цього договору.

Згідно з п. 5.1 договору № 190975 договір припиняється у разі відрахування студента з навчального закладу згідно із законодавством України.

Саме на підставі пункту 5.1 наказом №23-с від 14 січня 2021 року було припинено договір № 190975.

Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що ХНМУ повинен був відрахувати студента ОСОБА_2 відразу після не внесення нею оплати за навчання та відповідно припинити дію договору ще в вересні 2019 року на підставі 5.3 договору № 190975, оскільки зі змісту п. 5.3 договору вбачається, що «несвоєчасне перерахування платні за навчання є підставою для розірвання цього договору в односторонньому порядку та відрахування студента». Тобто даний пункт договору наділяє позивача правом на розірвання договору в односторонньому порядку та відрахування студента, однак не покладає на нього відповідний обов`язок. Отже, розірвання договору в односторонньому порядку у випадку несвоєчасного внесення плати за навчання є правом, а не обов`язком відповідача. Таким чином, доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними.

Окрім того, суд зазначає, що ОСОБА_1 , не бажаючи продовжувати договірні правовідносини з позивачем, не була позбавлена можливості розірвати договір за згодою сторін (п. 5.1 договору), не чекаючи розірвання договору в односторонньому порядку університетом на підставі п. 5.3 договору.

Крім того, доводи ОСОБА_1 про те, що наявність відміток в журналі обліку роботи академічної групи не підтверджують факт надання освітньої послуги, оскільки в університеті введено змішану форму дистанційного навчання, суд відхиляє, оскільки вони не спростовують встановлені судом обставини справи, ґрунтуються на припущеннях та є необґрунтованим.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахування викладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Харківського національного медичного університету про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості є законними та обґрунтованими.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за навчання у розмірі 27725гривень, з яких заборгованість за період з 01 вересня 2019 року до 31 жовтня 2019 року становить 7700 грн, та з 01 вересня 2020 року до 31 січня 2021 року 20025 грн, є обґрунтованим, відповідає умовам договору № 190975 і відповідачем не оспорювався.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідачки на користь позивача документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн

Керуючись ст. 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги Харківського національного медичного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Харківського національного медичного університету (адреса місцезнаходження: м. Харків, пр-т. Науки, буд. 4, , п/рахунок НОМЕР_3 в ДКСУ, МФО 820172) заборгованість за освітні послуги у розмірі 27725 (двадцять сім тисяч сімсот двадцять п`ять) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь Харківського національного медичного університету (адреса місцезнаходження: м. Харків, пр-т. Науки, буд. 4, , п/рахунок НОМЕР_3 в ДКСУ, МФО 820172), витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18 червня 2021 року.

Суддя І.П. Латка