УХВАЛА

21 грудня 2021 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

судді Ганкіної І.А.,

за участю секретаря Жигаровій Д.О.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власністю, -

УСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького районного суду Вінницької області перебуває вищевказана цивільна справа.

До судового засідання від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку на подання доказів, оскільки надання таких доказів є важливим для об`єктивного та всебічного розгляду справи. Дані докази підтверджують додаткові витрати ОСОБА_1 при будівництві спірного об`єкту нерухомості та обґрунтовують заяву про збільшення позовних вимог, але і спростовують твердження одного з відповідачів ОСОБА_2 у його відзиві на позовну заяву, згідно яких ОСОБА_1 участі в спільному будівництві спірного об`єкту не приймав. Представник позивача адвокат Грицуляк Т.П. просить дане судове засідання провести у їх відсутність, клопотання підтримують та просять задовільнити.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Усов Ю.В. також надав клопотання про розгляд даного клопотання у їх відсутність. Проти клопотання заперечують.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, з`ясувавши думки учасників справи, проаналізувавши матеріали справи та норми ЦПК України, дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 120 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно частини першої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина четверта статті 83 ЦПК України).

У частині восьмій статті 83 ЦПК України закріплено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом . Відповідно до ч. 1, ч. 4, ч. 5 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Як вбачається з Постанови ВС України від 20.05.2020 року по справі № 910/7164/19, Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відтак, пропуск позивачем встановленого законом строку на подання доказів відбувся з суб`єктивних причин, що залежали виключно від нього самого.

Також слід врахувати те, що справа перебуває в провадженні суду з 2019 року на даний час. Підготовчий розгляд було призначено до розгляду на 28.10.2019 року ухвалою суду від 22.08.2019 року. По справі в межах підготовчого розгляду 09.10.2020 року була призначена судова - почеркознавча експертиза, яка на теперішній час є виконаною. Однак позивач, знаючи про факт укладення договорів підряду, оплату матеріалів не повідомив суд про наявність таких доказів, факт укладення правочинів, хоча не був позбавлений такої можливості. Реалізувавши своє право на здобуття доказів у виді проведення експертизи, надання інших доказів з матеріалами позову, позивач не повідомив суд про укладення правочинів в яких був безпосередньою стороною, не повідомив суд про оплату ним будівельних матеріалів, хоча достеменно знав про правочини та проведення оплата матеріалів станом на день подачі позову до суду.

Враховуючи зазначене, суд не знайшов за поважні причини для поновлення строку для подання доказів в клопотанні від 21.12.2021 року, за якими позивач просить поновити даний строк на підставі того, що він випадково знайшов зазначені у клопотання докази під час прибирання гаражу, у зв`язку з чим суд не визнає поважними причини пропуску позивачем строку на подачу доказів, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання доказів у справі № 1287/13776/19 та не приймає їх до розгляду.

Керуючись ст.ст. 4,43, 83,120, 121,127, 211, 213, 247,263 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволені клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строків на подання доказів від 21.12.2021 року.

Підготовче судове засідання відкласти на 10.02.2022 року на 14:00 год.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.А. Ганкіна