Справа № 570/434/19
Номер провадження 2/570/47/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Гречки О.В.

позивача ОСОБА_1

представників сторін - ОСОБА_2 , адвокатів Воронюк К.Ю., Пилипіва І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенка Володимира Івановича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_4 . Все належне їй майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_4 належав садовий будинок АДРЕСА_1 , оскільки остання була членом садового товариства «Західний». Будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:00261754, що на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області в садовому товаристві «Західний», масив «Західний - 1».

Зазначає, що 13 грудня 2018 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний садовий будинок. Здійснена державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 13 грудня 2018 року реєстраційний номер об`єкту 000.

Після смерті бабусі, при підготовці документів для оформлення спадкових справ, позивачу стало відомо, що 30 квітня 2014 року був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки між його бабусею ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 , за яким земельна ділянка була продана ОСОБА_3 .

Зі змісту договору випливає, що земельна ділянка була продана без садового будинку, який був побудований ще в 1990 році, і в якому бабуся проживала останніх вісім років до своєї смерті.

Зазначає, що згідно з повідомленням Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації, станом на 01.01.2013 року право власності на садовий будинок за адресою АДРЕСА_1 , масив «Західний -1» не зареєстровано.

Оскільки відчуження земельної ділянки відбулося без відчуження об`єкту нерухомості, який фактично був розташований на земельній ділянці, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив визнати право власності на земельну ділянку та визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер :04:002:1754, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, садове товариство «Західний», масив «Західний-1», цільове призначення: для ведення садівництва, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 30 квітня 2014 року.

28.05.2020 року відповідачем за первісним позовом ОСОБА_3 було подано зустрічну позовну заяву, відповідно до якої останній просив суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенком В.І. щодо права власності на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.12.2018 року, видане державним нотаріусом Другої Рівненської нотаріальної контори Костюковим О.О., зареєстроване в реєстрі №3-497.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначає, що позивач за первісним позовом незаконно набув право власності на спірний садовий будинок. Зокрема, правовстановлюючим документом на садовий будинок ОСОБА_4 , на підставі якого було зареєстровано право власності, була довідка №402/02-12/17 від 27.07.2017 року, видана Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області, хоча для проведення реєстрації садового будинку власник земельної ділянки повинен надати виписку із погосподарської книги про те, що за ним зареєстровано садовий будинок.

Зазначає, що в матеріалах реєстраційної справи щодо об`єкта нерухомого майна із реєстраційним номером № 000 відсутня довідка № 402/02-12/17 від 27 липня 2017 року, видана Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області, на підставі якої було першочергово зареєстровано право власності на нерухоме майно.

З огляду на вищезазначене позивач за зустрічним позовом вважає, що право власності за ОСОБА_4 на спірний садовий (дачний) будинок зареєстровано з порушенням, а саме ст. ст 2, 3, 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому рішення про державну реєстрацію прав а також свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 13.12.2018 року підлягає скасуванню.

10.02.2021 року позивачем за первісним позовом ОСОБА_1 було подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення зустрічних позовних вимог заперечує з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

В обґрунтування заперечень зазначає, що зустрічна позовна заява може бути подана до особи, яка зверталась з первісним позовом. Водночас, зустрічна позовна заява ОСОБА_3 пред`явлена, в тому числі, до державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенка Володимира Івановича, який не є стороною справи за первісним позовом. Крім того зазначає про пропущення відповідачем за первісним позовом строків для подання зустрічного позову.

Щодо зустрічних позовних вимог зазначає, що спірна будівля житловий будинок АДРЕСА_1 була побудована до 1992 року та має спрощений порядок реєстрації. Зазначає, що ним було подано усі необхідні документи та проведено державну реєстрацію належного йому нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, вважає зустрічні позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення.

Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, щодо задоволення зустрічного позову заперечив.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити. Додатково пояснив, що згідно ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Право власності на садовий будинок виникло у спадкодавці з дня його спорудження, оскільки на момент завершення будівництва садового будинку законодавство не передбачало державної реєстрації об`єкта нерухомого майна. Договір купівлі-продажу земельної ділянки , на якій розташований садовий будинок, на який виникло право власності ОСОБА_4 в 1990 році, міг бути укладений тільки при одночасному відчуженню садового будинку і земельної ділянки, на якій він розташований, а цього зроблено не було. За наведеного просить суд задоволити позов ОСОБА_1 , а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 , який був раніше присутнім у попередніх судових засіданнях, свій позов підтримав та не визнавав первісний позов.

У подальшому в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача за первісним позовом підтримала позов свого довірителя, первісний позов не визнала. Додатково пояснила, що у ОСОБА_4 не було права власності на спадкове майно, той у ОСОБА_1 не може виникати право власності на садовий будинок. Позивач за первісним позовом незаконно набув право власності на садовий будинок. За наведеного наявні підстави для задоволення зустрічного позову.

Відповідач за зустрічним позовом - державний реєстратор КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенко В.І. в судове засідання жодного разу не з`явився.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог суд вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити повністю.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

Все належне їй майно вона заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Так, ОСОБА_4 , як члену садового товариства «Західний», належав садовий будинок АДРЕСА_1

Будинок розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:00261754, що на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області в садовому товаристві «Західний», масив «Західний - 1».

30 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :04:002:1754, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, садове товариство «Західний», масив «Західний-1», цільове призначення: для ведення садівництва, що посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Філюк Валентиною Михайлівною 30.04.2014 року, реєстровий номер 1637.

Згідно повідомлення КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, станом на 01.01.2013 року право власності на садовий будинок не було зареєстровано.

Приймаючи рішення про часткове задоволення первісного позову, зокрема в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст.377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

З системного аналізу вищезазначених норм права слідує, що за відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди).

За цією нормою у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Аналогічну правова позицію висловлено Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та постанові від 20.01.2021 року у справі №318/1274/18.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки, ділянка була продана без садового будинку, який був побудований ще в 1990 році, і в якому ОСОБА_4 проживала останніх вісім років до своєї смерті.

Наявність нерухомого майна на спірній земельній ділянці на момент її відчуження підтверджується довідкою Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, та довідкою та садового товариства.

Про наявність такого майна не заперечувала й представник ОСОБА_3 .

Станом на час укладення договору ОСОБА_3 знав, що на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна. Очевидним є і те, що при оформленні договору він не повідомив нотаріуса про зазначений факт, адже в іншому випадку нотаріус відмовилася б посвідчувати такий договір купівлі-продажу майна.

Положеннями ст.215 ЦК України визначено правові наслідки недодержання сторонами при вчиненні правочину вимог закону шляхом визнання його недійсним. Зокрема: підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

В даному випадку, позивач за первісним позовом оспорює правочин, оскільки відчуження земельної ділянки відбулося без відчуження об`єкту нерухомості, який розташований на земельній ділянці, тому, на його думку, такий договір не відповідає вимогам закону і має бути визнаний недійсним, з чим суд погоджується.

Варто зауважити що та обставина, що садовий будинок при відчуженні земельної ділянки власником не був фактично відчужений, ОСОБА_4 проживала в будинку до своєї смерті та фактично продовжувала користуватися земельною ділянкою свідчить як про відсутність її волі на відчуження садового будинку разом з земельною ділянкою, так і про те, що сторони не мали наміру настання реальних наслідків, обумовлених договором, оскільки право власності на земельну ділянку, виходячи із принципу цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, могло виникнути тільки при переході права власності на садовий будинок.

Суд також приходить до висновку про те що як і продавець, так і покупець при укладенні оспорюваного договору діяли не сумлінно, адже скористалися правовстановлюючим документом (Державним актом на право власності на земельну ділянку), у якому не було відображено об`єкт нерухомого майна садового будинку, та не повідомили нотаріуса про наявність садового будинку на земельній ділянці.

З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 30 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Філюк Валентиною Михайлівною 30.04.2014 року, реєстровий номер 1637.

В той же час суд вважає, що інша частина заявлених вимог про визнання права власності на земельну ділянку не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту свого права. Позивач має право захистити свої законні інтереси шляхом реалізації своїх спадкових прав, зокрема подати заяву нотаріусу про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а вже в разі належно оформленої відмови нотаріуса у видачі такого свідоцтва - звернутись до суду за вирішенням спору, який виник.

Без цього поданий позов є передчасним.

Щодо зустрічної позовної вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд зазначає наступне.

Спірна будівля житловий будинок АДРЕСА_1 , був побудований до 1992 року та має спрощений порядок реєстрації.

Так, на момент державної реєстрації спірного нерухомого майна порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553).

Згідно вимог ст. 42 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:

1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Як вбачається з матеріалів, позивачем було подано до державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенко В.І. усі необхідні документи.

Крім того, варто зауважити, що статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено поняття державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі документів, зазначених у статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державна реєстрація не є способом набуття права власності, а лише становить засіб підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно.

Водночас обставини здійснення державної реєстрації відповідного речового права підлягають дослідженню під час вирішення спору щодо права власності на нерухоме майно (постанови Верховного Суду від 27.06.2018 р. у справі № 921/403/17-г/6, від 08.08.2019 р. у справі № 909/472/18).

Державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію та на підставі документів, необхідних для вчинення відповідних дій.

Ураховуючи наведене позивач за зустрічним позовом не довів порушення державним реєстратором вчинення реєстраційних дій при державній реєстрації спірного майна.

Окрім того, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» (який набрав чинності 16.01.2020 р.) законодавець змінив ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виклавши її у наступній редакції: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону».

Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, оскільки нормою воно не передбачене. А реєстратор, у свою чергу, отримуючи судове рішення про скасування відповідного запису, не зможе виконати таке рішення суду.

У даному випадку потрібно враховувати, що обрання неналежного способу захисту позивачем свої прав є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині.

За наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки позивачем за зустрічним позовом обрано неналежний спосіб захисту, а тому у його задоволенні слід відмовити.

Щодо судових витрат.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 141 ЦПК України.

Статтею 141 ЦПК України визначено порядок подання сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) щодо понесених з розглядом справи витрат, зокрема, частиною 8 передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, представником позивача за первісним позовом 02.06.2021 було подано відповідну заяву із зазначенням, що докази понесених судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу буде подано протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

З огляду на зазначене, у випадку подання позивачем ОСОБА_1 доказів понесення витрат на правничу допомогу у встановлений ЦПК України 5-денний строк з дня ухвалення рішення, суд вважає за необхідне питання розподілу таких витрат вирішити ухваленням додаткового рішення.

Щодо судових витрат (сплачений судовий збір), то його слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частини від сплаченої суми (пропорційно задоволеним позовним вимогам).

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки - задоволити частково.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0596 га, кадастровий номер :04:002:1754, що розташована на території Новоукраїнської сільської ради Рівненського району Рівненської області, садове товариство «Західний», масив «Західний-1», цільове призначення: ведення садівництва, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 30 квітня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Філюк Валентиною Михайлівною 30.04.2014 року, реєстровий номер 1637.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. понесених судових витрат (сплата судового збору).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , державного реєстратора КП «Реєстраційний офіс» Бабинської сільської ради Гощанського району Рівненської області Власенка Володимира Івановича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та скасування свідоцтва про право на спадщину за заповітом - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_3 )

Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_4 ).

Відповідач: державний реєстратор Власенко Володимир Іванович ( АДРЕСА_5 )

Суддя Красовський О.О.

Повний текст судового рішення складено 12.02.2021