Справа № 369/2346/21
Провадження № 4-с/369/65/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2021 року Києво-Святошинсткий районний суду Київської області в складі:

головуючого - судді - Усатова Д.Д.

за участю секретаря- Житар А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м.Київ) про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанови про арешт коштів боржника , суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про арешт коштів боржника де просила суд:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни, щодо скасування арешту в частині накладення обтяження на рахунки боржника, на які він отримує заробітну плату;

скасувати арешт у ВП № 63968213 в частині накладення арешту на рахунок, відкритий боржнику ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк», на який нараховується заробітна плата, а саме: на рахунку НОМЕР_1 у АТ КБ «Приватбанк».

Посилається на те, що Києво-Святошинським районним судом у справі № 369/2551/2018 ухвалено судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 коштів.

20.01.2020 року скаржник дізналась, що на її рахунок, відкритий у АТ «Приватбанк», на який надходять кошти по заробітній платні, накладено арешт та повністю заблоковано можливість використання коштів, які на ньому знаходяться.

Дізнавшись про заблокування рахунків скаржник направила заяву державному виконавцю органу державної виконавчої служби, про який стало відомо з системи АСВП. Проте не отримала ніякої відповіді та документів за результатами розгляду заяви, яка фактично залишена без відповіді та розгляду.

10.02.2021 року ОСОБА_1 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження із ідентифікатором доступу, яку виконавець фактично направила 08.02.2021 року про що свідчать відомості укрпошти.

Скаржник зазначає, що з її рахунку у банку стягується відповідний відсоток, який не може перевищувати встановлений максимум згідно чинного законодавства, як з коштів заробітної платні та інших виплат. Державним виконавцем фактично накладено арешт на кошти на рахунку, які є заробітною платнею та єдиним джерелом існування та забезпечення витрат та потреб.

Звертає увагу, що має батька, який хворий на рак, є особою похилого віку та непрацюючий як пенсіонер. Таке блокування єдиного джерела доходів не лише позбавляє скаржника до засобів існування, але й ставить під загрозу життя батька, який потребує лікування, яке вона вимушена фінансувати.

25.01.2021 року ОСОБА_1 направила заяву державному виконавцю з проханням зняти арешт з рахунку, проте відповіді не отримала.

Скаржник вважає, що постанова про арешт коштів боржника винесена головним державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Міщенко Л.М. від 22.12.2020 року, з порушенням законодавства, а тому підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, заявник просила скаргу задовольнити.

Представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Додух О.О. звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, вимоги скарги підтримала, просила її задовольнити.

Представник стягувача ТОВ «НЬЮ ФАЙНЕНС СЕРВІС» в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомляв. 21.04.2021 року на адресу суду надіслав письмові пояснення, де просив в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити.

Державний виконавець Міщенко Л.М. в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомляла.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що в провадженні відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції перебуває виконавче провадження №63968213, розпочате на підставі виконавчого листа №369/2551/18, виданого 12.10.2020 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, за яким заявник ОСОБА_1 є боржником.

Постановою головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) Міщенко Л.М. від 22.12.2020 року був накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника в банківських установах.

Відповідно до довідки від 21.01.2021 № SB33GC7JQUILAEEJ виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Шуляр В.В., має в АТ «ПРИВАТБАНК» карту ( НОМЕР_2 ), на яку отримує заробітну плату.

25.01.2021 року позивач звернулась із заявою до державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни про зняття арешту з рахунків боржника, проте відповіді не отримала.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та скасування постанови про арешт коштів боржника, ОСОБА_1 зазначає, що накладення арешту на грошові кошти на рахунок, який призначений для виплати заробітної плати, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат, що призводить до порушення її права на отримання заробітної плати.

Так, відповідно до ст. 70 ЗУ "Про виконавче провадження" розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 56 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувача.

В той же час при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунки боржника, які призначені для виплати заробітної плати, та для обліку коштів соціального страхування в національній валюті унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, що призводить до порушення конституційних прав громадян.

Згідно з ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої безпідставне обмеження у праві володіння, користування та розпорядження майном є порушенням права на мирне володіння майном, передбаченого ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Частиною 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові №340/1018/19 від 17 січня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, за приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, виплата установою працівникам заробітної плати має пріоритет перед погашенням заборгованості іншим кредиторам підприємства. Накладення ж арешту на рахунок боржника, який призначений також і для виплати заробітної плати та інших виплат працівникам боржника, унеможливлює своєчасне здійснення таких виплат, що невідворотно призводить до порушення конституційних прав громадян, які працюють на підприємстві відповідача, на оплату праці.

Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Виходячи з цього, суд вважає, що дії державного виконавця Міщенко Л.М. в даних обставинах не відповідали вимогам ст.2 Закону України « Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року « Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та її задоволення.

Керуючись ст. 19, 129 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447-453 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерста юстиції (м.Київ) про визнання дій державного виконавця неправомірними - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни, щодо скасування арешту в частині накладення обтяження на рахунки боржника, на які він отримує заробітну плату.

Скасувати арешт у ВП № 63968213 в частині накладення арешту на рахунок, відкритий боржнику ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) у АТ КБ «Приватбанк», на який нараховується заробітна плата, а саме: на рахунку НОМЕР_4 у АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Д.Д. Усатов