ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 грудня 2021 року

м. Харків

справа № 638/20944/16-ц

провадження № 22-ц/818/5459/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Департамент патрульної поліції, ОСОБА_2 , Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Левенцової Катерини Юріївни представника Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в :

В грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим в подальшому позовом до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно - страхова компанія» (далі ПрАТ «УОСК»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України (далі ДКС України), та просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 786 88,97 грн, 50 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди та судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 15 лютого 2016 року на перехресті вулиць Клочківської та Ботанічної сталася дорожньо транспортна пригода (далі ДТП) за участю її транспортного засобу автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_3 , та автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував інспектор патрульної поліції м. Харкова Іхненко С.О.

Відповідно до висновку експертного автотехнічного дослідження від 30 вересня 2016 року в ДТП дії водія автомобіля «Toyota Prius» ОСОБА_2 не відповідали вимогам пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України). Водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог пунктів 10.1, 10.4 ПДР України для чого не було будь яких перешкод технічного характеру. Дії відповідача у справі не відповідали вимогам ПДР України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Зазначає, що внаслідок ДТП їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 78 688,97 грн, що підтверджується висновком експертного дослідження.

ОСОБА_4 є інспектором роти № 1 батальйону № 4 УПП м. Харкова, тобто працівником Управління патрульної поліції м. Харкова і виконував службові обов`язки під час ДТП.

Цивільно правова відповідальність УПП у м. Харкові, як власника наземного транспортного засобу «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована у ПрАТ «УОСК», про що свідчить поліс обов`язкового страхування зі страховим лімітом за заподіяння майнової шкоди третій особі 50 000, 00 грн. Рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 не приймалось у зв`язку з відсутністю письмового повідомлення останньої про ДТП. 18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до страховика з заявою про страхове відшкодування, однак відповіді не отримала.

Також вказує, що перенесла стрес, нервові навантаження через неможливість користуватися належним їй автомобілем, повинна була докладати додаткових зусиль для організації життя, що призвело до порушення життєвого укладу, та вирішувати питання щодо відновлення транспортного засобу. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює в 50 000,00 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року позов ОСОБА_1 частково задоволено. Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 78 688,97 грн, 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та 887,00 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що водій ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП знаходився на службі у складі роти № 1 батальйону № 4 УПП у м. Харкові, де під час виконання своїх трудових обов`язків, керуючи автомобілем, допустив зіткнення, внаслідок якого був пошкоджений автомобіль, належний позивачці. Порушення патрульним поліції ПДР та розмір завданих пошкоджень автомобілю «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , доведені належними доказами. За таких обставин ОСОБА_1 має право на пред`явлення вимоги до Департаменту патрульної поліції про відшкодування шкоди, як до органу, діями працівника якого їй було завдано матеріальної та моральної шкоди.

Суд першої інстанції залишив без задоволення вимогу про солідарне стягнення суми завданих матеріальних збитків з ОСОБА_2 та відмовив у стягненні матеріальних збитків з ПрАТ «УОСК», оскільки позивачем пропущений річний строк на подання заяви про страхове відшкодування, встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд першої інстанції вважав доведеним факт заподіяння моральної шкоди у зв`язку з ДТП, внаслідок якої було істотно пошкоджено транспортний засіб позивачки. Враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд визначив розмір моральної шкоди та стягнув суму 10 000 грн з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1

05 серпня 2021 року Левенцова Катерина Юріївна представник Департаменту патрульної поліції подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що територіальна підсудність справи певному суду визначається за такими критеріями: по суб`єкту, по місцю, по правовідносинам. ОСОБА_1 пред`явила позов до Дзержинського районного суду м. Харкова за місцем проживання позивачки. Однак, стаття 28 ЦПК України не передбачає альтернативної підсудності для позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, тому територіальна підсудність такого позову визначається за загальним правилом, тобто за статтею 27 ЦПК України за зареєстрованим місцем знаходження відповідача. Місцезнаходження Департаменту патрульної поліції та ПрАТ «УОСК» є місто Київ та за адміністративно територіальним поділом міста відноситься до підсудності Солом`янського районного суду м. Києва.

Зазначає, що постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року провадження по справі відносно ОСОБА_2 за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, провадження закрито на підставі пункту 7 статті 274 КУпАП у зв`язку із збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП, без вирішення питання щодо винуватості або невинуватості ОСОБА_2 . Тобто, жодним судовим рішенням не встановлена вина водія ОСОБА_2 у ДТП, що мала місце 15 лютого 2016 року за участі автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Вказує, що цивільно правова відповідальність УПП у м. Харкові, як власника наземного транспортного засобу Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована страховиком ПрАТ «УОСК», про що свідчить поліс обов`язкового страхування зі страховим лімітом за заподіяння майнової шкоди третій особі 50 000, 00 грн. Тому, обов`язок відшкодування майнової шкоди в частині виплати грошової суми в розмірі 50 000,00 грн, тобто в межах страхового ліміту, не повинен бути покладений на Департамент патрульної поліції.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_5 представник ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі поданих сторонами доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, з дотриманням норм процесуального та матеріального права. Доводи, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та не є підставою для скасування судового рішення.

ОСОБА_2 , ПрАТ «УОСК», ДКС України рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Левенцової К.Ю. представника Департаменту патрульної поліції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить автомобіль «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с. 16 т.1).

15 лютого 2016 року на перехресті вулиць Клочківської та Ботанічної сталася ДТП за участю транспортних засобів автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_3 , та автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , за кермом якого перебував інспектор патрульної поліції м. Харкова Іхненко С.О.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року в справі № 638/18380/16-п про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 провадження закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року скасована постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2016 року в справі № 638/18380/16-п та ухвалено нову постанову, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КУпАП у відношенні ОСОБА_2 закрито на підставі пункту 7 статті 247 КУпАП у зв`язку із збігом строків, передбачених статтею 38 КУпАП (а. с. 114 116 т. 1).

На момент вчинення ДТП водій транспортного засобу автомобіля «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 знаходився на службі в складі роти № 1 батальйону № 4 УПП у м. Харкові, де під час виконання своїх трудових обов`язків, керуючи автомобілем допустив зіткнення з автомобілем, належним позивачці.

Відповідно до висновку експертного автотехнічного дослідження № 4132 від 30 вересня 2016 року, складеного експертом Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, в даній дорожньо транспортній ситуації (далі ДТС), водій автомобіля «Toyota Prius» ОСОБА_2 повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 10.1 та 10.4 ПДР України; в даній ДТС, водій автомобіля «Toyota Prius» ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути зіткнення з автомобілем «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом виконання вимог пунктів 10.1 та 10.4 ПДР України для чого в нього не було будь яких перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля «Toyota Prius» ОСОБА_2 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням ДТП; в даній ДТС дії водій «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Toyota Prius», та його дії не знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Згідно з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2247 від 11 травня 2016 року, складеного експертом Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 15 лютого 2016 року, становить 78 688,97 грн (а. с. 4 15 т. 1).

Відповідно до полісу № АЕ/3576700 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час ДТП, автомобіль «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_4 , був застрахований в ПрАТ «УОСК». Страховим ліміт за заподіяння майнової шкоди третій особі становить 50 000, 00 грн (а. с. 68 т. 1).

До страхової компанії з заявою про страхове відшкодування ОСОБА_1 звернулася 17 жовтня 2018 року (а. с. 45 т. 2).

07 листопада 2018 року ПрАТ «УОСК» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з пропуском строку на подання заяви про страхове відшкодування.

За змістом положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача.

З урахуванням визначених ЦПК України принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу та відповідно до статті 1166 ЦК України саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Сам по собі факт непритягнення винної особи до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення її від цивільної відповідальності.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена не з його вини.

Отже, доводи апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_2 оскільки його не притягнуто до адміністративної відповідальності, судовою колегією не приймаються.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Тлумачення частини першої статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Отже, у разі установлення, що особа, з вини якої завдано шкоду, перебуває у трудових відносинах з юридичною особою та заподіяла шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, кошти на відшкодування майнової та моральної шкоди стягуються саме з цієї юридичної особи.

Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 2247 від 11 травня 2016 року, складеного експертом Харківського науково дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, розмір матеріальної шкоди, завданий власнику автомобіля «Toyota Camry», державний номерний знак НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 15 лютого 2016 року, становить 78 688,97 грн.

Заперечень щодо вказаного висновку та розміру матеріальної шкоди в апеляційній скарзі не викладено.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 завданої працівником поліції ОСОБА_2 під час виконання трудових обов`язків майнової шкоди в результаті ДТП.

Згідно з статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Суди мають врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судова колегія вважає доведеним, що у результаті ДТП позивачці було завдано моральної шкоди, яка виразилася у перенесенні душевних страждань та створенні психологічного дискомфорту. Внаслідок пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 була позбавлена можливості користування автомобілем, що внесло негативні корективи в звичайний повсякденний життєвий ритм та створило дискомфорт, в тому числі і психологічний. Позивачка була змушена докладати зусиль для відновлення своїх порушених прав та вирішувати питання щодо відновлення транспортного засобу, що негативно позначилось на її повсякденному житті та моральному стані.

Враховуючи вимоги справедливості, добросовісності та розумності, а також конкретні обставини даної справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відшкодування завданої позивачці моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн, які підтягаються стягненню з Департаменту патрульної поліції.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що покладення на Департамент патрульної поліції обов`язку відшкодування майнової шкоди в частині виплати грошової суми в розмірі 50 000,00 грн є незаконним, оскільки цивільно правова відповідальність власника наземного транспортного засобу Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_2 , застрахована страховиком ПрАТ «УОСК», судова колегія зазначає таке.

Згідно з вимогами статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до полісу № АЕ/3576700 обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на час ДТП, автомобіль «Toyota Prius», державний номерний знак НОМЕР_4 , був застрахований в ПрАТ «УОСК». Страховим ліміт за заподіяння майнової шкоди третій особі становить 50 000, 00 грн (а. с. 68 т. 1).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

За нормами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» передбачено, що у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачені підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк є присічним і поновленню не підлягає.

Аналогічний висновок щодо застосування положень статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 754/5626/19 (провадження № 61-2061св20).

До страхової компанії з заявою про страхове відшкодування ОСОБА_1 звернулася 17 жовтня 2018 року (а. с. 45 т. 2).

07 листопада 2018 року ПрАТ «УОСК» було відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропуском строку на подання заяви про страхове відшкодування.

Отже, ПрАТ «УОСК» відмовила у здійсненні страхового відшкодування на підставі підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивачкою не було подано заяву про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту скоєння ДТП.

За таких обставин, у страховика винуватця ДТП - ПрАТ «УОСК» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, оскільки позивачем пропущено річний строк для звернення із заявою про виплати страхового відшкодування.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення правил підсудності.

З позовом ОСОБА_1 звернулася до суду 29 грудня 2016 року.

Частиною шостою статті 110 ЦПК України в редакції, чинній на час звернення позивачки до суду, передбачено, що позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних чи юридичних осіб, можуть пред`являтися також за місцем завдання шкоди.

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Дзержинського районного суду м. Харкова за місцем завдання їй шкоди, тобто позов пред`явлено з дотримання вимог частини шостої статті 110 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати и детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Левенцової Катерини Юріївни представника Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09 грудня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

Н.П. Пилипчук