КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 752/4008/20 Головуючий у суді першої інстанції - Мазур Ю.Ю. Номер провадження № 22-ц/824/6642/2021 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Перший Український міжнародний банк» про визнання недійсним кредитного договору, який мотивувала тим, що 18 березня 2019 року вона беззастережно підтвердила, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі. Таким чином, пропозиція являє собою акцепт позичальника банку про укладення між ними договору про надання споживчого кредиту на умовах вказаних в п. 2 Пропозиції.

Позивачка вказувала, що працівники банку її належним чином з умовами кредитування не ознайомлювали, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір, а саме заяву-оферту, яку вона не читаючи із-за дрібного шрифту підписала, надіючись на добросовісність працівників банку

Зазначала, що договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб діючий на день підписання заяви працівниками банку наданий не був, було надано позивачу лише примірник заяви № 501.

Таким чином, ОСОБА_1 вважає, що відповідач проігнорував вимоги законодавства, що є однією з підстав визнання недійсним договору, посилаючись на п. 2 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» й просила суд визнати недійсним кредитний договір № 501 від 18 березня 2019 року.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає, що під час ухвалення такого рішення судом було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, невірно застосовано норми матеріального права.

Так, апелянт вказує, що у позові вона наголошувала, що працівники банку з умовами кредитування її не ознайомлювали належним чином, оформлення кредитного договору проходило протягом півгодини, після чого їй було вручено кредитний договір з додатками до нього, які апелянт через дрібний шрифт не читала та підписала. Однак, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не звернув на це належної уваги та вказав, що ОСОБА_1 у належний спосіб ознайомилась із усією інформацією, про що свідчить її особистий підпис, а підписавши кредитний договір, вона усвідомлювала та гарантувала, що всі умови їй зрозумілі та відповідають її інтересам. ОСОБА_1 вказує, що будь-який окремий документ, що містив би інформацію, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, можливість дострокового повернення кредиту та його умови, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, їй не надавався та відповідно про це свого підпису вона не ставила. Тобто, фактично працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомлювали ОСОБА_1 з умовами кредитування та ризиками, що передбачено ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув на зазначене уваги, не перевірив, чи дійсно доводилась до позичальника така інформацію у вигляді довідки чи іншого належного документу, а посилався лише на те, що ОСОБА_1 підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом.

Окрім того, апелянт вказує, що судом першої інстанції не перевірено відповідність кредитного договору нормам, що встановлені ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не надав правової оцінки незаконності нарахування банком будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції при укладенні ОСОБА_1 кредитного договору, що є підставою для висновку про несправедливість положень договору, що містить умови про зміну витрат, зокрема, щодо щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості, а тому були наявні всі підстави для визнання таких положень недійсними.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається й на те, що судом першої інстанції проігноровано як її доводи й не надано їм належної оцінки, так і норми матеріального права, зокрема п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, відповідно до якого банкам забороняється встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо) або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Апелянт вважає незаконним встановлення у кредитному договорі плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99% річних, а саме за послуги, які супроводжують кредит, як компенсація супутніх витрат банку за її рахунок.

З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить задовольнити її апеляційну скаргу, скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Апелянт ОСОБА_1 в судове засіданні на апеляційний перегляд справи не з`явилася, та подаючи апеляційну скаргу просила розглядати вказану справу у її відсутність (а.с.40).

Представник відповідача у справі АТ «Перший Український міжнародний Банк», адвокат Васильчиков І.В. до суду апеляційної інстанції не з`явився, направив до Київського апеляційного суду 08 червня 2021 року пояснення в яких просив проводити апеляційний розгляд справи у відсутність представника відповідача. В зазначених поясненнях представник відповідача зазначає, що рішення суду першої інстанції на його думку є законним і обґрунтованим, а доводи позивачки ґрунтуються на нормах Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції Закону який не підлягав застосуванню до кредитних правовідносин, так як на час укладення оспорюваного договору - 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», який є спеціальним Законом щодо вказаних правовідносин.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що на час укладення договору про надання споживчого кредиту позивач ОСОБА_1 була ознайомлена із його змістом і наслідками порушення зобов`язань зо цим договором, що підтверджується її підписом. Вказано, що належність підпису позивачу нею не оспорювалось. Суд також зазначив, що підписавши оспорюваний договір ОСОБА_1 тим самим підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту. Вказано, що позивачем не було доведено, що банк ввів її в оману, тобто підстави для визнання спірного кредитного договору за даними обставинами недійсним є недоведеними та спростовуються письмовими доказами.

Апеляційний суд не в повній мірі погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 березня 2019 року ОСОБА_1 підтвердила, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті ДКБО, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погодилася з тим, що може обирати будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у Банку), а при обранні послуги з укладення Договору страхування, підписанням цієї Заяви підтвердила дає свою згоду на укладення Договору страхування на зазначених нижче умовах, а саме з наданням кредиту на: на загальні споживчі цілі, сплата Разової комісії Банку.

Відповідно до заяви №501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 березня 2019 року банк надає позичальнику суму кредиту, яка становить 15 400 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі - 15 400 грн, для сплати Разової комісії - 0 грн. Строк кредиту та Договору страхування 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99% річних, розмір процентної ставки 0,01% річних, разова комісія 0,00% + 0 грн (а.с.6).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно із положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року № 6-1341цс15.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала заяву №501 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 березня 2019 року, відповідно до якої банк надає позичальнику суму кредиту, яка становить 15 400 грн, в тому числі: на загальні споживчі цілі - 15 400 грн, для сплати Разової комісії - 0 грн. Строк кредиту та Договору страхування 24 місяці. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99% річних, розмір процентної ставки 0,01% річних, разова комісія 0,00% + 0 грн (а.с.6).

Відповідно до зазначеної заяви ОСОБА_1 підтвердила, що її ознайомлено з договором комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та цілком з ними погоджується, всі умови договору комплексного банківського обслуговування їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Крім того, факт підписання вказаних умов ОСОБА_1 визнається та не заперечується.

Щодо посилання апелянта на порушення банком вимог закону в частині не роз`яснення їй інформації, передбаченої ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», то слід зазначити наступне.

Вказане твердження апелянта спростовується тим, що остання підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 березня 2019 року, чим підтвердила, що ознайомлення з умовами договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір з додатками до нього ОСОБА_1 не читала із-за дрібного шрифту та підписала договір сподіваючись на добросовісність працівників банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказані доводи не свідчать про неправомірність дій працівників банку та позбавлення позивача можливості ознайомитися з усіма істотними умовами кредитного договору.

Підписана заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб містить всі необхідні дані, зокрема, щодо строку, на який укладено договір, відсоткових ставок, розміру щомісячного платежу, загального розміру наданого кредиту.

Відповідно до положень статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Згідно із положеннями статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

Споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. Протягом семи календарних днів з дати подання письмового повідомлення про відмову від договору про споживчий кредит споживач зобов`язаний повернути кредитодавцю грошові кошти, одержані згідно з цим договором, та сплатити проценти за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит (стаття 15 Закону України «Про споживче кредитування»).

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_1 зверталась до банку із заявами про роз`яснення їй умов кредитного договору чи із заявами про відмову від договору.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що до відома позичальника не доводилася інформація про умови кредитування та ризики у вигляді довідки чи іншого належного документу, що передбачено статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки своїм підписом у заяві про приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб позивач засвідчив, що в повному обсязі, доступно та своєчасно ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту і вказані умови не потребують додаткового тлумачення.

Також слід відмітити, що станом на день підписання ОСОБА_1 заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 18 березня 2019 року, вказана частина 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» втратила чинність.

Доказів відповідно до приписів статей 77-78 ЦПК України на підтвердження того, що працівники банку при видачі кредитних коштів не ознайомили позичальника з умовами кредитування та ризиками, позивачем не надано ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду.

Щодо доводів апеляційної скарги з приводу необхідності визнання недійсним кредитного договору в частині умов про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 4 кредитного договору визначено, що за обслуговування кредитної заборгованості позичальник щомісячно сплачує комісійну винагороду у розмірі 3,99% від суми кредиту. Встановлена договором комісійна винагорода сплачується позичальником щомісячно у розмірі 614,46 грн.

Верховний Суд України у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 роз`яснив, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦПК України).

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для визнання недійсним п.4 кредитного договору в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %, в зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 в цій частині. В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до положень статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст.. 203, 215 ЦК України, ст. 367, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним пункт 4 кредитного договору, укладеного між Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , в частині встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,99 %.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 -відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови викладено 09 червня 2021 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв