Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/1888/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді Винара Л.В.

з участю секретаря Кострицької Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олевського районного суду Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

До Олевського районного суду Житомирської області звернулась ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Лабика Руслана Романовича із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Свій позов обґрунтовує тим, що 21.11.2019 року в Олевському районі Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув. За фактом ДТП слідчим СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП в Житомирській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000459 за попередньою правовою кваліфікацією ч.2 ст. 286 КК України. Станом на сьогодні у кримінальному провадженні проводяться слідчі (розшукові) дії, а також судові експертизи спрямовані на встановлення всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого ОСОБА_1 було завдано шкоди у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО3727296. Враховуючи зазначене, представник позивачки надіслав на юридичну адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся в порядку, визначеному законодавством із заявою на виплату страхового відшкодування. 25.08.2020 року відповідач повідомив представника позивачки про те, що заяву з доданими до неї документами він отримав та прийняв рішення про припинення розгляду заяви до дати, коли страховику стане відомо про набрання законної сили рішення у кримінальній справі. Оскільки, призупинення розгляду справи позивачки, на її думку, суперечить вимогам чинного законодавства, то позивачкою прийнято рішення звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, у зв`язку з цим позивачка просить суд: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження по справі, а також стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на її користь 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) грн. 00 коп. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та 150228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) грн. 00 коп. страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника.

02.11.2020 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю у даній справі - Винара Л.В.

Ухвалою суду від 06.11.2020 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

28.12.2020 року на адресу суду від представника відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача не погоджується з позовними вимогами. Зазначає, що при прийнятті рішень ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» керується нормами спеціального законодавства у сфері регулювання правовідносин, що виникають під час дії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів». Сам лише факт того, що водій транспортного засобу Volkswagen Caddy був учасником дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.11.2019 року в Олевському районі, Житомирської області та в результаті якої було смертельно травмовано ОСОБА_3 не означає його беззаперечну вину в її настанні, оскільки вина у вчиненні кримінального правопорушення підлягає доказуванню в кримінальному провадженні. Необхідною умовою виникнення обов`язку щодо відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілого саме для страховика - є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час ДТП, що сталося із участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи). Страховик не відповідає за завдання шкоди внаслідок ДТП, яка не є страховим випадком у розумінні спеціального законодавства. В такому випадку потерпіла особа має право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах, встановлених Цивільним кодексом України, тобто заявивши позов безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки. Чинне законодавство України не передбачає обов`язку страховика щодо відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого в розумінні ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» не є завдавачем шкоди та не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, не є стороною в кримінальній справі, а є особою яка має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Таким чином, для виплати страхового відшкодування необхідною умовою є настання страхового випадку. Крім того, представнику відповідача не зрозуміло чому представник позивачки, всупереч вимогам КПК України подав позов про відшкодування шкоди до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» саме в порядку цивільного судочинства та не скористався правом щодо подання цивільного позову в рамках кримінального провадження, а також чому зазначений позов до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було подано до моменту отримання остаточного рішення суду в кримінальній справі. Також, представник відповідача не погоджується із розміром заявленої суми страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника, оскільки факт того, що особа згідно закону має право на утримання не підтверджує факту її перебування на утриманні потерпілого та зазначений факт необхідно підтвердити документально. Крім того, на думку представника відповідача на момент подання зазначеної позовної заяви ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було виконано усі зобов`язання згідно вимог чинного законодавства України виходячи із фактичних обставин справи та у відповідача не було жодних правових підстав для прийняття остаточного рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_1 , не порушено жодного цивільного права, що стало підставою звернення до суду.

26.02.2021 року на адресу суду від представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Лабика Р.Р. надійшла відповідь на відзив. Представник позивача зазначає, що відсутність вини водія ОСОБА_2 забезпеченого транспортного засобу VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 не звільняє його від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Тобто, у водія ОСОБА_2 настала цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду. Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», то на думку представника позивачки обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачці, відповідно до закону, покладається на відповідача як на страховика. Також, представник позивачки зазначає, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду завдану ними в розумінні ст. 1166, 1187 ЦК України, а не пішоходи, пасажири чи велосипедисти, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Враховуючи норми ЦК України, Закону № 1961-IV, КК України, відсутні будь-які підстави для того, щоб очікувати завершення досудового розслідування кримінального провадження по факту даної ДТП, оскільки за результатами проведення такого досудового розслідування встановлюється наявність або відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу злочину, за який передбачена відповідальність ст. 286 КК України. А факт наявності чи відсутності в діях водія складу злочину жодним чином не змінює його становище в частині настання для нього цивільно-правової відповідальності за спричинену шкоду третім особам в ДТП дією джерела підвищеної небезпеки, а відповідно і жодним чином не змінює становище відповідача, який отримав плату за те, що застрахував відповідальність такого водія, і повинен виконати взяті на себе зобов`язання і виплатити страхове відшкодування позивачці.

Ухвалою суду від 26.02.2021 року клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про витребування доказів задоволено частково та витребувано у відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області належним чином завірену копію висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_3 , а також належним чином завірений документ про результати розслідування кримінального провадження, у разі завершення провадження - завірену копію постанови про закриття кримінального провадження або обвинувального акту (по можливості) та у Кишинській сільській раді документ, яким встановлено необхідність чи відсутність в матеріальній та/або фінансовій допомозі гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

23.03.2021 року на виконання ухвали суду від 26.02.2021 року від Олевської міської ради Житомирської області надійшов акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 .

Крім того, 23.03.2021 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив. У вказаному запереченні представник відповідача заперечує щодо викладених у відповіді на відзив доводів та обгрунтувань. Факт ДТП, що сталася 29.11.2019 року в Олевському районі Житомирської області за участі транспортного засобу VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 та велосипедиста - ОСОБА_3 , який в результаті події помер, розглядається в кримінальній справі (кримінальне провадження № 0000459 від 30.11.2019 року), а тому діяти всупереч норм спеціального закону та приймати рішення по справі до дати, коли страховику (відповідачеві) стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили відповідач не може. Страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Обов`язок щодо відшкодування шкоди незалежно від наявності вини виникає у її завдавача. Оплата страхувальником послуг страхування є підтвердженням виконання ним вимог Закону України «Про страхування» та не створює для страховика обов`язку щодо виплати страхового відшкодування на користь потерпілого без додержання вимог закону (зокрема без отримання рішення суду в кримінальній справі).

Ухвалою суду від 26.03.2021 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

21.04.2021 року до Олевського районного суду Житомирської області надійшла заява адвоката Ієговської А.О. з проханням залучити її до участі у справі № 287/1888/20 в якості представника позивачки.

26.04.2021 року на виконання ухвали суду від 26.02.2021 року із відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області надійшла копія висновку судово-медичної експертизи № 27 від 28.02.2020 року по матеріалах кримінального провадження № 0000459 від 30.11.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Ієговська А.О. у судове засідання не з`явилися, до суду від представника позивачки надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

Представник відповідача ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» у судові засідання 12.02.2021 року, 26.02.2021 року, 26.03.2021 року та 01.07.2021 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, враховуючи, що представник відповідача у судові засідання не з`являвся, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Судом з`ясовано, що 21.11.2019 року в Олевському районі Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода в якій, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_1 , допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02.12.2019 (а.с. 24).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 30.11.2019 року було відкрито кримінальне провадження №0000459 за ознаками злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Сторони не заперечують того факту, що на даний час досудове розслідування у вказаній справі не завершено.

Відповідальність водія транспортного засобу - автомобіля марки «Volkswagen Caddy» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована згідно полісу №АО3727296 у ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» (а.с.34).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю загиблого ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 виданого Кишинською сільською радою Олевського району Житомирської області, де у графі мати вказано « ОСОБА_5 » (а.с. 26).

З копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Кишинською сільською радою Олевського району Житомирської області вбачається, що матір загиблого ОСОБА_3 - ОСОБА_5 після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 28).

03.08.2020 року адвокат Мелех Д.О. подав в інтересах позивачки на адресу ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» заяви про виплату страхового відшкодування. Загальна сума вимоги становить - 200 304, 00 грн. та складається з: 50076, 00 грн. - страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою (100% страхового відшкодування моральної шкоди для ОСОБА_1 - матері загиблого ОСОБА_3 ), а також 150228,00 грн. - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника (для батьків) (100 % страхового відшкодування по втраті годувальника для ОСОБА_1 - матері загиблого ОСОБА_3 ) ( а.с. 37-38).

Листом від 12.08.2020 року за вих. № 51-4843 ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» повідомило представника позивачки, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком рішення по кримінальній справі за фактом ДТП на підставі п.п. 36.2 ст. 36 Закону (а.с. 42).

Судом встановлено, що до цього часу страхове відшкодування позивачці не сплачено.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам, суд зазначає наступне.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом Закону (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Згідно п. 1.7 ст. 1 Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону, особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (ч.2 ст. 1168 ЦК України).

Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 8 постанови від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішені спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року, при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.

Крім цього, відповідно до ухвали Верховного Суду України від 19 жовтня 2011 року у справі №6- 208св10 під справою, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства мається на увазі справа, порушена у встановленому законом порядку, що розглядається відповідним судом. Порушення кримінальної справи органами досудового слідства не є підставою для зупинення провадження у справі.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Таким чином, за встановлених обставин справи, ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» як страховик є зобов`язальним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону, страховик набуває права зворотної вимоги до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У відповідності до п. 35.1 ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування та визначені п. 35.2 цієї статті документи.

Відповідно до п.35.2. До заяви додаються:а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди,- у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є)відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

У відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: -у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; -у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, законодавством визначено кінцевий строк для прийняття страховиком рішення за наслідками розгляду заяви про страхове відшкодування - 90 днів.

В даному випадку відповідач всупереч вимогам законодавства не прийняв жодного з передбачених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішень.

Відмовляючи позивачці у прийнятті рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» посилалось на абзац 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідно до якого якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Тобто до того часу поки судовим рішенням не буде встановлено особу винну у дорожньо-транспортній пригоді, у відповідача відсутній обов`язок здійснювати страхове відшкодування.

Проте, суд проаналізувавши вищенаведені норми ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не погоджується з такими твердженням відповідача, оскільки вищезазначена ДТП у результаті якої загинув велосипедист ОСОБА_3 є страховим випадком, представником позивачки у встановлені строки поданий пакет документів, передбачений ст.35 Закону, де в переліку не вказана обов`язковість судового рішення для здійснення страхових виплат про стягнення шкоди, заподіяної смертю особи.

Посилання представника відповідача на продовження строку розслідування страхового випадку, яке мало місце 29.11.2019 року, до винесення судового рішення у кримінальному провадженні та встановлення винної особи є необґрунтованим, оскільки, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» таке продовження є можливим в разі якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що випадок ДТП, який мав місце 29.11.2019 року за участі водія ОСОБА_2 та велосипедиста ОСОБА_3 , є предметом розгляду в цивільній, господарській або кримінальній справі. Наявність досудового розслідування кримінального провадження за фактом згаданого ДТП не є тотожним розгляду такого кримінального провадження у суді.

Слід зауважити, що обов`язок щодо звернення до страховика про виплату страхового відшкодування установлений законом для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Факт настання страхового випадку ніким у справі не оспорюється та зафіксований правоохоронними органами (позиція ВС у справі № 500/2095/15 у постанові від 10 січня 2019 року).

Таким чином, суд приходить до переконання, що зупинення прийняття рішення про виплату страхового відшкодування ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» через відсутність вироку суду або постанови про закриття кримінального провадження є необґрунтованою та такою, що порушує право позивачки на отримання страхового відшкодування.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ч.3 ст.27 Закону страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата станом на 1 січня 2019 року становила 4173 гривень.

Загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50076 грн. (12x4173 = 50076грн.).

З урахуванням виявлення повнолітнього сина загиблого - ОСОБА_7 ТОВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» зобов`язане відшкодувати ОСОБА_1 , як матері загиблого 25038,00 грн., що визначається шляхом поділу загального розміру страхового відшкодування на двох осіб.

Пунктом 27.2. ст. 27 Закону встановлено, що страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст. 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: зокрема чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Частинами 2, 3 ст. 36 Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються серед іншого чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону;

До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За змістом ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи і доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

З системного аналізу вищенаведених норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В даній справі підлягає доказуванню особою, яка вимагає страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, належність до однієї з цих груп, а якщо особа належить до такої групи, то необхідно доказати розмір доходу потерпілого (померлого) та факт знаходження на утриманні. Тобто, надати документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого (померлого), його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсії, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника (п.п. «е», п. 35.2 ст. 35 Закону.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі №640/5041/17, а також у постанові від 18.04.2018 у справі № 165/325/17.

Позивачка ОСОБА_1 є пенсіонеркою за віком, що підтверджується доказами, які є в справі, зокрема копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 .

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного із них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (п.п. «г» п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Всупереч вищенаведеним нормам чинного законодавства позивачкою ОСОБА_1 та її представником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт її перебування на утриманні свого загиблого сина на день смерті останнього, а також того, що дохід померлого ОСОБА_3 , був для неї був основним і постійним джерелом існування.

При цьому суд звертає увагу, що сам факт наявності пенсійного віку не надає безумовного права пенсіонеру (непрацездатній особі) на отримання страхового відшкодування від страховика, так як в даному випадку, матір загиблого має самостійний дохід (пенсію), а наявність факту, що ОСОБА_1 знаходилась на утриманні свого сина, отримувала від нього постійну та суттєву матеріальну допомогу від якої залежить її існування нічим не підтверджено.

На підставі вищенаведеного суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 у розмірі 150228 грн. 00 коп. на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ст. 1200 ЦК України, оскільки позивачкою ОСОБА_1 не доведено, що дохід померлого ОСОБА_3 для неї був основним і постійним джерелом існування та факту перебування позивачки на утриманні померлого ОСОБА_3 .

Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 25038,00 грн. - страхове відшкодування моральної шкоди.

З урахування вищенаведеного позовні вимоги позивачки задоволені у розмірі 14,3 % від заявлених позовних вимог.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються .

Оскільки предметом позовних вимог у даній цивільній справі є відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, позивачі від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються.

Ч.1 ст.4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В такому разі судовий підлягає стягненню на користь держави з: ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ.» у розмірі 250 грн. 63 коп. (1752,66 х 14,3:100).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1, 2, 22, 23, 27, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.04 р. №1961-ІV, ст.ст.7, 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік», ст.ст.15, 23, 979, 1200, 1167, 1168, 1172, 1187, 1188 ЦК України,ст.ст.2, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 80, 81, 89, 133, 137, 141, 247, 263-65, 273, 274, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - задоволити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь ОСОБА_1 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) гривень 00 копійок страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» на користь держави судовий збір у розмірі 250 (двісті п`ятдесят) гривень 63 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Олевський районний суд Житомирської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий 21.03.2001 року Олевським РВ УМВС України в Житомирській області, РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ», , місце знаходження: 04210, м. Київ, проспект Героїв Сталінграда, буд.4, корп. 6А.

Суддя: Л.В.Винар