Справа № 202/3175/21
Провадження № 2-з/202/89/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

18 червня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суду міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом, в якому просить скасувати державну реєстрацію 19.04.2021 року права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., а також визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 31 липня 2020 року, укладеного між нею та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі проживає відповідач ОСОБА_2 . У зв`язку з проживанням в придбаній нею квартирі відповідача, нею було подано до суду позов про її виселення (справа № 202/6687/20). Під час розгляду вказаної справи відповідач послалася на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року. Крім того, в квітні 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 . Позивач вважає що нотаріусом було незаконно скасовано її право власності на спірну квартиру, державна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_2 є незаконною, на підставі неіснуючого договору. Позивач звертає увагу, що правочин, на підставі якого нею було набуто право власності на спірну квартиру невизнаний недійсним.

Позивачем подана заява про забезпечення її позову, в якій вона просить заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням квартири АДРЕСА_1 , а також проводити інші реєстраційні дії до розгляду справи по суті, посилаючись на те, що ОСОБА_2 буде намагатися відчужити спірну квартиру, що унеможливить виконання рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Згідно з частиною 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання можливого прийнятого за його позовом позитивного рішення.

При цьому частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Так, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має з`ясувати наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, позивач має довести, що в разі невжиття заходів забезпечення існує загроза невиконання рішення суду чи ускладнення його виконання або ефективного захисту чи поновлення його порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом заборонити відповідачу ОСОБА_2 чи іншим особам проводити будь-які реєстраційні дії щодо квартири АДРЕСА_1 , зокрема пов`язані з її відчуженням, позивач посилається на те, що відповідач буде намагатися відчужити спірну квартиру і це унеможливить виконання рішення суду або ефективне поновлення її прав без залучення до участі у справі інших учасників.

Між тим, суд вважає, що позивачем у її заяві не доведено, що в даному випадку невжиття заходів забезпечення позову унеможливить виконання рішення суду та що забезпеченням позову не буде порушено баланс інтересів сторін.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів убачається, що у позивача наявний спір з відповідачем щодо квартири АДРЕСА_1 , яку вона придбала 31 липня 2020 року у ТОВ «Кей-Колект».

Як слідує з матеріалів позову, рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у справі № 2/0417/82/12 було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, натомість задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації права власності, а саме визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 жовтня 2008 року, укладений між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 (за реєстраційним № 24865519).

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , апеляційний суд виходив з того, що після укладання договору купівлі-продажу спірної квартири у 2001 році ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вже не були її власниками, а тому вони не мали права на її відчуження, відтак укладений 29 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з другої сторони, є недійсним, у зв`язку з чим суд скасував реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру.

Відповідно до цього рішення 15 червня 2001 року між ОСОБА_6 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

В свою чергу, 29 жовтня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 зазначена квартира була відчужена ОСОБА_3 , яка передала її в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк».

У подальшому права за договором були відступлені ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», яке в липні 2020 року набуло право власності на предмет іпотеки та відчужило його ОСОБА_1 (позивачу по справі).

На підтвердження своїх позовних вимог і наявності спору позивач додала до матеріалів позову копію договору від 31.07.2020 року про придбання нею спірної квартири.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 , суд враховує, що предметом позову є скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 , яка була здійснена в квітні 2021 року, та визнання права власності на зазначену квартиру за позивачем.

Як зазначено самою позивачкою у її заяві, відповідач ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим нею поданий позов про її виселення, який наразі розглядається у суді.

За таких обставин, з огляду на проживання відповідача в спірній квартирі та наявність спору про її виселення, суд вважає, що позивачем не доведено, що відповідач має намір відчужити чи іншим чином розпорядитися спірною квартирою до розгляду справи по суті або може іншим чином перешкодити виконанню рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, на переконання суду, в даному випадку хоча предметом спору і є право власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони вчинення реєстраційних дій, зокрема заборони відчуження спірної квартири, жодним чином не зможе унеможливити виконання рішення суду про скасування державної реєстрації права власності відповідача ОСОБА_2 та визнання права власності на спірну квартиру за позивачкою.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою, а тому в задоволенні такої заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер Олександри Михайлівни про скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на квартиру відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Ю. Марченко