Справа №345/4109/21
Провадження № 2/345/1205/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2021 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Миговича О.М.

секретаря - Бабійчук Л.В.

з участю: представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищенаведеним позовом.

Заявлені вимоги мотивує тим, що 14.05.2019 року він був прийнятий на роботу на посаду начальника дільниці з експлуатації котелень і ремонту котелень КП «Водотеплосервіс» Калуської міської ради в місті Калуші.

06.04.2021 року його було звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (за угодою сторін).

Однак після звільнення, відповідач не провів з позивачем своєчасну виплату при розрахунку, а саме: не виплатив середню заробітню плату за час затримки розрахунку при звільненні. Розрахунок було здійснено тільки 16.06.2021 року.

Як наслідок, вважає, що має право на отримання середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2021 по 15.06.2021 у сумі 26 897,60 грн.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просять позов задоволити. Також пояснила, що невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Водночас структура заробітної плати визначена ст.2 Закону України «Про оплату праці» і включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Однак, 28.10.2021 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив, що позивача було звільнено 06.04.2021 року із займаної посади директора КП «Водотеплосервіс» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін) (наказ №19/03-02 від 05.04.2021 року).

Разом з тим, 28.05.2020 року КП «Водотеплосервіс», єдиним у м. Калуші суб`єктом відносин у сфері питної води, яке повинно проводити гарантоване першочергове забезпечення питною водою населення для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних потреб, забезпечення дошкільних закладів, закладів громадського харчування та охорони здоров`я, було відкрито розрахунковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ТАСКОМБАНК» МФО 339500 на умовах згідно заяви-договору про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів від 25.05.2020.

Даний рахунок є поточним рахунком підприємства і на сьогоднішній день, який, у тому числі, використовується для виплати заробітної плати працівникам та інших пов`язаних загальнообов`язкових платежів.

Проте, на вищевказаний рахунок постановою від 28.01.2021 ВП №43220679 відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, постановою від 26.01.2021 ВП №63913442 відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та постановою від 25.01.2021 ВП №60084467 Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було накладено арешт.

При цьому, як про це зазначено у самих постановах про накладення арешту, арешт накладено на грошові кошти Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради, що містяться на відкритих рахунках а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

За відсутності норми закону, якою б було передбачено для виплати заробітної плати відкриття спеціального рахунку, - поточний рахунок № НОМЕР_1 (гривня), відкритий в АТ «ТАСКОМБАНК» МФО 339500, який використовується Відповідачем для виплат заробітної плати своїм працівникам, при умові відсутності іншого рахунку з якого підприємство проводить виплату заробітної плати, фактично є рахунком з спеціальним режимом використання, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається.

На виконання прийнятого рішення, зі сторони Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) було прийнято постанову про зняття арешту з рахунку у вищевказаній сумі.

За заявою КП «Водотеплосервіс» Калуська міська рада підготувала звернення до президента, прем`єр-міністра та народних депутатів України, яке підтримали на сьомій сесії Калуської міської ради 28.01.2021 року, а також звернулася до голови Івано-Франківської ОДА, голови регіональної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій з проханням посприяти у вирішенні ситуації.

Таким чином, з метою захищення законних інтересів, в першу чергу, працівників нашого підприємства та недопущення вчинення протиправних дій в цілому по відношенню до підприємства, Відповідачем було вчинено ряд заходів, в тому числі направлено заяви до відповідних органів виконавчої служби, щодо зняття арешту з рахунку в частині виплати заробітної плати та пов`язаних загальнообов`язкових платежів. В подальшому оскаржено відмови виконавців до суду та по кожній із справ отримано позитивне рішення, яким зобов`язано зняти арешт з рахунку КП «Водотеплосервіс» в частині заборгованості з виплати заробітної плати. Водночас отримано офіційні роз`яснення зі сторони органів виконавчої служби, у відповідності до яких постановами про накладення арешту не накладався арешт на кошти, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику, в тому числі коштів, що необхідні для виплати оплати праці, відпускних, пільгових пенсій працівникам підприємства, сплати обов`язкових платежів (зборів), пов`язаних з нарахуванням (виплатою) заробітної плати та інших обов`язкових платежів.

В результаті чого, 29.04.2021 року до Голови правління АТ «Таскомбанк» направлено листа з проханням взяти до виконання виставлені КП «Водотеплосервіс» платіжні документи на перерахунок коштів на виплату заробітної плати та інших виплат працівникам, з урахуванням пов`язаних загальнообов`язкових платежів (єдиний соціальний внесок, податок на доходи фізичних осіб, військовий збір), що здійснюються при виплаті заробітної плати, зобов`язання із виплати яких наявне у підприємства, зважаючи на всі вищевказані обставини та зазначені норми чинного законодавства.

В результаті невпинних дій, проведених з метою захисту порушених прав працівників підприємства, Відповідачем вдалося провести повний розрахунок належних на момент звільнення коштів Позивачу станом на 16.05.2021 року.

Дані обставини вказують на відсутність вини Відповідача у невиплаті Позивачеві заробітної плати у день звільнення, оскільки підприємством були вжиті всі можливі заходи для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівниками. Однак, так як у банку не має можливості виокремити рахунок виключно для здійснення оплати праці та пов`язаних загальнообов`язкових платежів, також діє п. 10.7. змін до інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затверджених постановою Правління Національного банку України 18.10.2006 N407, відповідно до яких, якщо на кошти накладено арешт і на рахунку арештована сума коштів менша, ніж та, що зазначена в документі про арешт коштів, то банк не приймає до виконання платіжні доручення клієнта і повертає їх згідно з пунктом 2.15 глави 2 цієї Інструкції.

Таким чином, КП «Водотеплосервіс» не мало можливості розпоряджатися коштами на арештованих рахунках, так як АТ «ТАСКОМБАНК» МФО 339500, як банк в якому відкритий рахунок, що використовується для виплати заробітної плати працівникам підприємства та пов`язаних загальнообов`язкових платежів, в силу дії вищевказаних інструкцій не приймав жодні платежі КП «Водотеплосервіс», а робота в електронному кабінеті як клієнта банку була обмежена.

Разом з тим, твердження Позивача про те, що остаточний розрахунок належних на день звільнення виплат Відповідачем було проведено 16.06.2021 року також не відповідає дійсності, адже як зазначалося раніше, повну виплату належних на день звільнення сум було проведено саме 16.05.2021 року.

Водночас, з метою усунення порушень вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», працівникам, які станом на 01.05.2021 року (у тому числі і Позивач) були звільнені, 16.05.2021 року зі сторони Відповідача була нарахована сума компенсації за втрату такої зарплати за травень 2021 року у зв`язку із інфляцією, яка для Позивача становила 873,88 грн з урахуванням суми утриманих з неї загальнообов`язкових зборів. Даний платіж було проведено з призначенням: зарахування згідно з/п відомості, однак він жодним чином не свідчить про зміну дати фактичного розрахунку із Позивачем та не впливає на визначення періоду затримки розрахунку при звільненні, адже така компенсація відмінна від сум, належних працівникові при звільненні, визначених ст.116 КЗпП України, виплачується на інших підставах і в інші строки, ніж передбачено ст.ст.47, 116 КЗпП України, і затримка її виплати не є порушенням строків, встановлених ст.116 КЗпП України, і відповідно, не може бути підставою для притягнення до відповідальності у вигляді відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Середній заробіток нараховується за час затримки остаточного розрахунку по обов`язкових виплатах, належних працівнику саме на час звільнення, і не включає в себе час затримки розрахунку по виплатах, які мають компенсаторний характер і є спеціальним видом відповідальності роботодавця, зокрема, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, оскільки на момент звільнення працівника право на такі виплати не існувало, натомість виникло пізніше - внаслідок порушення Відповідачем обов`язку здійснити виплату усіх належних працівнику виплат в день його звільнення.

Однак, в обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається саме на виплату йому вказаної суми у розмірі 873,88 грн від 16.06.2021 року.

Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Сума у розмірі 873,88 грн., на яку у позовній заяві посилається Позивач як на підставу компенсації йому середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку за період з 06.04.2021 року по 16.06.2021 року, не є сумою, належною до виплати Позивачу при його звільненні, а є компенсацією затримки остаточного розрахунку у розмірі 873,88 грн. проведеного з метою усунення порушень законодавства про працю, що узгоджується із усталеною судовою практикою із вирішення аналогічних справ.

Таким чином, виплата вказаної суми було здійснено відповідачем у зв`язку з виконанням вищевказаного рішення суду, що у зв`язку з вищевикладеним, вказує на те, що у даному випадку положення ст.117 КЗпП України застосуванню не підлягають.

Повний розрахунок за усіма належними Позивачу при звільненні сумами був здійснений Відповідачем саме 16.05.2021 року, а з позовом до суду Позивач звернувся лише 07 жовтня 2021 року, тобто після спливу тримісячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України, для звернення до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

При цьому, спеціальні випадки, передбачені частиною другою статті 233 КЗпП і статтею 238 КЗпП України, стосуються лише тих позовів, які містять вимоги про відновлення прав саме працівника і саме щодо оплати праці (порушення законодавства про оплату праці). Позовні вимоги, які не стосуються безпосередньо зазначеного предмета, переводить позов у загальну категорію трудових спорів, позовна давність для яких встановлена частиною першою статті 233 КЗпП України. Вимога про відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні не ґрунтується на 3аконі України «Про оплату праці».

Таким чином, в ОСОБА_1 відсутні підстави щодо звернення із даним позовом, так як самі вимоги є необґрунтованими, зважаючи на відсутність вини Відповідача у невиплаті Позивачеві заробітної плати у день звільнення, оскільки підприємством були вжиті всі можливі заходи для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівниками та вживалися всі можливі заходи з метою подолання об`єктивних перешкод, що безпосередньо стали підставою для затримки своєчасної виплати вказаної заробітної плати та докладено максимум зусиль для її якнайшвидшої виплати, адже своєчасність та повнота заробітної плати - це пряма відповідальність керівника, про що Позивачу, який обіймав дану посаду до моменту звільнення, повинно бути відомо.

Таким чином, в задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні слід відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності, яка сплила 17.07.2021 року та у зв`язку із необґрунтованістю позовних вимог.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 14.05.2019 року був прийнятий на роботу у Комунальне Підприємство «Водотеплросервіс» Калуської міської радина посаду начальника дільниці з експлуатації і ремонту котелень - (а.с.62).

Наказом №19/03-02 від 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи, з посади начальника дільниці з експлуатації і ремонту котелень , за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України з 06 квітня 2021 року з виплатою компенсації за 53 календарних дні невикористаної відпустки - (а.с.63).

Позивач зазначає, що відповідачем протиправно не здійснено з ним повного розрахунку у день його звільнення, оскільки такий розрахунок був проведений лише 16.06.2021, коли відповідачем йому виплачено 873,88 грн. з призначенням платежу «зарахування згідно з/п відомості», а тому має право на виплату середнього заробітку (грошового забезпечення) за час затримки розрахунку з дня звільнення по день фактичного розрахунку, відповідно до статті 117 КЗпП України.

Частиною 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При цьому, ч. 1 та ч. 2 ст. 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Із бухгалтерської довідки щодо виплати зарплати звільненим ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.37) вбачається, що сума зарплати до виплати на дату звільнення у розмірі була виплачена позивачу лише 14.05.2021. Крім того 16.06.2021 на рахунок позивача від відповідача надійшли кошти у розмірі 873,88 із призначенням платежу «Зарахування згідно зарплатної відомості».

Поряд з цим, ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У п.п. 6 п. 2.2 рішення від 22 лютого 2012 року №4-рп/2020 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Такий же висновок викладено у п.п. 39, 40 постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду, від 24.04.2019 у справі № 607/14495/16-ц, а саме, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Беручи до уваги, що повний розрахунок проведений 16.06.2021, що зазначає і сам позивач, то перебіг тримісячного строку звернення до суду почався з 17.06.2021, а відтак, суд приходить до висновку, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом 20.09.2021 пропустив тримісячний строк звернення до суду.

При цьому, ані позивач, ані його представник з клопотанням про поновлення пропущеного строку до суду не зверталися.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що в позові ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати слід відмовити через сплив строку позовної давності.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 116, 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 263-265, 267 ЦПК України,

р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Водотеплосервіс» Калуської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Головуючий: