Провадження № 4-с/487/80/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року м. Миколаїв

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Сухаревич З.М., вивчивши скаргу ОСОБА_1 , особа, дії якого оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторія Володимирівна, стягувач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», на протиправні дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди,

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дорошенко А.П., звернувся до суду із скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В., в якій просить визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В. щодо стягнення основної винагороди, прийняте постановою від 13.05.2021 про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 2648,03 доларів США та 149,08 грн. за виконавчим документом №2/487/408/15, виданий 14.04.2015 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 та з ОСОБА_2 в солідарному порядку боргу по кредитному договору у сумі 26 480,27 дол. США, що еквівалентно 749126,83 грн. (за курсом НБУ на 24.02.2015 р. 28,29 грн. за 1 дол. США).

Вирішуючи питання про прийняття скарги до розгляду, суд приходить до наступного висновку.

Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» ,рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому Законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93 гс 18) та у справі № 127/9870/16- ц (провадження № 14-166 цс 18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425 цс 18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639 цс 18), від 19.05.2020 у справі № 754/2223/15-ц (14-568 цс 19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Із змісту скарги вбачається, що боржником у виконавчому провадженні оскаржуються дії приватного виконавця, пов`язані не з виконанням постанови про стягнення з боржника основної винагороди, тобто рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання не судового рішення, а рішення інших органів (посадових осіб), зокрема, приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Довгань В.В.

Таким чином, зазначена скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, суд вважає, що слід відмовити у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дорошенко А.П., особа, дії якого оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторія Володимирівна, стягувач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», на протиправні дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди.

Статтею 186 ЦПК України, зазначено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Одночасно, суд повідомляє заявника, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції Миколаївського окружного адміністративного суду.

На підставі наведеного, керуючись статтями 186, 260, 261, 352-354, 447 Цивільного процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , особа, дії якого оскаржуються: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Довгань Вікторія Володимирівна, стягувач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», на протиправні дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди.

Роз`яснити заявнику право на звернення з відповідним позовом на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства України до Миколаївського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом 15 днів з дня її проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 02 червня 2021 року.

Суддя: З.М. Сухаревич