Справа № 209/3011/20
Провадження № 2/209/255/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 лютого 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

за участі секретаря - Погрібної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач в позові зазначила, що відповідачка ОСОБА_2 є її онука, донька її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . З матір`ю відповідачки син був розлучений багато років тому, але в житті ОСОБА_4 і син, і вся їх сім`я приймали участь. І тому, коли онуці необхідно було отримати перший паспорт, вони із сином на її (онуки) прохання вирішили, що зареєструють онуку в її квартирі за адресою АДРЕСА_1 , так як до цього, проживаючи з матір`ю, онука взагалі ніде не була зареєстрована, її мати готувалась до переїзду в Росію і не мала житла в АДРЕСА_1 належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, згідно розпорядження № 9678 від 15.12.1997 року, зареєстровано право власності в ОКП Дніпродзержинське БТІ в реєстровій книзі № 126 за № 21417. Складається квартира з двох ізольованих кімнати, загальною площею 52,9 кв.м. З моменту реєстрації онуки в квартирі, вона взагалі не вселялась в неї та ні постійно, ні тимчасово не мешкала в квартирі, ніяких її особистих речей в квартирі не було і не має. Їй ніколи та ніхто із членів сім`ї не перешкоджав у проживанні в квартирі, та їй потрібна була лише реєстрація і тому вона не виявляла інтересу до квартири. Після смерті сина, в серпні 2020 року вона звернулась до онуки з проханням знятись з реєстраційного обліку в квартирі, яка їй не потрібна для проживання. Але, так як онука одразу після отримання паспорту виїхала до Російської Федерації, де постійно мешкала з матір`ю та її новою сім`єю, там же і навчається, вона (онука) категорично відмовилась приїздити до України та вирішувати питання про зняття з реєстраційного обліку. Після поховання сина, заробітна плата якого була основним джерелом доходу їх сім`ї, вона знаходиться в важкому не тільки моральному, але і матеріальному стані. Вона має невелику за розміром пенсію за віком, якої недостатньо для оплати комунальних послуг, в той же час не може оформити житлово-комунальну субсидію, бо цьому перешкоджає реєстрація онуки в квартирі та неможливість надання до відділу інформації про статки онуки.

09 листопада 2020 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Сторони у судове засідання не з`явилися.

Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач причину неявки суду не повідомила, відзив не подала, про місце та час розгляду справи відповідно до ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином.

Враховуючи згоду позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутність сторін на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.280 ЦПК України.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власникомквартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим Відділом обліку та розподілу житлової площі міськвиконкому, згідно розпорядження № 9678 від 15.12.1997 року, зареєстровано право власності в ОКП Дніпродзержинське БТІ в реєстровій книзі № 126 за № 21417 (а.с. 10, 10 об), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с. 11).

На теперішній час в квартирі АДРЕСА_3 , рахуються зареєстрованими власник ОСОБА_1 , а також онука власника - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не проживає і ніколи не проживала за вказаною адрескою, що підтверджується довідкою № 1/9267 від 18.06.2020 року про реєстрацію та склад сім`ї (а.с. 15), актом про не проживання від 05.10.2020 року який складений на підставі свідчень мешканців квартири АДРЕСА_4 ( ОСОБА_5 ) та квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_6 ) будинку АДРЕСА_1 , та затверджений директором КП КМР «УКОЖФ» Т.І. Щербатова (а.с. 13).

Згідно інформаційної довідки № 46.2/26-9922 від 05.10.2020 року, виданої Дніпровським відділенням поліції Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами та повідомленнями до Дніпровського ВП Кам`янського ВП з приводу перешкод у користуванні житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 2017-2020 р.р. не зверталась (а.с.14).

Факт реєстрації відповідачки у квартирі позивача порушує її права та інтереси, оскільки остання не має можливості реалізувати свої права як власника та несе додаткові витрати за оплату комунальних послуг.

На час розгляду справи відповідач ніколи не мешкала в квартирі позивача, проживаючи тривалий час у іншій державі, і не маючи потреби у даному житловому приміщенні, тому відповідно до ст. 405 ЦК України, сплинув річний строк, за яким за відповідачкою зберігається її право на користування квартирою АДРЕСА_1 . Інших домовленостей між відповідачем і позивачем судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Відповідачка з 2017 року зареєстрована у спірній квартирі в якості члена сім`ї власника житлового приміщення і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язана, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18) та у постанові від 14.08.2019 року в справі № 702/101/18 (провадження № 61-42856св18).

З урахуванням встановлених судом обставин, позовні вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право у користуванні житловим приміщенням за місцем її реєстрації, суд визнає обґрунтованими, надані позивачем докази належними та допустимими, що є підставою для втрати відповідачем її права на користування квартирою за місцем реєстрації, тому позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , про захист права власності, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення або позивачем та іншими учасниками справи апеляційної скарги, якщо заяву та апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 24 лютого 2020року.

Суддя Я.В. Замкова