Справа №173/2307/21
Провадження №2-о/173/97/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого судді - Петрюк Т.М.

При секретареві Рудовій Л.В.

За участю: заявників ОСОБА_1 і ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами окремого провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту належності до громадянства України ,-

ВСТАНОВИВ:

04.11.2021 року до суду звернулися заявники ОСОБА_1 ,. і ОСОБА_2 з заявою про встановлення факту належності до громадянства України, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2021 року відкрите провадження у справі та справу призначено до за правилами окремого провадження з викликом сторін на 07 грудня 2021 року.

Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.

У судовому засіданні 07.12.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Згідно заявлених вимог заявники просять встановити факт постійного їх проживання на території України станом на 13.11.1991 року

В обґрунтування заявлених вимог заявники посилаються на наступне: вони народились в с. Матраса Шамахинського району Азербайджан та проживали постійно до 1991 року.

В 1991 році відповідно до наказу МО СРСР він був відкомандирований до Київського військового округу, що підтверджується записом в його послужному списку.

20.10.1982 року вони здійснили державну реєстрацію шлюбу.

Він, ОСОБА_1 , 10.11.1995 року отримав паспорт громадянина України, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області..

Вона, ОСОБА_2 , отримала паспорт громадянина України, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області..

Весь час з 1991 року по сьогоднішній день вони проживають на території України.

Так як їхні спільні діти проживають за кордоном вони вирішили поїхати до них і для цього звернулись із письмовою заявою до Верхньодніпровського відділу Державної міграційної служби для отримання закордонних паспортів.

Але їм було відмовлено, посилаючись на те, що на підставі проведених перевірок встановити належність до громадянства України не вдалось, так як відсутня копія форми 1, яка необхідна для підтвердження особи, законності отримання паспорта громадянина України та належності особи до громадянства України.

Верхньодніпровський районний відділ державної міграційної служби неодноразово звертався до Новокадацького відділу державної міграційної служби для отримання необхідної інформації та документів, але відповіді так і не надано, що й стало підставою звернення до суду.

В судовому засіданні заявники заявлені вимоги підтримали за підставами, викладеними у заяві та просили їх задовольнити. Також заявники пояснили, що на території України вони почали проживати з жовтня місяця 1991 року. А з листопада місяця заявник ОСОБА_1 , приступив до несення служби в гарнізоні. Весь цей час він з дружиною проживали на території України в Дніпропетровській області Заявник ОСОБА_1 ,. сумлінно ніс військову службу, також проходив службу в АТО

Заінтересована особа, представник Державної міграційної служби України Дніпропетровській області , в судовому засіданні не заперечував проти задоволення заявлених вимог, пояснивши, що факт належності заявників до громадянства України підтверджується послужним списком заявника ОСОБА_1 , який почав проходити військову службу на території України з листопада 1991 року.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором

При цьому, предметом позову (заяви) є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом (заяви), права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених чи невизнаних прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, заслухавши учасників розгляду справи, свідків, з`ясувавши зміст заявленої вимоги вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України визначений перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як передбачено п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31 березня 1995 року № 5 з наступними змінами.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно із законом факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не встановлено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений документ який посвідчує факт, що має юридичне значення.

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право

Судом встановлено, що заявники, ОСОБА_1 , і ОСОБА_2 , народились в с. Матраса Шамахинського району Азербайджан, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копіями паспортів і та постійно проживали там до 1991 року.

В 1991 році відповідно до наказу МО СРСР ОСОБА_1 , був відкомандирований до Київського військового округу, що підтверджується записом в його послужному списку.

20.10.1982 року заявники здійснили державну реєстрацію шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.

Заявник, ОСОБА_1 , 10.11.1995 року отримав паспорт громадянина України, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується копією паспорта..

Заявниця, ОСОБА_2 , отримала паспорт громадянина України, виданий Ленінським РВ УМВС України в Дніпропетровській області, що підтверджується копією паспорта..

За доводами заявників весь час з 1991 року по сьогоднішній день вони проживають на території України. Даний факт підтверджується послужним списком заявника ОСОБА_1 ,. та визнається представником заінтересованої особи.

Відповідно до п. 3 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» - особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

Оскільки згідно послужного списку заявник ОСОБА_1 , прибув на територію України в жовтні 1991 року. Приступив до несення військової служби в листопаді 1991 року. 19.01.1992 року дав військову присягу на вірність народу України. Крім того в 1995 і 1996 році заявники отримали паспорти громадян України, суд приходить до висновку що заявлені заявниками вимоги підлягають задоволенню.

Встановлення даного факту потрібне заявникам для отримання закордонного паспорта. В іншому порядку заявник не мають можливості підтвердити даний факт.

Встановлення факту проживання заявників на території України має юридичне значення, так як з його встановленням у заявника виникає право на отримання закордонного паспорта.

Встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для виконання всіма органами та посадовими особами, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом..

Відповідно до ч.7 ст. 294 ЦПК України понесені заявникам судові витрати по сплаті судового збору заявниці не відшкодовуються та покладаються на заявника. Таким чином понесені заявницею ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454-00 грн,. покладається на заявницю і відшкодуванню не підлягає.

Заявником ОСОБА_1 , судовий збір не сплачений та до матеріалів справи додана копія посвідчення, що він є учасником бойових дій.

Проте, відповідно до п.13 ст. 5 ЗУ «про судовий збір» Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав;

Оскільки судом вирішують вимоги заявника ОСОБА_1 не пов`язані з порушенням його прав, як учасника бойових дій, заявник ОСОБА_1 не звільняється від сплати судового збору і з нього на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 454.00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 293-294, 315-319 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Вимоги за заявою ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення факту належності до громадянства України - задовольнити

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на території України на станом на 13 листопада 1991 року.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 454.00 грн. покласти на заявницю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір на користь держави в сумі 454.00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду

Повний текст рішення виготовлений 14.12.2021 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Направлене до ЄДРСР: 14.12.2021 року

Рішення набирає законної сили 14.01.2022 року