Номер провадження: 22-ц/813/2159/21
Головуючий у першій інстанції Пучкова І.М.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та з урахуванням уточнених позовних вимог просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 139 209, 35 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 944 277, 75 грн; та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 72 655, 16 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 536 656, 63 грн.

24 січня 2017 року рішенням Київського районного суду м. Одеси (головуючий-суддя Пучкова І.М.) позовну заяву ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 - поручителя за договором поруки № 0029/P2 від 02 листопада 2006 року. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - поручителя за договором поруки № 0029/P2 від 31 жовтня 2006 року, на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором за № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року, станом на 02 жовтня 2016 року, у загальній сумі заборгованості за кредитом 18202 (вісімнадцять тисяч двісті два) долари 01 центів США, та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором 1151684 (один мільйон сто п`ятдесят одна тисяча шістсот вісімдесят чотири) грн. 12 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором за № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року, судовий збір у розмірі 14721 чотирнадцять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 39 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК заборгованість за кредитним договором за № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року, судовий збір у розмірі 14721 чотирнадцять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 39 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором за № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року, судовий збір у розмірі 14721 чотирнадцять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 39 коп.

08 лютого 2017 року канцелярією Київського районного суду м. Одеси зареєстровано апеляційну скаргу в якій ОСОБА_1 просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

06 липня 2017 року канцелярією Київського районного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 березня 2016 року. Апелянт просив скасувати вказану ухвалу, постановити нову, якою відмовити ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні клопотання про арешт квартири АДРЕСА_1 .

08 листопада 2017 року рішенням Апеляційного суду Одеської області (головуючий-суддя Погорєлова С.О., судді Калараш А.А., Заїкін А.П.) апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення. Стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поручителя за договором поруки № 0029/Р від 31.10.2006 року; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поручителя за договором поруки № 0029/Р2 від 02.11.2006 року на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором № OD33АЕ00000029 від 31 жовтня 2006 року станом на 02.10.2015 року в сумі 18 202,01 (вісімнадцять тисяч двісті два долари один цент) доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.10.2015 року складає 384 972,51 гривень та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 384 972,51 гривень. В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , судовий збір в рівних частках у загальному розмірі 11 482,64 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в дохід держави 2 288,00 гривень.

17 лютого 2017 року 2017 року представник ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі, посилаючись на те, що судом не було вирішено питання в частині позовних вимог.

15 травня 2018 року додатковою постановою Апеляційного суду Одеської області (головуючий-суддя Погорєлова С.О., судді Калараш А.А., Заїкін А.П.) заяву представника ПАТ КБ «Приватбанк» про ухвалення додаткового рішення задоволено. Ухвалено у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості додаткове рішення, в якому вказано наступне: «Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 139 209, 35 доларів США, що за курсом, який дорівнює 21,15 відповідно до Службового розпорядження НБУ від 02 жовтня 2015 року, складає 2944 277,75 гривень за кредитним договором № ODЗЗАЕ00000029 від 31 жовтня 2006 року».

19 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 січня 2017 року, рішення Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», яким стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , поручителя за договором поруки № 0029/Р від 31 жовтня 2006 року; ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , поручителя за договором поруки № 0029/Р2 від 02 листопада 2006 року, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № OD33АЕ00000029 від 31 жовтня 2006 року станом на 02 жовтня 2015 року в сумі 18 202, 01 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02 жовтня 2015 року складає 384 972, 51 грн.

19 серпня 2020 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Одеської області від 08 листопада 2017 року та додаткову постанову Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні 10.06.2021 року представник відповідачів ОСОБА_4 просила задовольнити апеляційну скаргу.

Інші учасники в судове засіданні не з`явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача? пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання позичальникові кредитних коштів, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала, внаслідок чого, станом на 02 жовтня 2015 року у неї виникла заборгованість. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року договір у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту набирає чинності з моменту його підписання сторонами, і діє в обсязі виданих позичальнику коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором. Посилання представника відповідача ОСОБА_3 стосовно того, що відповідач ОСОБА_3 не був ознайомлений з умовами кредитного договору № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року суд визнав безпідставними та послався на п. 3 договору поруки № 0029/P2 від 02.11.2006 року, відповідно до якого поручитель ОСОБА_3 ознайомлений з умовами кредитного договору №OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року. Тому суд вирішив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким стягнуто з солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № OD33АЕ00000029 від 31.10.2006 року станом на 02.10.2015 року в сумі 18 202,01 та пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 384 972,51 гривень.

Додатковою постановою Апеляційного суду Одеської області від 15 травня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 139 209, 35 доларів США.

Велика палата Верховного суду своєю постановою від 19.08.2020 року скасовуючи постанову Апеляційного суду Одеської області від 08.11.2017 року та додаткову постанову від 15.05.2018 року вказала, серед іншого, на те, що суд апеляційної інстанції не врахував закінчення строку кредитування і припинення у зв`язку з цим права кредитора нараховувати проценти за користування кредитними коштами, а також обумовлену кредитним договором неустойку. Окрім цього, у лютому 2015 року відбулося погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу автомобіля, який був предметом застави, однак суми отриманих від продажу цього автомобіля грошових коштів апеляційним судом не встановлено, як і не з`ясовано чи були ці кошти направлені на погашення заборгованості, розрахованої банком станом на 02.10.2015 року, в тому числі на погашення процентів та пені, неправомірно нарахованих банком після спливу строку кредитування. Також установлено, що в вересні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося за захистом свого порушеного права до суду із позовом до ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги банку були задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Апеляційний суд, в межах доводів апеляційних скарг та з врахуванням вказівок суду вищої інстанції, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 31.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № OD33АЕ00000029, відповідно до умов якого банк надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 26 850, 00 доларів США, а ОСОБА_1 отримала та зобов`язалася їх повернути в строк до 27.10.2011 року та сплатити відсотки за користування кредитом. За умовами договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) (т. 1, а.с. 15-17).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 31 жовтня 2006 року укладено договір поруки № 0029/Р, згідно умов якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору № 455-013/ФКВІП-08 від 31 жовтня 2006 року (т. 1, а.с. 21).

Також у забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № OD33АЕ00000029, між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 02.11.2006 року було укладено договір поруки № 0029/Р2, відповідно до умов якого ОСОБА_3 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов цього кредитного договору (т. 1, а.с. 20).

Відповідно до пункту 2 договорів поруки поручитель відповідає перед банком за невиконання зобов`язань за кредитним договором у тому ж розмірі, що і позичальник. Пунктом 12 договорів поруки передбачено, що порука за цими договорами припиняється зі спливом п`яти років з дня настання повернення кредиту за кредитним договором.

ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 02 жовтня 2015 року становить 139 209, 35 доларів США, що за курсом НБУ складає 2 944 277, 75 грн, з яких: заборгованість за кредитом 18 358, 88 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 38 271, 40 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 2 940, 00 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 79 639, 07 доларів США.

З розрахунку заборгованості вбачається, що погашення заборгованості припинилось з 21.09.2007 року. Станом на 18.09.2007 року заборгованість за кредитним договором складала 16839, 95 доларів США за тілом кредиту (т. 1, а.с. 4 зворот).

Відповідно до повідомлень № 30.1.0.0/2-61031OD33L023 від 05 жовтня 2015 року, 30.1.0.0/2-61031OD33L023 від 28 жовтня 2015 року ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» інформував ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про те, що у них за кредитним договором № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року є заборгованість перед банком (т. 1, а.с. 7,8).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив суд в рахунок погашення заборгованість за кредитним договором № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року в розмірі 19931,64 доларів США звернути стягнення на предмет застави автомобіль CHERY, модель SQR7247, 2005 р.в.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 04.03.2009 року позов ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» був задоволений в повному обсязі (т. 2, а.с. 115-116).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звертались до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як до поручителів з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № OD33AE00000029 від 31 жовтня 2006 року, укладеним з ОСОБА_1 . Так, банк просив стягнути з солідарно відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 530630,45 грн. Заборгованість на загальну суму 67637,99 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 19442,68 доларів США, заборгованість за процентами в сумі 20069,39 доларів США, заборгованість за комісією в сумі 2940 доларів США, пеня в сумі 25185,92 доларів США.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2012 року в справі № 2/0417/6972/2012 позовні вимоги Банку були задоволені в повному обсязі (т. 1, а.с. 142-143).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.11.2017 року провадження в справі в частині ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» було закрито та роз`яснено позивачу, що розгляд справи відноситься до юрисдикції господарського суду. Справа за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд до Березівського районного суду Одеської області.

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12.03.2018 року було вирішено закрити провадження в справі за позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в зв`язку з тим, що рішенням Апеляційного суду Одеської області від 07.11.2017 року було вирішено спір між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та стягнуто з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу (постанова ВП ВС від 28.03.2018 року, справа № 444/9519/12).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

В процесі розгляду справи в суді першої інстанції 13.04.2016 року відповідачка ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про застосування строків позовної давності (т. 1, а.с. 84-86).

Вирішуючи питання щодо застосування строків позовної давності апеляційний суд виходить з наступного.

Як було вище зазначено за умовами кредитного договору позичальник зобов`язався виконувати свої зобов`язання та сплачувати кредит щомісячними платежами. З 21.09.2007 року позичальник не здійснював погашення заборгованості. Сторони встановили строк дії кредитного договору 27.10.2011 року включно.

З позовом ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» звернулись до суду 19.11.2015 року. Отже, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи вище наведене апеляційний суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК».

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, а також в постанові ВП ВС від 19.08.2020 року в цій справі, якою було скасовано рішення апеляційного суду від 08.11.2017 року та додаткова постанова від 15.03.2018 року.

Як було вище зазначено, строк кредитування припинився 27 жовтня 2011 року, тобто з цього моменту припинилось право кредитора нараховувати проценти та інші платежі за умовами кредитного договору і саме з цього часу кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені, передбачених договором.

За обставинами даної справи вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач не заявляв.

Враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки позивач пропустив строк позовної давності та не в`являв позовних вимог на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Одночасно, апеляційний суд роз`яснює позивачу право на звернення до суду з позовом про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, роз`яснення судів вищої інстанції, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, а суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишити без задоволення.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

10.06.2021 року м. Одеса