Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 червня 2021 року Шевченківський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., при секретарі судового засідання Олексієнко С.О.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,третя особа районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування,про позбавлення батьківських прав ,-

Встановив:

В березні 2019 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом ,уточненим в процесі розгляду справи,про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_4 ,2017 р.н.

Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у липні 2018 р.відповідач ОСОБА_2 привіз дитину до бабусі ОСОБА_1 ,з цього часу дитина проживає з нею,знаходиться на вихованні та повному матеріальному забезпеченні бабусі.

Батько дитини ОСОБА_2 у теперішній час знаходиться у місцях позбавлення волі,з липня 2018 р.з дитиною не спілкувався,нею не цікавився,матеріально не забезпечував,ніякої участі у вихованні та розвитку доньки не приймає.

Мати дитини ОСОБА_3 мешкає окремо від дитини, з липня 2018 р. жодного з покладених на батьків обов`язків не виконувала, дитиною не цікавилася, місце її перебування позивачці невідомо.

Фактично відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, між відповідачами та дитиною не виникло особистих зв`язків та почуття любові,дитина тривалий час не спілкувалася з батьками,які її подальшою долею не переймаються.

Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 01.07.2019 р.

Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду надано відзив на позов(заяви)від 09.09.2019 р.та 06.10.2019 р.(а.с.41,45),у яких він визнав позов у частині,заявленій до нього,у повному обсязі,та вважав,що відповідачка ОСОБА_3 також має бути позбавлена батьківських прав за позовом ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 18.06.2020 р.до участі у справі залучено третю особу районну адміністрацію Запорізької міської ради по Олександрівському району як орган опіки та піклування за місцем реєстрації проживання відповідачки ОСОБА_3

03.09.2020 р.відповідачка ОСОБА_3 надала суду відзив на позов,у якому заперечувала проти заявлених до неї вимог про позбавлення батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 ,2017 р.,з тих підстав,що з липня 2018 р.вона не бачила доньку,не спілкувалася з нею,жодним іншим чином не виконувала батьківських обов`язків з тих причин,що позивачка ОСОБА_1 чинила у цьому перешкоди,а з боку відповідача ОСОБА_2 ,який наразі перебуває у місцях позбавлення волі,на адресу відповідачки ОСОБА_3 надходили погрози. За місцем проживання відповідачки,де вона мешкає із старшою дитиною від іншого чоловіка,створені усі необхідні умови.

В судовому засіданні було заслухано вступне слово позивачки,за змістом якого вона підтримала заявлені вимоги у повному обсязі,пояснивши,що у липні 2018 р.її син - відповідач ОСОБА_2 привіз до неї додому за адресою АДРЕСА_1 ,онуку ОСОБА_5 ,якій на той час виповнився 1 рік,сповістивши,що залишає дитину у гостях на два вихідні дні,проте з того часу дитина мешкає з нею постійно,перебуває на її вихованні та повному матеріальному забезпеченні. Відповідач ОСОБА_2 перебуває у місцях позбавлення волі ,де відбуває покарання за злочин. Мати дитини ОСОБА_3 ,яка мешкає окремо з сином від іншого чоловіка,доньку за весь цей час з липня 2018 р.жодного разу не навідувала,нею не цікавилася взагалі,будь-яким іншим чином не виконувала батьківських обов`язків без жодних поважних причин.

Представник позивача вважав,що позов підлягає задоволенню,оскільки з липня 2018 р.батьки малолітньої ОСОБА_5 ,2017 р.н.,покинувши дитину у бабусі,з донькою не спілкуються,матеріально її не забезпечують,участі у вихованні,лікуванні,вирішенні будь-яких питань,пов`язаних з розвитком ,не приймають,свідомо їх ігнорують,що є підставою для позбавлення їх батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_3 у вступному слові заперечувала проти позову,заявленого до неї. Пояснила,що під час шлюбу з ОСОБА_2 вони мешкали у найманому житлі,виховували спільну доньку ОСОБА_6 ,яку у липні 2018 р. ОСОБА_2 відвіз до своїх батьків за адресою АДРЕСА_1 на вихідні,після чого його запроторили за грати за вчинення злочину,з того часу ОСОБА_6 мешкає у сім`ї позивачки,яка є її бабусею. Відповідачка бажала виховувати власну доньку,проте з липня 2018 р. їй чинилися у цьому перешкоди ,зокрема,позивачка не допускала відповідачку до помешкання,де проживає дитина,не надавала відповідачці можливості особистого спілкування з дитиною,а з боку ОСОБА_2 ,який з 2018 р. перебуває у місцях позбавлення волі,на засоби мобільного зв`язку відповідачки надходили погрози фізичною розправою.Відповідачка ОСОБА_3 не зверталася до уповноважених органів із заявами про повернення дитини на виховання у сім`ю матері,матеріально дитину не забезпечувала,в інших спосіб про неї не турбувалася,проте вважає,що задоволення позову не відповідає інтересам дитини.

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування просила суд приймати рішення у справі з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 . Пояснила,що ОСОБА_5 ,2017 р.н.,яка з липня 2018 р.залишилася без батьківського піклування,влаштована на тимчасове проживання у сім`ю бабусі ОСОБА_1 , її батько ОСОБА_2 відбуває покарання у місцях позбавлення волі та до органу опіки направив письмову заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав,мати дитини ОСОБА_3 лише у лютому 2021 р.звернулася до органу опіки із заявою про сприяння налагодити спілкування з бабусею дитини ОСОБА_1 ,питання про повернення дитини на виховання у сім`ю матері не ініціювала.

Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району як органу опіки та піклування просила суд приймати рішення у справі з урахуванням висновків органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 .

Всебічно вивчивши обставини справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників,дослідивши надані письмові докази та показання свідків у сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого ОСОБА_1 позову є вимога бабусі,в сім`ї якої проживає малолітня дитина, в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 ,2017 р.н., до її батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного Кодексу України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З матеріалів справи суд встановив,що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,яка проживає з позивачкою за адресою АДРЕСА_1 .

Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини.

Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При розгляді справи суд встановив,що відповідачі з липня 2018 р. проживають окремо від доньки ОСОБА_6 ,без жодних поважних причин не приймають участі у її вихованні,з донькою не спілкуються без перешкод для цього.

Такі обставини встановлені судом як з пояснень позивачки,так і з показань допитаних у судовому засіданні свідків.

Свідок ОСОБА_7 показала,що з 1986 р.мешкає в одному під`їзді з сім`єю позивачки ОСОБА_1 ,була очевидцем того,як три роки тому,у червні або липні 2018 р. син позивачки ОСОБА_8 на таксі привіз до ОСОБА_9 доньку ОСОБА_6 ,дитина була боса,без взуття,з того часу ОСОБА_6 живе у сім`ї бабусі. Дівчинка активна,доглянута,має все необхідне,виховують її дідусь і бабуся,яку ОСОБА_6 називає мамою. Батько дитини ОСОБА_8 відбуває покарання у місцях позбавлення волі,а матір дівчинки свідок востаннє бачила ще коли та була вагітною. З липня 2018 р. мати до дитини не з`являлася,її не бачив ніхто із сусідів, ОСОБА_6 кожного дня має прогулянку ,але мати не приходила до неї навіть навідати у дворі. Дитина охоче спілкується ,розвинена,виховується в атмосфері турботи та любові,рідних батьків не знає,матір`ю називає позивачку.

Свідок ОСОБА_10 в суді показала,що є рідною сестрою позивачки,мешкає з нею в одній квартирі ,де з липня 2018 р.проживає і онука позивачки ОСОБА_6 ,яку батько дитини привіз на вихідні,а фактично батьки покинули дитину,вона їм не потрібна. Батько дитини ОСОБА_8 наразі «сидить»,а мати дитини свідок протягом з 2018 р. вперше побачила у лютому 2021 р.,коли остання з`явилася до їх помешкання з поліцією,до судового розгляду цієї справи відповідачка до дитини протягом 3-х років не приходила,донькою взагалі не цікавилась,матеріально утримувати дитину бабусі не допомагала,адреси свого мешкання не повідомляла,родинних зв`язків з дитиною у жоден спосіб не підтримувала,в цьому їй не чинилося ніяких перешкод..

Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 30.06.2020 р.,неповнолітня ОСОБА_5 у липні 2018 р. була залишена батьком ОСОБА_2 із бабусею ОСОБА_1 ,де проживає по теперішній час , ОСОБА_1 займається її вихованням,утриманням,розвитком,батько від виконання обов`язків по вихованню,матеріальному забезпеченню дитини ухиляється,тому позбавлення його батьківських прав є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 08.02.2021 р.,малолітня ОСОБА_5 перебуває на обліку дітей,які опинилися у складних життєвих обставинах,проживає разом з бабусею по лінії батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 ,де для дитини створені належні умови,дитина тимчасово влаштована в родину бабусі.Мати дитини ОСОБА_3 мешкає за іншою адресою з сином ОСОБА_11 ,2015 р.н.,щодо якого належним чином виконує батьківські обов`язки,на засіданні комісії пояснила,що позивачка не пускає її до дитини,не надає жодної інформації про неї,чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною. ОСОБА_3 до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалась,будь-яка профілактична робота з нею з даного питання з нею не проводилась,за даних обставин члени комісії з питань захисту прав дитини вважають відсутніми підстави,передбачені ст..164 СК України для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлені судом обставини переконують суд у тому,що відповідачі як батьки ОСОБА_5 ,з липня 2018 р. не виконують своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляли інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умови для отримання дитиною освіти.

Фактично між ОСОБА_5 та її батьками не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв`язку.

З липня 2018 р. ніхто з батьків ОСОБА_5 не цікавився, батько перебуває в умовах ізоляції від суспільства,а мати весь цей час мешкає окремо.

Батько дитини ОСОБА_2 намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлював, до органу опіки та піклування на розгляд питання про доцільність позбавлення його батьківських прав надав заяву про згоду на це,тобто виховання його доньки бабусею та самоусунення батька від участі у житті доньки є для нього зручним.

Відповідачка ОСОБА_3 лише після виклику її до органу опіки та піклування у зв`язку з розглядом питання про доцільність позбавлення батьківських прав почала імітувати інтерес до дитини, один раз з`явившись до місця її проживання у лютому 2021 р. з поліцією,до цього часу з липня 2018 р. без жодних об`єктивних перешкод не виконувала своїх батьківських обов`язків відносно доньки.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що відповідачка мала житло,де мешкає і по теперішній час з дитиною від іншого чоловіка,тому не була обмежена у можливості забезпечити доньці ОСОБА_6 належні умови проживання.

Як вбачається з згадуваних вище висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району,цьому органу відповідачка ОСОБА_3 повідомила про офіційне працевлаштування,тобто вона мала матеріальну можливість самостійно забезпечувати дитину або хоча б допомагати у цьому бабусі ОСОБА_1 ,з якою фактично мешкає дитина,проте у жоден спосіб цього обов`язку не виконувала.

Посилання відповідачки ОСОБА_3 на те,що з боку позивачки їй чинилися перешкоди у спілкуванні з дитиною,жодними доказами не підтверджені та спростовані як показаннями свідків про відсутність ОСОБА_3 у житті доньки ОСОБА_6 протягом 3-х років без жодних для цього перешкод,так і поясненнями представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про відсутність звернень з боку ОСОБА_3 з цього питання.

З огляду на встановлені обставини,суд не погоджується з висновком органа опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення батьківських прав відповідачки,оскільки такий висновок має рекомендаційний характер,приймався на підставі пояснень самої відповідачки про наявність для неї перешкод у спілкуванні з дитиною,створених бабусею ОСОБА_1 ,проте без перевірки цих пояснень,які спростовані у судовому засіданні сукупністю інших доказів,які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Посилання у висновку на те,що відповідачка ОСОБА_3 до відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків не притягувалась, будь-яка профілактична робота з нею з даного питання з нею не проводилась,не свідчить на користь ОСОБА_3 ,а говорить лише про те,що органи опіки та піклування,які достовірно обізнані про залишення малолітньої дитини без батьківського піклування,обмежуються тим,що влаштовують дитину у сім`ю бабусі,де вона виховується вже протягом 3-х років,не вживаючи за цей час дієвих заходів щодо розшуку батьків,притягнення їх до відповідальності за невиконання батьківських обов`язків та проведенню з ними тієї самої профілактичної роботи,про відсутність якої йдеться у висновку.

Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачка ОСОБА_3 за власним бажанням не реалізувала природних прав,наданих батькам щодо дитини на її виховання,самоусунулася від цього та для неї є зручним,що всі турботи про благополуччя дитини,її виховання,піклування,турботу,матеріальне забезпечення покладені на бабусю дитини, суд дійшов висновку,що винна поведінка матері відносно ОСОБА_5 знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачки ОСОБА_3 необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини,яка саме з вини відповідачки ОСОБА_3 не знає рідної матері.

Прийняття такого рішення очевидно не зашкодить дитини та відповідає її інтересам,оскільки вона з віку 1 рік виховується бабусею,не зазнає розриву сімейних зв`язків з матір`ю,яких і не існувало,навпаки,у якнайкращіх інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю бабусі,бо іншої дитина не знає,саме позивачкою забезпечено її розвиток у безпечному,спокійному,стійкому середовищі.

Крім того,СК України передбачає можливість поновлення особи у батьківських правах за умови,що змінилися обставини та поведінка особи,які були підставами для позбавлення батьківських прав.

Протягом часу розгляду справи відповідачка ОСОБА_3 лише декларувала намір змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків стосовно доньки,проте її пояснення про це були наповнені виключно формальним змістом,жодних дій,які були б спрямовані на повернення дитини у сім`ю матері вона не вчинила,проте в подальшому за наявності для цього передбачених законом підстав вона не позбавлена права ініціювати вирішення судом цього питання.

Думка дитини ОСОБА_4 ,2017 р.н.,судом не була заслухана з огляду на вік дитини.

Свідок ОСОБА_12 ,викликаний за клопотанням відповідачки,не надав суду показань,які мали б значення для вирішення справи.

З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,позивачка не ініціювала питання про розподіл судових витрат.

На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Ухвалив:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя Галущенко Ю.А.