Справа № 727/8600/21
Провадження № 2/727/2541/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого - судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Філатової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-правові системи» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат у порядку регресу , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат у порядку регресу.

Посилався на те, що 31.12.2020 року по вул.Корсунській, 8 м.Чернівці відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Джип Гранд Черокі» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 03.02.2021 року ОСОБА_1 було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди 31.12.2020 року.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202080059 від 04.12.2020 року в ТДВ «СК`Ю.ЕС.АЙ».

Потерпілою особою було надано страховій компанії повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування.

За результатами розгляду матеріалів страхової справи про обставини ДТП страховою компанією складено страховий акт та прийнято рішення про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до платіжних доручень №36298 від 01.04.2021 року та №36544 від 05.04.2021 року ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 20042 грн. 33 коп.

Також позивач вказував на те, що ОСОБА_1 на час вчинення ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП.

На підставі наведеного та відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» має право подати регресний позов до відповідача на виплачену суму страхування.

Крім того, вказував на те, що 20.05.2021 року між ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» та ТОВ «Інформаційно-правові системи» укладено договір №20-05 про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі до відповідача.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Інформаційно-правові системи» 20042 грн. 33 коп. фактичних витрат в порядку регресу, а також понесені судові витрати: 2270 гривень судовий збір; 8000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Представником відповідача ОСОБА_1 було подано відзив на позов. У відзиві представник позов не визнав. Зазначив, що рішенням Комітету №21/921-ПК від 19.04.2021 року було зупинено дію ліцензії ТДВ «Ю.Ес.Ай». Вказував на те, що договір про відступлення права вимоги від 20.05.2021 року №20-05, укладений між ТДВ «Ю.Ес.Ай» та ТОВ «Інформаційно-правові системи» не відповідає вимогам та є нікчемним, оскільки на момент укладення страхова компанія не являлась страховиком у розумінні ч.1 ст.984 ЦК України, а тому не була наділена правом вимоги та переуступки права вимоги.

Крім того, зазначив, що позивачем не було долучено до позовної заяви доказів того, що договір цесії набув законної сили і до нового кредитора перейшли права вимоги за цим договором.

Просив відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача було подано відповідь на відзив. У відповіді представник зазначив, що полісом №202080059 від 04.12.2020 року цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ». На той час ліцензія у страховика була чинна. Договір №20-05 про відступлення права вимоги не є договором страхування. Передання права вимоги є заміною кредитора в зобов`язанні шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином. На виконання договору на підставі платіжного доручення №612 від 20.05.2021 року на рахунок первісного кредитора було перераховано 198336 гривень.

Також зазначив, що договір страхування із ОСОБА_1 було укладено в електронній формі, підтвердженням підпису електронного полісу є зареєстрований поліс №202080059. На полісі міститься QR-код, його зареєстровано в єдиній Централізованій базі даних МТСБУ, строк дії полісу з 13.12.2020 року по 12.03.2021 року. Просив позов задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав.

Відповідач суду пояснив, що того дня їхав на автомобілі додому. З його вини сталася дорожньо-транспортна пригода. На момент ДТП він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Однак, позовні вимоги не визнає, оскільки немає коштів на відшкодування.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Як було встановлено судом, постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/242/21 від 03.02.2021 року, ОСОБА_1 було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 31.12.2020 року та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Також 05.03.2021 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10200 гривень у дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановами суду було встановлено, що ОСОБА_1 31.12.2020 року о 19 год. 10 хв., керуючи транспортним засобом марки «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1 в м.Чернівці по вул. Корсунській,8 від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився, не врахував дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості в русі, не дотримався дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Джип Гранд Черокі» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

На час розгляду справи в суді дані постанови є чинними, не скасовувалися, а тому суд вважає встановленим факт вини водія ОСОБА_1 в настанні дорожньо-транспортної пригоди 31.12.2020 року.

Судом також встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно електронного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202080059 зі строком дії з 13.12.2020 року по 12.03.2021 року, включно, забезпечено транспортний засіб - автомобіль марки «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1 . Поліс укладено між страховиком - ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» та страхувальником ОСОБА_1 .

Сторони визначилися, що умовами цього договору є страховий випадок, тобто подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка станеться за участю забезпеченого транспортного засобу - автомобіля марки «Опель Астра» д.н. НОМЕР_1 і внаслідок якої буде наставати цивільна-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором - полісом, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 130000 грн.

22.02.2021 року потерпіла особа ОСОБА_2 звернувся з заявою до ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» про виплату страхового відшкодування (а.с.7).

Відповідно до платіжних доручень №36298 від 01.04.2021 року та №36544 від 05.04.2021 року ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ» виплатило потерпілій особі страхове відшкодування в сумі 20042 грн. 33 коп. (а.с.15-16).

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт них засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Частиною першою статті 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Як було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ТДВ «СК«Ю.ЕС.АЙ», що підтверджується полісом №202080059 (а.с.4).

За змістом ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Одночасно ст.38 Закону визначені правові підстави звернення страховика з регресним позовом до страхувальника.

Так, згідно п.а ст. 38.1.1 Закону, страховикпісля виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Як визначено підпунктом в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Аналізуючи наведені вище положення Закону, суд зауважує, що обов`язок щодо регресної виплати відшкодування страховику виникає не лише у випадку керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (підпункт а) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), а й у випадку відмови від проходження огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння (підпункт в) пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Факт відмови відповідача від проходження огляду щодо стану алкогольного, сп`яніння підтверджується постановою суду від 05.03.2021 року у справі №727/250/21, яка набрала законної сили.

За ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ТОВ «Інформаційно-правові системи» було укладено договір про відступлення прав вимоги №20-05, згідно умов якого первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до боржників за укладеними договорами страхування, в тому числі до відповідача (а.с.17-21).

Аргументи, наведені представником відповідача у відзиві про те, що зазначений договір не відповідає вимогам та є нікчемним, оскільки на момент укладення страхова компанія не являлась страховиком у розумінні ч.1 ст.984 ЦК України, а тому не була наділена правом вимоги та переуступки права вимоги суд відхиляє.

При цьому за змістом статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору (у справі, що переглядається, - у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

Враховуючи наведене, суд вважає, що договір про відступлення прав вимоги №20-05 від 20.05.2021 року є правомірним та таким, що породжує цивільні права та обов`язки.

У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку регресу між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку регресу, за захистом якого він змушений був звернутися до суду.

Таким чином, враховуючи те, що страховиком у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_1 потерплій особі, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, який керував транспортним засобом у стані сп`яніння, суд приходить до висновку, що надані позивачем докази в своїй сукупності є достатніми та дають змогу суду дійти до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Як вбачається з частково досліджених матеріалів справи, представником позивача було повідомлено суд про подання доказів, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання професійної правничої допомоги №14 від 20.05.2021 року; акт приймання-передачі послуг правової допомоги від 16.09.2021 року та квитанції про сплату витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

Положеннями ст.137 ЦПК України регламентовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану з справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 30.03.2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Окрім того, у судовому засіданні відповідач заперечував проти стягнення витрат на правничу допомогу, вважає розмір заявлених витрат на правничу допомогу є завищеним та необґрунтованим.

Згідно вимог ч.5 ст.137 ЦПК України у разі дотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Даючи оцінку зазначеним вище аргументам, наведеним у запереченнях, суд враховує їх з огляду на складність справи та наявність численної усталеної судової практики в аналогічних справах, ціну справи та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 гривень є неспіввмірним та підлягає зменшенню до 4000 гривень.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-правові системи» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ), проживаючого в АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-правові системи» в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 20042 грн. 33 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційно-правові системи» понесені судові витрати у розмірі у розмірі 2270 грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Одовічен Я.В.