ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/525/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянта та ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року (ухвалене суддею Позняком В.М., повний текст якого складено 26 лютого 2021 року) у цивільній справі № 607/12736/20 за позовом акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року АТ АКБ Львів (далі банк) звернулося в суд із вказаним позовом. Позов мотивовано тим, що 26 червня 2019 року між АТ АКБ Львів та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №06833/199/2019, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 100000, 00 грн., зі сплатою 48% річних за користування кредитом та терміном повернення до 25.06.2022 року. Відповідач на виконання умов договору отримав грошові кошти, однак систематично не виконує взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає.

На підставі наведеного банк просив стягнути з відповідача на користь позивача прострочену заборгованість по основному боргу 87 497, 44 грн. та заборгованість по відсотках 17 717, 91 грн., разом 105 215, 35 грн. 91 коп.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року позов АТ АКБ Львів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ АКБ Львів 91 114, 00 грн. заборгованості за Кредитним договором №06833/119/2019 від 26 червня 2019 року та 1 820, 30 грн. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду АТ АКБ Львів подало апеляційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Вказує, що суд першої інстанції помилково врахував надіслану відповідачу вимогу як вимогу про дострокове стягнення всієї суми заборгованості, а тому безпідставно застосував ч.2 ст.1050 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта подану апеляційну скаргу підтримав і навів доводи аналогічні викладеним в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 , апеляційну скаргу заперечив та вказав, що рішення суду є законним і скасуванню не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 26 червня 2019 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк Львів та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №06833/199/2019, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати у власність Позичальнику грошові кошти у розмірі 100000,00 грн., зі сплатою 48% річних за користування кредитом та терміном повернення до 25.06.2022 року, включно.

Позивач свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - перерахував Відповідачу грошові кошти у розмірі, встановленому Кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером від 27.06.2019 року №596872.

Відповідно до п.5.1. Кредитного договору Позичальник зобов`язався повернути Банку Кредит/Кредити у повному обсязі в порядку та терміни, передбачені цим Договором і Додатковими Договорами.

Всупереч зазначеним вище вимогам законодавства та умовам Кредитного договору, Позичальник систематично не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання, своєчасно кредит не погашає.

Згідно п.5.8. Кредитного договору банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Договором, у випадках обумовлених цим договором і чинним законодавством.

Відповідно до п.2.3. 2. Кредитного договору - банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту, процентів, комісій та інших платежів за Договором у разі несвоєчасної сплати процентів та/або неповернення суми кредиту (частини кредиту).

Про наявність заборгованості і необхідність її сплатити відповідач був письмово повідомлений листом-вимогою від 11.02.2020р. за вих.№132/0-14. Однак, зі сторони Відповідача не вчинено жодних дій, які б свідчили про погашення заборгованості по зобов`язанню.

У зв`язку з порушенням зобов`язання за Кредитним договором відповідач станом на 31 липня 2020 року має заборгованість за кредитом в розмірі 105215,35 грн., що складається з заборгованості по основному боргу 87497,44 грн.; заборгованості по відсотках 17717, 91 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що до стягнення не підлягають відсотки за період з 01.04.2020 року по 01.07.2020 року в сумі 14101, 35 грн., оскільки вони нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 висловлено правову позицію про те, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, так як в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Водночас, в пунктах 3.4, 3.6 кредитного договору сторони погодили, що проценти нараховуються щомісячно методом факт/360 (фактична кількість днів у місяці, але умовно у році 360 днів) з дати видачі кредиту по дату повернення кредиту позичальником, періодами з першого по останнє число місяця. Позичальник сплачує проценти щомісяця до дня повернення кредиту, але не пізніше останнього робочого дня місяця, за який нараховано проценти.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі сторонами у пунктах 3.4, 3.6 кредитного договору з урахуванням принципу свободи договору (статті 6, 627 ЦК України) передбачено іншу домовленість, яка, на відміну від загального правила щомісячної виплати процентів лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, встановленого абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, допускає нарахування Банком процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.

Крім того, п 1.3 кредитного договору передбачено строк повернення кредитних коштів до 25.06.2022 року, який ще не настав.

Пунктом 8.1. кредитного договору передбачено, що договір набуває чинності з дня його підписання та діє до повного виконання сторонами свого зобов`язання.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що відсотки за період з 01.04.2020 року по 01.07.2020 року в сумі 14101,35 грн нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз вказаної статті свідчить про те, що при її застосуванні суд повинен з`ясувати те, чи пред`явлена відповідачу вимога була вимогою про дострокове погашення усієї заборгованості.

Згідно п.3.5 кредитного договору сторони погодили, що Банк вправі припинити нарахування процентів за користування Кредитом у наступних випадках:

1) у разі настання терміну повернення Кредиту, зазначеного в п.1.3 цього Договору;

2) у разі звернення Банку до суду із позовом про стягнення з Позичальника заборгованості за цим Договором;

3) у разі смерті Позичальника.

Рішення про припинення нарахування процентів за користування кредитом приймається Банком самостійно.

Як вбачається зі змісту листа-вимоги від 11.02.2020 року за вих. №132/0-14 Банк не ставив перед позичальником вимоги про повернення усієї суми кредиту, а лише повідомляв, що у Позичальника наявні прострочені платежі та просив погасити саме їх.

Крім того у листі-вимозі вказано про право Банку розпочати процедуру примусового стягнення всієї суми заборгованості по Кредитному договору. В той же час лист-вимога не містить вказівки про строк, по спливу якого банк почне процедуру судового стягнення заборгованості.

Колегія суддів приходить до переконання, що у відповідності до п.п. 2 п.3.5 Кредитного договору та змісту листа-вимоги нарахування відсотків за кредитним договором не припинилося у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити збільшивши суму стягнення з 91114,00 грн до 105215,35 грн. та судових витрат з 1820,30 грн до 2102 грн.

Відповідно до ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 в користь АТ АКБ Львів підлягає стягненню 323,65 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 лютого 2021 року змінити, збільшивши суму стягнення з 91114,00 грн до 105215,35 грн з яких: 87497,44 грн заборгованість по основному боргу, 17717,91 грн заборгованість по відсотках, та судових витрат з 1820,30 грн до 2102 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКІІП НОМЕР_1 ,зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в користь акціонерного товариства акціонерно-комерційного банку Львів ( ІПН НОМЕР_2 , МФО 325268, вул. Сербська, 1, м.Львів ) 323,65 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як постановлена у малозначній справі.

Повний текст постанови буде складено 10 червня 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Костів О.З.