Справа № 236/11/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман в режимі відеоконференції з Закарпатським окружним адміністративним судом цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати, моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

05.01.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа», в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з травня 2020 року по вересень 2020 року в сумі 22065,62 грн., без відрахування обов`язкових податків та зборів; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати у розмірі 243,94 грн.; моральну шкоду в розмірі 90000 грн.; зобов`язати відповідача здійснити відрахування з заробітної плати за період з червня 2020 року до вересня 2020 року включно обов`язкових платежів (єдиного соціального внеску та військового збору) до відповідних бюджетів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває в трудових відносинах з відповідачем, працює на посаді слюсаря КВПтаА, проте відповідач не своєчасно здійснив виплату заробітної плати за вказаний період, також несвоєчасно стягував аліменти на утримання дитини. Позивач також зазначає, що неправомірними діями щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідачем заподіяна йому моральна шкода, яку він оцінює в сумі 90000 грн. (а.с.2-7).

Ухвалою судді від 06.01.2021 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи провести в порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання, встановлений відповідачу строк для надання відзиву на позов (а.с. 37-38).

01.02.2021 до суду надійшов відзив відповідача, в якому відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у позові відмовити. На обґрунтування заперечень відповідач зазначив, що ОСОБА_1 дійсно працює в ВО ОКП «ДТКЕ» «Лимантепломережа» слюсарем КВП, з 24.12.2020 проходить військову службу за контрактом та звільнений від роботи по 23.06.2021 зі збереженням місця роботи. Станом на 13.01.2021 заборгованість з виплати заробітної плати за травень - вересень 2020 року відсутня, заборгованість з аліментів відсутня; проведені всі обов`язкові відрахування; позивачеві виплачена компенсація втрати частини заробітної плати в розмірі 444,25 грн. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач посилається на відсутність вини, оскільки в теперішній час підприємство перебуває в край важкому фінансово-економічному становищі, яке викликано низкою об`єктивних причин: наявністю воєнного конфлікту на території Донецької області, погіршенням інвестиційного клімату в регіоні, що позначилось на рівні платежів населення за спожиту теплову енергію, так, заборгованість населення складає 775991,4 тис. грн.

Відповідно до Постанови КМУ від 18.06.2014 № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу» в середньому 80% доходів, що отримує підприємство спрямовується на газ, а лише 20% - для ведення господарської діяльності. Всі рахунки підприємства були арештовані, про що свідчать чисельні постанови державних виконавців про арешт коштів. Всі ці обставини виникли не з вини ОКП «ДТКЕ» (а.с.42-48).

03.02.2021 позивач звернувся до суду з заявою щодо залишення позову без розгляду в частині наступних позовних вимог: щодо стягнення заборгованості з заробітної плати за період з травня 2020 року по вересень 2020 року; компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати (а.с.200).

Ухвалою суду від 03.02.2021 заявлене позивачем клопотання задоволене в повному обсязі, позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати залишені без розгляду, продовжений розгляд справи в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди (а.с.204-205).

Позивач в судовому засіданні виклав зміст та підстави позовних вимог, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 90000 грн. підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Представники відповідача ОКП «Донецьктеплокомуненерго» Суворова О.А., Бордюгова В.В., які діють на підставі довіреностей (а.с.72), в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у позовних вимогах відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, вислухавши позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, зазначає наступне.

Як встановлено в судовому засіданні обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі - ОКП «ДТКЕ») є юридичною особою, зареєстрованою в установленому законом порядку, що діє на підставі Статуту (а.с. 76-77, 177-189).

До складу підприємства у вигляді відокремлених підрозділів входить 16 теплопостачальних відокремлених підрозділів виробничих одиниць, що не мають статусу юридичної особи та діють згідно з Положенням, затвердженим Генеральним директором підприємства (п.3.1. Статуту), керівництво підрозділами здійснюють директори, що діють на підставі довіреності, яка видається Генеральним директором (п.3.3.); основними напрямами діяльності підприємства є виробництво, постачання транспортування теплової енергії (п.4.2.1.).

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та Положення про Виробничу одиницю обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» ( далі ВО «Лимантепломережа») вона не є юридичною особою, є структурним підрозділом обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», діє на господарських засадах згідно з Положенням про неї, здійснює виробничу діяльність в межах прав, наданих обласним підприємством, керується законодавчими актами та іншими нормативними документами України, наказами та розпорядженнями ОКП «Донецьктеплокомуненерго» з метою найбільшого, повного та якісного задоволення споживачів щодо забезпечення тепловою енергією, іншими видами послуг (а.с.73-75, 64-70).

Позивач ОСОБА_1 працює в ВО «Лимантепломережа» слюсарем з контрольно-вимірювальних приладів та автоматики, що підтверджується наказом про прийом на роботу від 17.10.2002 (а.с.11), не спростовується відповідачем.

За період з травня 2020 року по вересень 2020 року ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата, що підтверджується розрахунковими рахунками, наданими позивачем (а.с.21). Так, нарахована була заробітна плата у розмірі:

?за травень 2020 року 7484,93 грн.;

?за червень 2020 року 7952,74 грн.;

?за липень 2020 року 10041,99 грн.;

?за серпень 2020 року 8821,91 грн.;

?за вересень 2020 року 10698,91 грн.

До виплати позивачеві належало, з урахуванням утримань (в тому числі аліментів, а.с.78):

?за травень 2020 року 3994,19 грн.;

?за червень 2020 року 4721,95 грн.;

?за липень 2020 року 5962,94 грн.;

?за серпень 2020 року 5028,24 грн.;

?за вересень 2020 року 6352,49 грн.

Згідно Виписки по картковому рахунку від 02.12.2020 на рахунок ОСОБА_1 заробітна плата надходила частково, не в повному обсязі (а.с.12-20).

Несвоєчасність виплати заробітної плати, і як наслідок страхових внесків, підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу (а.с.22-29).

Загальна заборгованість з виплати заробітної плати склала 22065,62 грн., що підтверджується розрахунковим листом за вересень 2020 року (а.с.21).

Згідно довідок, наданих відповідачем станом на 13.01.2021 заборгованість з виплати заробітної плати відсутня (а.с.78), заборгованість з виплати аліментних платежів відсутня (а.с.79); заборгованість з виплати єдиного соціального внеску, військового збору відсутня (а.с.80, 195-199).

Зазначені обставини підтверджені позивачем у судовому засіданні та у заяві від 03.02.2021 (а.с.200), згідно з якою ухвалою суду від 03.02.2021 позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням терміну її виплати залишені без розгляду (а.с.204-205).

На протязі 2018-2020 років постановами державних виконавців Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в рамках виконавчих проваджень ВП №42484905, 38105811, 55664885 виносилися постанови про арешт коштів боржника - ОКП «ДТКЕ» ( а.с. 85-168). Втім, згідно з Інформацією про виконавче провадження дію постанови зупинено 27.11.2019 року. (а.с.167).

Стосовно заявлених позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

У пунктах 3, 4, 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, якою передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма права містить перелік юридичних фактів, що є підставою виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а статтею 237-1 цього Кодексу передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення порушених прав, зокрема погашенням заборгованості з виплати заробітної плати, а має самостійне юридичне значення. Таких висновків дійшов Верховний Суд у Постанові від 19.02.2020 у справі № 591/4825/17.

За приписами пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995, зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналоічні висновки містить і Постанова Верховного Суду від 24.06.2020 в справі № 455/1076/16-ц, в якій зазначено, що зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Тобто моральна шкода, як і будь-яка інша позовна вимога, є предметом доказування, а тому обов`язок доказування моральної шкоди покладається саме на ту сторону, яка просить про її стягнення. Аналогічна правова позиція щодо покладення обов`язку доказування моральної шкоди на позивача викладена у постановах Верховного Суду від 16.10.2019 у справі № 815/6107/17 і від 04.03.2020 у справі №815/2215/15.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, - посилається, що дії відповідача щодо невиплати заробітної плати в привели до прикладання додаткових зусиль для організації життя та поставили позивача у скрутне матеріальне становище, унеможливили забезпечення його нормального проживання, через це він зазнав суттєвих психологічних та фізичних страждань, втратив впевненість у майбутньому, не міг без пересторого працювати, спілкуватися. Посилається на те, що відповідачем вже не вперше порушуються його трудові права, що підтверджується відповідним рішенням суду від 25.11.2014 у справі №236/2111/14-ц за його аналогічним позовом до відповідача.

Як встановлено судом згідно зазначеного рішення, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 24.02.2015, з ОКП «ДТКЕ» на користь ОСОБА_1 була стягнута заборгованість з виплати заробітної плати, компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, відшкодовано моральну шкоду (а.с. 30-32, 33-34).

Суд зауважує, що в результаті затримки з виплатою заробітної плати позивач поніс моральні страждання, які виразились у неотриманні коштів на проживання на протязі певного періоду, що зумовило зміну способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для утримання себе, що визнається судом моральною шкодою. З урахуванням негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси, та з урахуванням правових норм, якими врегулювано спірні відносини сторін в розглядуваній частині позову, приходить до висновку про наявність законних підстав для присудження моральної компенсації.

Проте суд не може погодитися з розміром моральної шкоди, визначеною позивачем у розмірі 90000 грн. з огляду на таке. Із позовної заяви не вбачається, чому саме позивач обрахував свою моральну шкоду у даному розмірі, жодних доказів на підтвердження такого розміру моральної шкоди позивачем суду не надано.

Визначаючи розмір такого відшкодування, суд, враховує фактичні обставини справи, в тому числі тривалість порушення прав позивача, характер порушення прав позивача (відповідач станом на день ухвалення рішення провів повний розрахунок з позивачем, сплатив компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати), ті обставини, що не зважаючи на фінансовий стан та арешт рахунків, підприємство приймало заходи щодо часткової виплати заробітної плати (що підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_1 а.с.12-20), обсяг душевних страждань, ступінь тяжкості вимушених змін у житті позивача, здійснення ним додаткових зусиль для організації власного життя, зусиль, вжитих для відновлення порушених прав, а також вимоги розумності, виваженості і справедливості.

За обставин справи, що розглядається, а також враховуючи неподання ОСОБА_1 достатніх доказів на підтвердження належного обґрунтування розміру моральної шкоди, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 1000, 00 грн.

При цьому суд вважає, що в даній справі моральна шкода в розмірі 1000,00 грн., разом з тими обставинами, що заборгованість по заробітній платі позивачеві на час розгляду справи виплачена в повному обсязі, є достатніми для сприяння відновлення порушених прав позивача.

Щодо посилання відповідача на відсутності вини підприємства, оскільки в теперішній час підприємство перебуває в край важкому фінансово-економічному становищі, яке викликано низкою об`єктивних причин, суд зазначає наступне.

Статтею 94 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно із ч. 5 ст. 97 КЗпП України, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці» а позивач знаходиться з відповідачем в трудових відносинах, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, майнові вимоги позивача щодо отримання заробітної плати відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду.

Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном (рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia).

Тому посилання відповідача на скрутне матеріальне становище не є підставою для визнання судом відсутності вини відповідача у несвоєчасній виплаті позивачеві заробітної плати, оскільки не ґрунтується на вимогах закону.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволенних позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в розмірі 908 грн., що підтверджено відповідною квитанцією (а.с.1) за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Враховуючи, що вказані вимоги судом задоволено частково у розмірі 1000 грн. (1,1 % від заявленої вимоги 90000 грн.), тому розмір судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачеві з відповідача складає 10,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 76-81, 258, 259 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» (84307, Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, фактичне місце знаходження: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69, код ЄДРПОУ 0337119) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 1000,00 грн. (одну тисячу гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Лимантепломережа» (84307, Донецька область, м. Краматорськ, пров. Земляний, 2, фактичне місце знаходження: 85114, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ємельянова, 69, код ЄДРПОУ 0337119) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 10,00 грн. (десяти гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлений 26.02.2021.

Суддя -