Справа № 471/970/18
Провадження №2/471/6/21
Номер рядка звіту 22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" червня 2021 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Кравченко Л.В.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Петренко О.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/970/18 за позовною заявою ОСОБА_2 до приватного підприємства "Агрофірма "Вікторія" про розірвання договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПП «Агрофірма «Вікторія» про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25.09.2013 року між відповідачем та ОСОБА_3 було укладеного договори оренди належних останньому земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено терміном на 49 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем після його смерті є позивач, яка отримавши спадщину, звернулася до орендаря із заявою, в якій зазначила, що не бажає продовження договірних відносин та просить повернути їй земельну ділянку. Однак відповідач в добровільному порядку повертати земельні ділянки не бажає. Крім цього, відповідачем систематично не сплачується орендна плата за користування землею, що також є підставою для розірвання договорів оренди.

Під час судового засідання представник позивача підтримала позовні вимоги та зазначила, що відповідачу було відомо про зміну власника землі, однак свій обов`язок щодо належного виконання умов договору, як то оранки городів, сплату орендної плати на умовах, передбачених договором, відповідач належним чином не виконує. Зазначені обставини є підставою для розірвання договорів оренди.

Представник відповідача позов не визнала з тих підстав, що зміна власника, відповідно до договору, не є підставою для переукладання або розірвання договорів оренди. Що стосується орендної плати то заборгованість з її виплати відсутня, оскільки попередній власник отримував кошти «наперед» і наразі є переплата. Крім цього, позивач отримала кошти за земельну ділянку у сумі 12000 грн. В зв`язку з цим, просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

25 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ПП «Агрофірма «Вікторія» було укладено договори оренди земельних ділянок площею 0,718 га та 9,898 га. Термін дії договору становить 49 років (п. 8 Договору).

Відповідно до п.п. 9, 11, 12 Договору орендна, плата виплачується в строк до 01 грудня поточного року грошовій формі та становить 150 грн. та 8000 грн. Можлива передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати.

Пунктом 40 Договору передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

09 грудня 2013 року договори оренди було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

26 вересня 2017 року ОСОБА_2 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки.

02 липня 2018 року ОСОБА_2 надіслала на адресу орендаря лист, в якому повідомила про зміну власника земельних ділянок та про намір розірвати договору оренди землі від 25.09.2013 року. Лист було повернуто адресату з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

26 лютого 2020 року позивачем знову було направлено лист-повідомлення ПП «Агрофірма «Вікторія» про зміну орендаря земельних ділянок.

ОСОБА_4 надано суду довідку про нараховані та виплачені суми доходів, відповідно з відомостями якої за період з 2017 р. по 2019 р. нею не отримувався дохід від оренди майна.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до ст.. 33 вказаного Закону, договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному статтею 148-1Земельного кодексу України.

Отже, а ні Договором оренди, а ні Законом України «Про оренду землі» не передбачено такої підстави для припинення договору, як зміна власника землі.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першої статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Також відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Судом встановлено, що позивач набув права власності на земельну ділянку 26 вересня 2017 року (після її державної реєстрації), а отже, саме з цього часу у позивача виникло право вимагати у відповідача сплати орендної плати, а саме: з моменту отримання ним спадщини.

Свій обов`язок щодо повідомлення про зміну власника земельної ділянки, визначений ст.. 148-1 ЗК України та ст.. 33 ЗУ «Про оренду землі» позивач не виконала, та повідомила про орендаря про отримання спадщини лише 02.07.2018 року.

До суду з позовом звернулася 09 листопада 2018 року.

Отже, така обов`язкова вимога для розірвання договору як систематичність (два та більше рази) несплати орендної плати відсутня, оскільки термін сплати орендної плати становить до 01 грудня поточного року, право власності на земельну ділянку набула 26.09.2017 року, а за 2018 рік термін виплати орендної плати на час подання позову ще не настав.

Окрім цього судом встановлено, що відповідно до наданої представником відповідача Інформації щодо нарахування орендної плати ОСОБА_3 станом на дату укладання договору, а саме 23.09.2013 року у останнього перед орендарем малася заборгованість у сумі 8488,50 грн. В подальшому орендодавцем систематично отримувалися кошти та натуральна продукція в рахунок орендної плати та на день смерті ОСОБА_3 було виплачено орендну плату у сумі 41198,75 грн.

Чинним законодавством не передбачено заборони щодо сплати орендної плати за весь період дії договору, або за декілька років.

Доказів на спростування відомостей що міститься в наданій Інформації щодо нарахування орендної плати ОСОБА_3 представником позивача не надано.

Також представник позивача у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 у 2017 році отримала плату за землю на загальну суму 12000 грн.

Отже, враховуючи розмір орендної плати, визначений договорами оренди, строки її виплати, станом на час звернення до суду заборгованість за договорами оренди була відсутня.

Твердження представника позивача, що договором не передбачено отримання орендної плати в натуральній формі, спростовується п. 12 Договору (арк..с. 19).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме порушення умов договору та систематичної несплати орендної плати.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 265-266 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного підприємства "Агрофірма "Вікторія" про розірвання договору оренди землі - відмовити.

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - приватне підприємство "Агрофірма "Вікторія", місцезнаходження: с. Костувате Братського району Миколаївської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Братський районний суд Миколаївської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення рішення, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 17.06.2021 року.

СуддяІ.Б. Гукова