УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого, судді - Ференц О.І.,

з участю секретаря судових засідань - Гавриляк М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок матеріали заяви ОСОБА_1 про розстрочку заборгованості по сплаті аліментів у справі № 2-629 за 2007 рік за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей,-

в с т а н о в и в :

03.02.2021р. ОСОБА_1 звернувся в суд із вказаною вище заявою, в якій просить розстрочити сплату заборгованості за аліментами згідно виконавчого листа № 2-629 від 10.09.2007р., виданого Городоцьким районним судом Львівської області про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 строком на 12 місяців із щомісячним погашенням заборгованості в розмірі 5189.16 грн..

В обґрунтування вказаної заяви покликається на те, що згідно виконавчого листа № 2-629 від 10.09.2007р. він зобов`язаний платити аліменти на утримання неповнолітніх дітей, що він і робив. 13.12.2008р. він уклав шлюб із ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . У зв`язку із введенням карантину та нестабільним станом на сьогоднішній день він не працевлаштований, про що свідчить відсутність записів у трудовій книзі, перебивається тимчасовими заробітками. Згідно виданого державним виконавцем Городоцького РВ ДВС Західного міжрегіонального управління МЮ Миколайчук Б.В. розрахунку заборгованості по аліментах така становить 62270 грн.. Він не знав про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів, оскільки жодних звернень до нього не надходило, дітьми він цікавиться та намагався підтримувати із ними зв`язок по мірі дозволу їхньої матері, тому просить визнати цю обставину істотною і розстрочити заборгованість зі сплати аліментів, яка утворилася.

Ухвалою судді від 03.02.2021 року заяву призначено до розгляду.

Заявник ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи у відсутності заявника, вимоги заяви підтримують, просять її задовольнити.

ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Додатково пояснила, що її колишній чоловік дітям фінансово не допомагає, не цікавиться ними, не бачив їх 13 років. За навчання доньки ОСОБА_6 також не платить, сином не цікавиться. Враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні заяви.

Представник Городоцького РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, проте подав письмові пояснення, згідно яких заборгованість зі сплати аліментів станом на 11.11.2020р. становила 62270 грн., а станом на сьогодні становить уже 69455 грн., тобто боржник і надалі створює заборгованість, не виконуючи рішення суду. Посилання ОСОБА_1 на нестабільний стан у зв`язку карантинними обмеженнями відділ вважає недоцільними, адже аліменти він повинен платити з 2007 року, карантинні обмеження впливають і на матеріальне становище стягувача у виконавчому документів, проте діти потребують щоденного догляду та матеріального утримання. Також відділ вважає, що відсутність запису у трудовій книжці не свідчить про те, що боржник не в змозі знайти місце праці, адже невідомо, чи звертався заявник у центр зайнятості для пошуку роботи. При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Обставини, на які посилався заявник, а саме те, що змінився його матеріальний стан в бік погіршення, має мінливий характер, окрім цього у своїй заяві заявник стверджує про те, що має тимчасові заробітки. ОСОБА_1 також зазначає, що про наявність заборгованості не знав, проте він достеменно знав про рішення суду, аліментів при цьому не платив, а відтак повинен був знати, що утворюється заборгованість. На думку відділу ОСОБА_1 просить розтермінувати заборгованість по аліментах тільки з метою уникнути заходів примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів, а не з метою погашення заборгованості, адже і на сьогодні заборгованість збільшується, аліменти не сплачуються. У зв`язку з наведеним відділ вважає прохання заявника необґрунтованим, таким, що не відповідає діючому законодавству та таким, що не підлягає задоволенню.

Беручи до уваги письмові пояснення представника Городоцького РВ ДВС ЗМУ Міністерства юстиції, перевіривши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення заяви з наступних мотивів.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 27.08.2007р. у справі № 2-629 за 2007 рік вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання його доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, починаючи з 03.08.2007р..

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, складеного заступником начальника Городоцького РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Миколайчук Б.В., станом на листопад 2020р. розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 62270 грн., при цьому з січня 2017р. по грудень 2020р. відповідач не сплатив жодних аліментів.

За змістом ст.18 Конвенції про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно до вимог ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.91р., у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини і держави-учасниці зобов`язані забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Відповідно до ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконане повністю.

При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Згідно ч.ч.3-5 ст.435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 10 Постанови Верховного Суду України № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26 грудня 2003 року з наступними змінами і доповненнями, задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

В поданій до суду заяві ОСОБА_1 не наводить належних підстав для розстрочення виконання рішення суду. Його посилання на відсутність постійного місця роботи не може слугувати підставою для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду, більше того, записи у його трудовій книжці відсутні ще з 2008 року і з останнього свого місця роботи боржник звільнився за власним бажанням. Наявність на його утриманні дитини від другого шлюбу також не розцінюється судом як обставина, що утруднює чи робить неможливим виконання рішення суду, оскільки належне матеріальне забезпечення дітей відповідача не можна ставити у залежність від необхідності утримувати дітей від іншого шлюбу. Такий підхід суперечив би положенням, закріпленим у законодавстві України та міжнародних актах з питань захисту дітей.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Таким чином, на думку суду, доказів на існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення суду про стягнення аліментів чи роблять його неможливим, заявником не надано. Крім того слід звернути увагу на те, що розстрочка означає виконання рішення частками, тобто передбачає виконання судового рішення протягом певних визначених проміжків часу у відповідних частинах. Дослідивши заяву ОСОБА_1 , суд приходить до переконання, що рішення про стягнення аліментів не потребує розстрочення виконання, оскільки спосіб виконання обов`язку по сплаті аліментів сам собою має періодичний, щомісячний характер.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 відповідальний за належний фізичний і духовний розвиток власної дитини, є особою працездатного віку, немає жодних захворювань чи обмежень за станом здоров`я для працевлаштування, заява про розстрочення сплати заборгованості по аліментах є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку заборгованості по сплаті аліментів у справі № 2-629 за 2007 рік за позовом ОСОБА_2 до нього про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя О.І. Ференц