н/п 2/490/616/2020 Справа № 490/2610/19
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Бондаренко А.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача- адвоката Луговенко К.С.,

представника відповідача адвоката Мотельчук Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту поживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, та поділ майна -

В С Т А Н О В И В:

Історія справи.

1.Короткий зміст позовних вимог.

26.03.2019 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2011 по листопад 2015року, а також визнати квартиру АДРЕСА_1 , придбану 01.04.2014 року об`єктом права спільної сумцсної власності та визнати за нею право власності на 1/2 частину спірної квартири.

Свої вимоги позивач мотивувала наступним.

З 1998 року по 20.10.2010 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Перебуваючи у шлюбі, придбали в кредит двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Згодом, з 2011 року, після розірвання шлюбу налагодили стосунки та знову почали проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_4 .

У березні 2014 року було здійснено продаж вищезазначеної квартири, та на отримані кошти, та заощаджені, сторонами для сумісного проживання придбана трьокімнатна квартира АДРЕСА_1 , де і були зареєстровані.

Однак, у подальшому сімейні відносини не склалися, та з листопада 2015 року проживають окремо.

Оскільки угода про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю не досягнуто, вимушена звернутись до суду з даним позовом.

При цьому, посилаючись на приписи ст.ст. 69,70,71 СК України, вимоги ст.ст. 358,364,372ЦК України, позивач і просила про задоволення позову.

2.Хід справи та процесуальні дії суду.

Протоколом автоматизованогорозподілу справи від 26.03.19 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П.

Ухвалою від 30.03.2019 року дана позовна заява залишена без руху.

15.04.2019 року на виконання ухвали судді передана уточнена позовна заява та ухвалою від 17.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 18.06.2019 року.

Ухвалою від 17.04. 2019 року задоволено клопотання позивача та постановлено про витребування від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Ласурії С.А. матеріалів архівної справи за договором купівлі-продажу квартири, розташованої у АДРЕСА_3 , який укладений у березні 2014 року; також постановлено про витребування від приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Нікітіна Р.В. матеріалів архівної справи договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який укладено 01.04.2014 року.

На виконання ухвали, 29.05.2019 року ,приватним нотаріусом Нікітіним Р.В. направлені копії документіва, на підставі яких посвідчено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 01.04.2014 року за номером 216.

18.06.2019 року від адвоката відповідача ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, так як відповідач перебуває в зоні ООС.

Дане клопотання судом задоволено та підготовче судове засідання з врахуванням планової відпустки даного складу суду відкладено на 26.09.2019 року.

У зв`язку з невиконанням ухвали приватним нотаріусом Ласурією С.А. , підготовче судове засідання відкладено .

11.10.2019 року приватним нотаріусом Ласурією С.А. направлені матеріали, які стали підставою для посвідчення договору купівлі-продажу квартири66 по АДРЕСА_5 від 18.03.2014 року, реєстровий № 406.

Ухвалою суду від 15.01.2020 року постановлено про виклик та допит свідків, закрито підготовче судове засідання , та справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові ,та на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, показань свідків, допитаних у судовому засіданні, та витребуваних судом доказів, просили про його задоволення.

Відповідач до судового засідання не з`явився, направив свого представника - адвоката Мотельчук Ю.І.

Представник відповідача позов не визнала, пославшись на таке.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Звертаючись до суду з позовом, позивач на підтвердження факту спільного проживання, посилається лише на показання свідків та власні пояснення.

Доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю не надано. Подані докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна.

Крім іншого, Верховний Суд зазначив, що показання свідків за відсутності інших доказів не є підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а наявність у сторін дитини свідчить лише про те, що сторони до укладення шлюбу мали відносини як чоловік та жінка, що не свідчить про утворення родини та спільного побуту.

За такого, позивач не надала жодного належного письмового доказу, які б підтвердили існування між сторонами відносин, притаманних подружжю, веденню спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту. Документи на придбання спірного майна за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах відсутні.

Позивач та її адвокат вважали такі доводи безпідставними та спростованими наявним у справі документами, а також поясненнями свідків, які є належними у сукупності доказів, що входять до предмету доказування.

Сторони при цьому не заперечували про можливість розгляду справи у відсутності відповідача.

Судом постановлено про розгляд справи у відсутності відповідача.

ІІ. Обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_4 , та ОСОБА_1 вступили до шлюбу 26.09.1998 року, від якого мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За свідоцтвом серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_2 ,виданого Виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 22.08.2005 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на дану квартиру.

В липні 2010 року ОСОБА_1 звернулась до Ленінського районного суду м. Мтколаєва з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що шлюбні відносини припинені і вони стали проживати в різних місцях. Сумісне проживання стало неможливим із-за несумісності поглядів на життя. Подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу стали неможливі (цивільна справа № 2-4502/2010).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20.10.2010 року позов задоволено та шлюб - розірвано.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 11.04.2012 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_4 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , та батьком- ОСОБА_2 .

За договором купівлі-продажу, посвідченого 18.03.2014 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурією С.А. (реєстровий № 406), ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_6 купила двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 272 018, 00 грн.

При цьому, в матеріалах приватного нотаріуса при оформленні даного договору, наявна заява ОСОБА_1 від 11.03.2014 року за № 12ц0/02-03, (реєстровий 404 від 18.03.2014 р), за якою, остання надає згоду на оформлення договору купівлі-продажу даної квартири, яка є спільною сумісною власністю її та чоловіка ОСОБА_4 .

При цьому, даний договір укладається на умовах, які вони з чоловіком попередньо обговорили і вважають вигідними для них, що відповідає їх спільному волевиявленню.

01.04.2014 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (продавці) та ОСОБА_4 ( покупець), у приватного нотаріуса Нікітіна Р.В. за реєстровим номером 216 укладено договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_4 , вартістю 401021 грн.

01.04.2014 року за № 82/02-03 (реєстровий № 215 від 01.04.2014 року), зареєстрована заява ОСОБА_1 , за якою вона згодна на те, щоб її чоловік ОСОБА_4 купив за ціну та на умовах квартиру АДРЕСА_1 . При цьому стверджує, що договір укладається в інтересах їхньої сім`ї та на умовах, які попередньо обговорені і є вигідними, та відповідають спільному волевиявленню.

У даній квартирі сторони зареєстровані з 27.06.2014 року.

Сторони у вказаний періодв інших шлюбах не знаходились.

Згідно Декларації ОСОБА_4 , поданої у відповідності до ЗУ « Про засади запобігання і протидії корупції» від 07.04.2011 року № 3206-У1, від 27.02.2015 року, у розділі 4 члени сім`ї декларанта зазначені ОСОБА_1 , та дві доньки, відповідно 2002 року народження та народження 2012 року.При цьому, у графах 5, 20, зазначено доходи членів сім`ї.

Надані фотографії, які за своїм зовнішнім виглядом, властивостям, місцю знаходженням та за своїми ознаками підтверджують наявність сімейних стійких стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та проживання однією сім`єю.

Допитані в якості свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 підтвердили факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 однією сім`єю .

Допитана в якості свідка донька ОСОБА_3 , 2002 року народження, також підтвердила, що батьки після розірвання шлюбу помирились, жили однією сім`єю, спільно вирішували всі життєві та побутові проблеми. Від цих сосунків народилась молодша сестра ОСОБА_11 у 2012 році.

Свідок ОСОБА_4 (брат відповідача) , також підтвердив факт їх сумісного проживання по АДРЕСА_4 , однак чи були у них стосунки, притаманні подружжю не знає, так як з ОСОБА_1 не спілкується.

Дані покази свідків відповідають матеріалам справи.

Факт наявності сімейних відносин,побуту, сумісного вирішення життєвих та матеріальних проблем підтверджуються наданими доказами на протязі 2012-2015 років щодо оплати послуг телефону, продуктів, мобільного та інтернет-зв`язку, оплати за послуги газопостачання, електроенергії, комунальних платежів.

За свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 22.11.2017 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_12 зареєстрували шлюб 22.11.2017 року (актовий запис № 798).

ІІІ. Мотивувальна частина.

Позиція Суду та застосовані норми права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Частиною другою статті 3 СК України ,визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України , шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

При застосуванні статті 74 СК України ,слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

За приписами частини другої статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що встановлені частиною другою статті 3 СК Українивиключення, згідно з якими подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно, стосуються офіційно зареєстрованих шлюбів.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року, справа N 6-97цс11.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При цьому, статтею 25 СК України передбачено, що чоловік та жінка можуть перебувати одночасно лише в одному шлюбі, та мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

Також Верховний Суд вказав, що для встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідною умовою є встановлення факту неперебування особи у будь-якому іншому шлюбі.

За такого, в силу положень статті 74 СК України, перебування чоловіка і жінки у зареєстрованому шлюбі виключає встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з іншою особою.

За приписами ст.ст.114-116 СК України у разі розірвання шлюбу органом державної реєстрації актів цивільного стану шлюб припиняється у день реєстрації розірвання шлюбу.

У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Розірвання шлюбу, здійснене в порядку, передбаченому статтями 106 і 107 цього Кодексу, повинно бути зареєстроване в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Розірвання шлюбу, здійснене органами державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується Свідоцтвом про розірвання шлюбу, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Після розірвання шлюбу та одержання Свідоцтва про розірвання шлюбу або рішення суду, яке набрало законної сили особа має право на повторний шлюб.

Встановлення факту проживання з особою однією сім`єю без реєстрації шлюбу можливе лише у випадку доведення позивачем фактів ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, а також інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин (ВС у справах№ 588/350/15, 755/18012/16, 643/6799/17, 369/3338/17).

У постанові від 17 червня 2020 року, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю (Постанова Верховного Суду від 15 серпня 2020 року у справі №588/350/15).

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17.

Також, слід звернути увагу на правовий висновок, викладений в Постанові Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №369/3338/17, де суд вказав, що за приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Отже, необхідно довести належними та допустимими доказами сукупність наступних фактів: ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю.

Такими доказами можуть бути, зокрема: показання свідків, допитаних в судовому засіданні, фотографії, документи, предмети, які за своїм зовнішнім виглядом, властивостям, місцю знаходження та за іншими ознаками можуть служити засобами встановлення обставин, які мають значення для розгляду і вирішення справи, інформація в електронній (цифровій) формі (наприклад: електронні документи, в тому числі веб-сайти, повідомлення у Facebook, голосові повідомлення в Telegram, фотографії в Instagram).

При цьому суд звертає увагу на те, що квартира АДРЕСА_2 , яка відчужена 18.03.2014 року, придбана у шлюбі і є сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_4 01.04.2014 року за сумісні кошти , виручені від продажу квартири 18.03.2014 року, в ній зареєстрована ОСОБА_1 , в Декларації ОСОБА_4 вказані сумісні кошти членів сім`ї, свідки , фотографії свідчать про сумісне проживання та сумісні витрати, які підтверджені наданими доказами, в інщих шлюбах сторони на момент придбання нерухомості не перебували, народилась донька ОСОБА_11 , 2012 року, що свідчить про стійкі сімейні відносини.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позов є таким, що підлягає задоволенню, а тому слід встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у період з 2011 по листопад 2015 року.

Правові підстави для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і підстави, передбачені 74 СК України вважати нерухоме майно (спірну квартиру) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, з врахуванням вищенаведеного- наявні.

Виходячи із норм матеріального права, належної оцінки правовим підставам заявленого позову та зібраним у справі доказам, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу та засад змагальності сторін, відповідно до яких позивач зобов`язана була довести обставини, на які посилалася на підтвердження позову, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заявлених у цій справі позовних вимог.

Вказаного відповідач не спростував.

Належність нерухомого майна до спільної сумісної власності, доведення усіх складових, необхідних для надання цьому майну правового статусу спільної сумісної власності позивачем доведено.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Законодавцем встановлено, що "сім`я" на відміну від "шлюбу" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом , та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. При цьому, необхідно звернути увагу, що для існування сім`ї не існує спеціального порядку реєстрації.

Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб,також ст.12 Конвенції встановлено і право на шлюб.

Головною ознакою проживання однією сім`єю є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні .

Статтею 74 Сімейного кодексу України встановлено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними під час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, ячкщо інщше не встановлено письмовим договором між ними.

Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.

За ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, суд враховує, що поняття «тривалий час» належить до оціночних категорій і саме суд повинен визначитися з його змістом, ураховуючи конкретні обставини справи та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості.

IV. Висновки зарезультатамирозгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав люди ни і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Суд дотримується тієї думки, що це питання має розглядатися з урахуванням принципу юридичної визначеності

Статтею 6 Конвенції також гарантується право на розгляд справи судом у "розумні строки".

Участь у судовому засіданні це право сторін, а не їхній обов`язок; на цьому наголошує і Верховний Суд України (надалі ВСУ) у частині другій п. 20 постанови Пленуму ВСУ України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44).

Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів).

Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню .

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними ( п.53 "Ковач проти України","Мельниченко проти України", "Чуйкіна проти України").

Європейський Суд вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визнано тільки у світлі конкретних обставин ( "Проніна проти України", "Сєрявін та інші проти України").

У відповідності до приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За такого , з відповідача на користь позивача слід стягнукти судовий збір в сумі 1058,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 144, 256, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту поживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу, та поділ майназадовольнити.

Встановити факт проживанння однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 2011 року по листопад 2015 року.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1058,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення виготовлений 02 липня 2021 року.

Суддя Н.П. Черенкова