ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1865/20 Номер провадження 22-ц/814/1452/21Головуючий у 1-й інстанції Павлійчук А. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 15:35:56 год до 15:51:07 год, дата виготовлення повного тексту судового рішення 13.04.2021 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з вказаним позовом, просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 53 583 грн 88 коп. за кредитним договором №б/н від 06.02.2014 року, а також судові витрати.

Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором.

Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 42 246,99 грн заборгованості та 1 657,27 грн судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї заборгованості по кредитному договору в сумі 39 419,74 грн, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог банку в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору не дав належної оцінки доказам, що спростовують вимоги банку. Рішенням суду правильно встановлено, що укладений договір не містить обов`язку позичальника сплачувати проценти, отже не містить права кредитора ні їх вимагати, ні отримувати.

Звертається увага, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тій обставині, що банк всупереч умовам укладеного договору сплачені позичальником кошти направляв на погашення процентів, сплата яких не була визначена договором.

Правом подачі відзиву позивач не скористався.

Рішення суду у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками не оскаржується, а тому відповідно до приписів ст.367 ЦПК України його законність і обґрунтованість апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав:

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2014 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, згідно якої просила відкрити рахунок і надати банківські послуги (а.с.10).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у межах дії кредитного договору від 06.02.2014 року ОСОБА_1 видані такі кредитні картки (а.с.9):

№ НОМЕР_1 , дата видачі 12.06.2017 року, строк дії до 09/20;

№ НОМЕР_2 дата видачі 04.02.2019 року, строк дії до 09/22.

Відповідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 старт карткового рахунку за спірним договором відбувся 12.06.2017 року, кредитний ліміт встановлено у розмірі 23 000 грн. В подальшому кредитний ліміт змінювався так:

12.06.2017 року 41 000 грн, 23.10.2017 року 50 000 грн., 31.05.2019 року 45 930 грн., 23.08.2019 року 44 590 грн., 29.08.2019 року 42 080 грн, 16.11.2019 року 40 660 грн., 30.12.2019 року 40 621,61 грн., 07.04.2020 року 0.00 грн (а.с.8).

Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК», загальна сума заборгованості станом на 12.08.2020 року становить 53 583 грн 88 коп., з яких:

42 246,99 грн заборгованість за тілом кредиту,

42 246,99 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;

11 336,89 грн заборгованість за простроченими відсотками. (а.с.5-7)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції послався на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17), та виходив з того, що Банк не надав доказів ознайомлення боржника саме з такими Умовами і правилами надання банківських послуг, у зв`язку з чим вимога про стягнення з відповідача відсотків задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції зробив висновок, що відповідач отримав від банка грошові кошти, які не повернув, у зв`язку з чим з нього слід стягнути заборгованість по тілу кредита у сумі 42 246,99 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним. Якщо сторони в належній формі досягли усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 сформульований такий правовий висновок:

«З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»

За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17, при вирішенні цього спору необхідно виходити такого.

Банком суду не надано належних і допустимих доказів про те, що відповідач (позичальник) на час укладення кредитного договору був ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, на які зроблене посилання у позові.

Сторони договору Банк і боржник, у встановленому порядку не погодили розмір і порядок нарахування процентів та штрафних санкцій за порушення умов договору, а тому усі кошти, що вносилися боржником на картковий рахунок, повинні були зараховуватись на погашення тіла кредита.

Суд апеляційної інстанції ретельно проаналізував дані, що наведені у виписці по рахунку (а.с.47-49), і дійшов висновку, що, починаючи з 12.06.2017 року до 01.08.2020 року за картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 банком нарахований борг відповідачу у загальному розмірі 53 583,88 грн, який формувався шляхом додавання до тіла кредита списаних відсотків, що не передбачено укладеним між сторонами договором.

При цьому, зазначена у виписці по рахунку банківська операція «Списання відсотків за використання кредитного ліміту» взагалі відсутня в розрахунку заборгованості (а.с.5-7).

З виписки по рахунку вбачається, зо за період часу з 12.06.2017 року до 01.08.2020 року всього відповідачем було витрачено 153 773,75 грн запозичених коштів, а внесено всього за цей період на картковий рахунок 248 420,48 грн.

Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів 153 773,75 грн, і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування коштами у розмірі 248 420,48 грн, апеляційний суд приходить до висновку, що сума заборгованості за тілом кредита становить 0 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по справі № 545/2248/17.

Зважаючи на встановлене, рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року у частині задоволених вимог підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , подаючи апеляційну скаргу до суду, сплатила 3 153 грн судового збору (а.с.126).

Апеляційна скарга задоволена в повному обсязі.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на стягнення з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 3153 грн судових витрат, тобто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 3 153 грн. судового збору.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (53 583,88 грн) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 12 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 42 246,99 грн заборгованості та 1657,27 грн судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення в цій частині.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 42 246,99 грн заборгованості по тілу кредита відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (01001, м.Київ, вул. Грушевського 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , , АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) 3 153 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 16 червня 2021 року.

Головуючий суддя О. А.Лобов

Судді А.І.Дорош

В.М. Триголов