Справа №265/1310/21
Провадження №2/265/730/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А. М.,

за участю секретаря судових засідань Гавшиної А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі Донецької області цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В:

25 лютого 2021р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області із позовом до ТОВ Манівео швидка фінансова допомога про визнання договору позики недійсним. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначила, що між нею та відповідачем було укладено договір №456396397 від 24.09.2020р. відповідно до якого вона отримав позику, вважає вказаний договір недійсним. Договір вона особисто не підписувала. Відповідач порушуючи вимоги ЗУ Про електронну комерцію, ЗУ По захист прав споживачів, ЗУ Про споживче кредитування не надав їй в письмовій, чи в електронній формі інформація для ознайомлення - так званий паспорт споживчого кредиту. Через обмаль спеціальних знань та приховування з боку відповідача повної інформації про умови споживчого кредитування вона була позбавлена можливості правильного вибору при підписанні договору чим фактично була введена в оману при отриманні кредитних послуг. Правочин, що було укладено з використанням нечесної підприємницької діяльності є недійсним, відповідно до ч.6 ст.19 Про захист прав споживачів та ч.1 ст.230 ЦК України. Виходячи з положень ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Прийняття пропозиції про укладання договору саме тим шляхом, що передбачений відповідачем та фактично нею здійснений, на думку ОСОБА_1 не відповідає положенням ч.6 ст.11 ЗУ Про електронну комерцію, а тому договір не може бути прирівняний до договору який укладено в письмовій формі, що повністю узгоджується з Постановою ВСУ від 12 жовтня 2016 року по справі №916/16/16. Крім того, при визнанні договору недійсним позивачка просила врахувати положення ст.1046, ст.1047 ЦК України, постанову ВСУ від 08 червня 2016 року у справі №6-1103цс16 з яких вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах, телеграмах якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. На думку позивача Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту укладений з відповідачем містить ознаки Кредитного договору, а тому до нього повинні бути застосовані відповідні положення ЦК України. Позивач просив врахувати, що в договорі не була вказана ціна та сукупна вартість кредиту, що передбачено постановою правління НБУ №168 від 08.06.2017р. Про затвердження Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Через ці порушення відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим ніж зазначений працівниками відповідача у розрахунку платежів. Розмір нарахованих відсотків, за кредитним договором, укладеним з відповідачем значно перевищує розмір заборгованості за кредитом. Враховуючи, що одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, встановлених ст.203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства просила суд визнати договір №456396397 від 24.09.2020р. укладений з ТОВ Манівео швидка фінансова допомога недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Ухвалою суду від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

31 березня 2021 року представник ТОВ Манівео швидка фінансова допомога в особі Прокопенко В.І. надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відзив мотивовано тим, що грошові кошти буди перераховані на банківський рахунок позивачки, що засвідчує факт укладення між ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та ОСОБА_1 кредитного договору у формі електронного документу. Правила надання коштів у кредит ТОВ Манівео швидка фінансова допомога (далі Правила) були розміщені на сайті відповідача у загальному доступі для ознайомлення всіх зацікавлених осіб і є публічною офертою товариства до укладання договору. У відповідності до умов Правил позивачка акцептувала оферту (заповнюючи заявку на сайті товариства, добровільно та з розумінням настання юридичних прав та обов`язків зазначив інформацію щодо себе, реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати кредит та ін.), тим самим підтвердила своє ознайомлення, погодження і зобов`язання неухильно дотримуватись Правил. У зв`язку з наведеним, зміст договору повністю відповідає та не суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі його укладено у відповідності до норм Цивільного кодексу України. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивачки для укладення договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

В судове засідання позивачка не з`явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання також не з`явився, про місце, день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, просив розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Так, 24 вересня 2020 року ОСОБА_1 та ТОВ Манівео швидка фінансова допомога укладено електронний договір №456396397.

Відповідно до умов цього договору ОСОБА_1 було надано кредитні кошти у розмірі 15100грн. зі сплатою процентів строком на 29 календарних днів шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника (банківська картка НОМЕР_1 ). Відповідно до п.1.1, п.1.4 Договору, ОСОБА_1 зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування в розмірі 0,26% (процентів) від суми кредиту за кожний день користування.

Детальний розрахунок сукупної вартості кредиту зазначено в графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору (п.1.6 договору).

Згідно графіку розрахунків до кредитного договору № 456396397 (додаток №1 до договору), сукупна вартість кредиту складає 107,54% від суми кредиту (у процентному виразі) або 16238, 54грн. Проценти за користування кредитом складають 7,54% від суми кредиту (у процентному виразі) або 1138, 54грн.

Згідно платіжного доручення на переказ та зарахування грошових коштів ТОВ Манівео швидка фінансова допомога 24.09.2020р. зроблено переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача ( ОСОБА_1 ) у розмірі 15100, 00грн. на картковий рахунок в АТ КБ ПриватБанк.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини,що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України)

Відповідно до положень ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В статті 3 Закону України Про електрону комерцію зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснені в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить її заявка до ТОВ Манівео швидка фінансова допомога та підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як встановлено в ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 230 ЦК України закріплено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ст.18 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

В статті 11 Закону України Про захист прав споживачів також зазначено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Стаття 19 Закону встановлює, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Оскільки в ході розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору №456396397 вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи ОСОБА_1 про введення в оману при укладенні договору та нечесну підприємницьку практику ґрунтуються виключно на її поясненнях і спростовуються самим змістом договору, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст.203, 215, 230 ЦК України та ст.ст.11, 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів.

Доводи ОСОБА_1 , про те, що кредитний договір № 456396397 було укладено з порушенням вимог Закону України Про захист прав споживачів, так як перед його укладенням, всупереч частині 2 статті 11, позичальнику не було повідомлено в письмовому вигляді про кредитні умови, зокрема: сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, суд вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Частина 5 статті 11 Закону України Про електронну комерцію передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ Манівео швидка фінансова допомога перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті.

Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.641, ст.644 ЦК України, спрямовані на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.

Зі змісту оскаржуваного кредитного договору №456396397 від 24.09.2020р. вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник ОСОБА_1 погодилась на укладення договору саме такого змісту. Крім того, відповідачем повідомлено суду, що позивачка вже користувався послугами відповідача з надання кредитів та раніше отримував кредит у ТОВ Манівео швидка фінансова допомога, повертав суму кредиту та сплачував відсотки на умовах договору більш того, за оспорюваним кредитним договором №456396397 від 24.09.2020р. повністю виконала свої зобов`язання перед ТОВ Манівео швидка фінансова допомога.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки, звернувшись до ТОВ Манівео швидка фінансова допомога з заявкою на отримання кредиту та, підписавши договір, ОСОБА_1 засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе і умови кредитування.

Твердження позивачки про те, що кредитний договір №456396397 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено загальної вартості кредиту, не ґрунтуються на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в додатку №1, який, в силу п.1.6 договору, є його невід`ємною частиною та також був підписаний ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Крім того, суд також звертає увагу, що згідно договору №456396397, його невід`ємною частиною є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах кредиту ТОВ Манівео швидка фінансова допомога. Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті Позичальника: www.moneyveo.ua.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими доводи позивачки про те, що перед укладенням договору вона не була ознайомлена з усією інформацією про умови кредитування, як того вимагає ст.11 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки, звернувшись до ТОВ Манівео швидка фінансова допомога з заявкою на отримання кредиту, остання засвідчила той факт, що вона обізнана з Правилами, які включають в себе умови кредитування.

Згідно з ч.5 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст.18, ст.11 Закону України Про захист прав споживачів продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Разом з тим, умови оскаржуваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства.

На підставі вище викладеного, беручи до уваги, що позивачка вже користувалась послугами відповідача, отримувала кошти у кредит, повертала отримані кошти та сплачувала відсотки за користування грошима і дана обставина не була спростована у судовому засіданні, то суд вважає, що спірний договір №456396397 від 24.09.2020р. було укладено за спільною домовленістю між сторонами. Позивачка посилалась на той факт, що оригінал договору не містить її підпису але таке твердження не може бути підставою для визнання договору недійсним адже суть спірних правовідносин ґрунтується на правочині вчиненому в електронній формі та згода на укладення договору в такому випадку фіксується за допомогою електронної аутентифікації. Відповідачем було здійснено верифікацію банківської картки ОСОБА_1 під час вирішення питання про надання кредиту, що дало змогу ТОВ Манівео швидка фінансова допомога встановити власника банківської картки та особу, яка заповнила заявку на отримання швидкого кредиту, як одну й ту ж саму особу. Тому суд приходить до висновку, що позивач не довів факту наявності нечесної підприємницької практики з боку відповідача, а договір не може бути визнаний не укладеним або недійсним. У зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись статтями 2, 12, 49, 76, 78, 81, 102, 133, 141, 185, 188, 210, 265, 266, 273, 279 Цивільного процесуального кодексу України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога про визнання договору позики недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо розгляду справи на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua/sud0538/.

Вступна та резолютивна частини рішення складено 14 травня 2021 року.

Повний текст судового рішення складено в десятиденний строк.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактична адреса мешкання АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю Манівео швидка фінансова допомога, юридична адреса: місто Київ, вулиця Лейпцизька, 15б, 1-й поверх, .

Суддя А.М. Вайновський