Справа № 445/1882/19
провадження № 2/445/25/21
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2021 року Золочівський районний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді Бакаїм М. В.

при секретарі Бездетко М.П.
з участю позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу виплаченої шкоди,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу виплаченої шкоди у розмірі 101160, 00 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 28.08.2017 року о 17 год 40 хв. на автодорозі Львів-Тернопіль, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля МАЗ-5335 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який перебував у трудових відносинах із позивачем.Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2019 у справі №914/1792/18 стягнуто на користь МТСБЮ з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 101160,00 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили. Позивачем, на виконання рішення Господарського суду Львівської області13.02.2019 у справі №914/1792/18, майнова шкода в сплачена повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями №358 від 29.07.2019 року та №359 від 29.07.2019. Вважають, що військова частина, яка повністю відшкодувала шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов`язків, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. ОСОБА_1 відшкодувати заподіяну шкоду у добровільному порядку відмовився. Відтак, з покликанням на ст.ст. 1166, 1172, 1191 ЦК України, в порядку зворотньої вимоги (регресу) просить позов задовольнити, стягнути з відповідача нанесені збитки у розмірі 101160 гривень та судовий збір у сумі 2007 гривень.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги заперечив повністю, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Судом встановлено, що наказом командира 146 окремого ремонтно-відновлювального полку оперативного командування «Захід» (по особовому складу) №38-РС від 10.07.2015 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого водія автомобільного відділення автомобільного взводу роти матеріального забезпечення 146 окремого ротно-відновлювального полку оперативного командування «Захід» з 10.07.2015 року (а.с.71).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №53 від 16.08.2017 «Про закріплення озброєння та військової техніки військової частини особовим складом підрозділів» за ОСОБА_1 закріплено вантажний автомобіль МАЗ-5335 військовий номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з витягу наказу від 09.07.2018 №177 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 звільнено наказом командира 146 окремого ремонтного-відновлювального полку оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 02.07.2018 №36-РС відповідно до ч.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу у запас за пунктом «2» підпункту «а».
Постановою Золочівського районного суду Львівської області від 09.10.2017 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.02.2019 у справі № 914/1792/18 стягнуто на користь МТСБЮ з Військової частини НОМЕР_1 відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі 101160,00 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили.
На виконання вказаного рішення суду, згідно платіжних доручень №358 від 29.07.2019 року та №359 від 29.07.2019 ВЧ НОМЕР_1 перерахувала МТСБ 101160,00 гривень, призначення платежу судовий збір згідно рішення господарського суду Львівської області №914/1792/18 від 14.06.2019 та оплата за завдану майнову шкоду згідно рішення господарського суду Львівської області №914/1792/18 від 14.06.2019 відповідно (а.с.26).

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Умови матеріальної відповідальності військовослужбовців регламентовані Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23 червня 1995 року (далі - Положення). Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами.

Згідно з пунктом 7 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані у разі заподіяння з їх вини третім особам шкоди, яку було відшкодовано відповідно до чинного законодавства військовою частиною, зобов`язані відшкодувати її військовій частині у порядку, передбаченому цим Положенням та цивільним законодавством України.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи, обставин, за яких заподіяно шкоду, вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується обмежена, повна або підвищена матеріальна відповідальність.

Відповідно до пункту 10 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну недбалим виконанням ними службових обов`язків, передбачених військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними

актами, несуть матеріальну відповідальність у розмірі заподіяної шкоди, але не більше

місячного грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 13, 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично не виконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети. За шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна - матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 від 07.12.2021 р. № 512, середньо- місячне грошове забезпечення ОСОБА_1 за період січень-грудень 2017 року становило 7602.84 грн. (сім тисяч шістсот дві грн. 84 копійок).

Отже, з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 7602.84 грн. суми матеріального відшкодування.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за безпідставністю

Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, підлягають до задоволення вимоги позивача про відшкодування відповідачем понесених судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог. що становить 150.93 грн.

Керуючись ст.ст.2,81,89, 258,259,263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в порядку регресу 7602.84 грн. (сім тисяч шістсот дві грн. 84 копійок) виплаченого відшкодування, в решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 150.93 (сто п`ятдесят грн. дев`яносто три коп.) сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Золочівський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. В. Бакаїм