Справа № 639/2986/19
Провадження № 2-п/638/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Рижикової В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням,-

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2020 року задоволені позовні вимоги Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення суми. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківського національного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з утриманням в розмірі 114390,86 грн. та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Відповідач звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, в якій посилався на те, що копію заочного рішення не отримував та не повідомлявся належно про день та час розгляду справи, оскільки проживає за іншою адресою ніж вказана у позові, про існування рішення суду дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, а тому фізично був позбавлений можливості бути присутнім у суді. По суті позовних вимог вказав на порушення правил предметної юрисдикції та необґрунтованість, незаконність позовної заяви. Також, звернувся до суду із заявою про закриття провадження у даній справі через порушення правил предметної підсудності, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Від відповідача надійшло клопотання про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за його відсутності, заяву підтримвв, просив задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, в межах розгляду заяви, приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з?явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Суд, приходить до висновку, що доводи відповідача є суттєвими та підлягають оцінці в сукупності з іншими доказами при розгляді даної справи.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Частиною 1ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Частиною 4 ст.5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

За змістом ст. 9 Закону України «Про міліцію», чинного на час виникнення спірних відносин, на курсантів, слухачів, ад`юнктів, інших атестованих працівників, у тому числі й викладацького складу навчальних закладів МВС, поширюються права і обов`язки, гарантії правового і соціального захисту та відповідальність працівників міліції.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.

Згідно ст. 18 Закону України «Про міліцію» підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням МВС в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує МВС за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Курсанти вищих навчальних закладів МВС у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу МВС за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують МВС витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Аналогічні норми містяться вст. 74 Закону України «Про національну поліцію», який є чинним на час розгляду справи, відповідно до ч.ч. 4,5 якої особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першоїстатті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першоїстатті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як слідує з Наказу № 403 о/с від 10.08.2010 року відповідач прийнятий на службу в органи внутрішніх справ, зарахований курсантом університету з присвоєнням звання «рядовий міліції», а у подальшому згідно наказу № 299 о/с від 13.11.2018 року звільнений зі служби в національній поліції за власним бажанням.

Таким чином, ОСОБА_1 перебуваючи на посаді публічної служби, звільнилася з 13.11.2018 року за власним бажанням, що є порушенням відповідачем умов договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України.

За таких обставин спори щодо відшкодування вартості навчання особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18) та від 13 березня 2019 року у справі № 723/18/17 (провадження № 14-563цс18).

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п.1 ч.1ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням вищезазначеного, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому провадження у справі слід закрити на підставі пункту 1 частини першої статті ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 284, 287, 288 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 10 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням- задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2020 року по справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням - скасувати.

Закрити провадження у справі № 639/2986/19 за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням.

Роз`яснити Харківському національному університету внутрішніх справ право на звернення з такими вимогами до адміністративного суду за правилами адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в частині закриття провадження в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скаргив п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена вдень її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: