Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/278/20
Провадження № 2/945/138/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021року Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Войнарівського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Куртія О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач) третя особа Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 24.03.2007року між сторонами було зареєстровано шлюб Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. У шлюбі з відповідачем у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. Також з огляду на вказане обґрунтування позову, позивачка просила суд визначити місце проживання їх з відповідачем спільних дітей разом з позивачкою.

У судове засідання позивачка не з`явилася,при цьому подала заяву в якій частково підтримала свій позов в частині розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини ОСОБА_4 разом з нею, також просила визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з батьком, розгляд справи провести без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, при цьому подав заяву в якій зазначив,що позов визнає частково,в частині розірвання шлюбу та визначення місце проживання ОСОБА_4 разом з позивачкою,також просив визначити місце проживання ОСОБА_3 разом з ним.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24.03.2007 року у Міському відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 179, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 .

За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дітей.

Сторони проживали однією сім`єю, проте як зазначає позивач, вони як подружжя не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. Позивач зазначає про відсутність намірів відновлювати шлюбні стосунки з відповідачем.

Встановлені обставини свідчать про те, що між сторонами сімейні відносини відсутні.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Згідно з положеннями ст. 52 СК України дружина та чоловік мають рівне право на фізичний та духовний розвиток, на здобуття освіти, прояв своїх здібностей, на створення умов для праці та відпочинку.

Статтею 54 СК України встановлено, що дружина, чоловік мають право розподілити між собою обов`язки в сім`ї.

Дружина, чоловік повинні утверджувати повагу до будь-якої праці, яка робиться в інтересах сім`ї.

Усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя.

Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно з положеннями ст. 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання.

Дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб.

Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, проживають окремо та втратили один до одного почуття поваги і любові.

З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позову в суді, примирення між сторонами не відбулось. Кожна з сторін не вважає можливим збереження сім`ї.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін.

Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовну вимогу про визначення місця проживання дітей суд дійшов до наступного висновку.

Відповідоно до наданого висновку служби у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації, виконуючої функції органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей від 28.07.2020 року вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 ,а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

За правилами, передбаченими статями 157, 160, 161 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу.

У відповідності до частини третьої статті 29 Цивільного кодексу, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

За частиною четвертою статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Таким чином, наявні законні підстави для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідачем ОСОБА_2 ,а малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн.40коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84,110,112, 113, 151-153, 155, 162, 163, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 1-16, 29 Цивільного кодексу України ст. ст. 2,10,76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей Миколаївської райдержадміністрації про розірвання шлюбу та визначення місце проживання дитини-задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Посад-Покровськ,Білозерського району Херсонської області;РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Степове, Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ),що зареєстрований 24.03.2007року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції(актовий запис № 179) - розірвати.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з його батьком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Посад-Покровськ,Білозерського району Херсонської області; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з його матір`ю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Степове, Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ;РНОКПП НОМЕР_4 ).

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с.Посад-Покровськ,Білозерського району Херсонської області;РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Степове, Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 420грн 40 коп.

Фінансовому органу Управління Державної казначейської служби України у Миколаївському районі Миколаївської області повернути позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка с.Степове, Миколаївського району Миколаївської області;паспорт серія НОМЕР_3 ;РНОКПП НОМЕР_4 ) суму судового збору у розмірі 420грн.40 коп., сплачену ОСОБА_1 за квитанцією №0.0..1 від 19.02.2020року.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції-Миколаївський апеляційний суд.

Суддя М. М. Войнарівський