Справа № 766/5796/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про скасування арешту майна та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою від 29.11.2016 року державного виконавця відділу Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) у виконавчому провадженні №50908992 з виконання постанови №556425, виданої 29.03.2016 року ВДАІ про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в сумі 850,00 грн.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

29.04.2021 року відповідач надав до суду відзив, в якому зазначив, що перевіркою даних в Автоматизованій системі виконавчих проваджень (Наказ Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року № 2432/5 «Про затвердження положення про автоматизовану систему виконавчих проваджень») виявлено завершене виконавче провадження №50908992, відкрите 21.04.2016 року, на підставі постанови ВДАІ №556425, виданої 23.09.2016 року, про стягнення штрафу з ОСОБА_1 . Вказане виконавче провадження завершено 29.11.2016 року на підставі пункту 5 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». В ході проведення виконавчих дій по даному виконавчому провадженню, 29.11.2016 року, винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Просив замінити відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. При вирішенні питання щодо звільнення майна з-під арешту покладався на розсуд суду.

Позивач надав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що відповідач просить замінити Корабельного районного відділу держав виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідач у відзиві посилається на те, «що в постанові Пленуму Вищого» спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016 року, роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а так відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які випадках, передбачених законом, виконують судові рішення». Згідно ч. 1, 2 ст.51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовче провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовне провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Однак у даному спорі на сьогоднішній день виконавчий документ, підставі якого накладено арешт на майно позивача, на виконанні не перебув відсутні будь-які виконавчі провадження, відповідно не має можливо визначити відповідачем в справі боржника, або належну особу, в інтерес якої накладено арешт на майно, або ж в окремих випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Враховуючи те, що не встановлено підстав накладення арешту на майно виконавче провадження відсутнє, можна дійти висновку про необґрунтованість накладення арешту на майно особи, статус якої у виконавчому провадженні встановити неможливо та необхідність зняття арешту з майна. Просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексах випадках.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 липня 2020 року у справі №161/3171/19 (провадження №61-2484) дійшов висновку про те, що оскільки арешт накладено на майно боржника у межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні і висновки судів про необхідність закриття провадження у справі є обґрунтованими.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

З позову вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, а тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме шляхом оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевстановленого, провадження у справі відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись ст.ст.255, 260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Закрити провадження у справі №766/5796/21 за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду в порядку ст.355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: С.І.Майдан