Справа №443/115/21
Провадження №2/443/892/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 червня 2021 року Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

з участю: секретаря судового засідання Кушнір М.І.

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жидачівської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є онуком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім`я ОСОБА_4 та визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його бабця по батьковій лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 30.06.1989 року належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 . Стверджує, що ОСОБА_3 проживала у вищевказаному будинку та фактично була його власником, однак право власності, після припинення колгоспного двору, за нею не реєструвалось. Від імені ОСОБА_3 у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь сина ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача ОСОБА_5 , який спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 не встиг прийняти, тому право на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 виникло у позивача. Зазначає, що крім позивача спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_3 є її дочка ОСОБА_2 , однак вона відмовилась від прийняття спадщини.

05.10.2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Жидачівського нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку з тим, що наявні розбіжності в свідоцтві про смерть, в документах на майно померлої та в документах, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та у позивача відсутній оригінал правовстановлюючого документа на житловий будинок. Відтак, позивач змушений звертатися до суду із вказаним позовом з метою захисту майнових прав.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 22.01.2021 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 27.01.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провавадження.

Ухвалою від 15.04.2021 року до участі у справі залучено правонаступника відповідача - Жидачівську міську раду Львівської області.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву вказав про відсутність інформації, яка б була підставою для заперечення позову, тобто фактично визнав позов, а також просить проводити розгляд справи без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала заяву згідно якої просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнає повністю.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, наслідки визнання позову йому зрозумілі, визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, ухвалює судове рішення в підготовчому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла бабця ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 , виданим Личаківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 21.08.2019 року. (а.с.13).

Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входив житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією з інвентаризаційної справи Свідоцтва про право особистої власності від 30.06.1989 року належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 (17-18).

Згідно витягу з погосподарської книги села Бережниця №39 від 13.01.2020 року, станом на 30.06.1990 року житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_3 (а.с.19).

Як вбачається із довідки Бережницької сільської ради №40 від 13.01.2020 року, ОСОБА_3 дійсно була постійно зареєстрована і проживала у с. Бережниця Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2 . Від імені ОСОБА_3 у виконкомі Бережницької сільської ради було посвідчено заповіт в користь сина ОСОБА_5 . Даний заповіт на день смерті заповідача не змінено і не скасовано (а.с.15).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько ОСОБА_1 ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_2 , виданим Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 30.10.2019 року. (а.с.14).

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 (а.с.12).

За життя ОСОБА_5 спадщину за заповітом після смерті своєї матері ОСОБА_3 не встиг прийняти.

Відповідно до ст. 1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Згідно копії свідоцтва про право власності з матеріалів інвентаризаційної справи право власності з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4 (а.с.18).

Матеріалами справи встановлено, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 , крім ОСОБА_1 є її дочка ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 написала заяву, що після смерті матері ОСОБА_3 на спадкове майно не претендує (а.с.49).

Відтак, єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є її внук - позивач ОСОБА_1 .

Постановою завідувача Жидачівською ДНК Матусека В.В. від 05.10.2020 року (а.с.26) ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_11 , оскільки встановлено розбіжності в свдоцтві про смерть та вдокументах на майно померлої та вдокементах, які підтверджують родинний зв`язок між спадкодавцем та спадкоємцем: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації його спадкових прав.

Отож, як випливає з вищезазначених обставин, наявні розбіжності у документах, що підтверджуються родинний зв`язок ОСОБА_5 з його матір`ю в свідоцтві про народження, а саме розбіжності з іменем матері ОСОБА_9 ОСОБА_8 та в копії з інвентаризаційної справи Свідоцтва про право особистої власності від 30.06.1989 року, а саме розбіжності по батькові ОСОБА_3 ОСОБА_6 ОСОБА_7 .

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , кожен окремо, в судовому засіданні дали покази про те, що ОСОБА_3 була їхньою сусідкою. Померла ОСОБА_3 , жила з вітчимом, якого звали ОСОБА_15 , який її удочерив, і всі знали, що вона ОСОБА_7 . Позивач є внуком померлої ОСОБА_3 , у якої був син ОСОБА_16 та дочка ОСОБА_17 .

Крім того, факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 підтверджується довідкою Жидачівської державної нотаріальної контори №216/02-14 від 11.09.2020 року, де вказано, що спадкоємцем майна ОСОБА_3 є її внук ОСОБА_1 (а.с.16) та копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, з яких вбачається, що спадкоємцем зазначеного у цих свідоцтвах майні ОСОБА_3 , є її внук - ОСОБА_1 (а.с.27-30).

Матеріалами справи встановлено, що нерухоме майно, яке є предметом спору у даній справі житловий будинок та господарській споруди, що розташовані за адресою: по АДРЕСА_1 належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 , що підтверджується такими доказами:

-витягом з погосподарської книги села Бережниця №39 від 13.01.2020 року, згідно якого, станом на 30.06.1990 року житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до категорії колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_3 (а.с.19);

-довідкою Бережницької сільської ради №40 від 13.01.2020 року, з якої вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_3 (а.с.15);

Згідно з даними технічного паспорт житловий будинок побудовано у 1975 році (а.с.20-22).

Таким чином, суд приходить до переконання, що матеріалами справи, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є онуком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також факт належності ОСОБА_3 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім`я ОСОБА_4 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо нерухомого майна житлового будинку та господарських споруд, згідно технічного паспорту від 13 серпня 2020 року, що розташовані у АДРЕСА_1 , що належали на праві власності ОСОБА_3 .

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

Згідно роз`яснень, викладених у п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Як встановлено в судовому засіданні у позивача відсутність оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно, що зокрема підтверджується відповіддю Стрийського МБТІ від 25.08.2020 року, якою ОСОБА_1 за його зверненням надано належним чином завірену копію свідоцтва про право власності, яку в подальшому позивач надав нотаріусу для оформлення спадщини (а.с.17).

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у тому числі з-за відсутності у нього правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на вказане вище нерухоме майно перешкоджає йому в реалізації спадкових прав, зокрема оформленню спадщини нотаріусом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на житловий будинок та господарські споруд, згідно технічного паспорту від 13 серпня 2020 року, що розташовані у АДРЕСА_1 також підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265,315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є онуком ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 30.06.1989 року, виданого Жидачівською районною радою народних депутатів Львівської області на ім`я ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17 червня 2021 року.

Головуючий суддя С.І Сливка

.