ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року

м.Суми

Справа №573/39/21

Номер провадження 22-ц/816/795/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України, Державна казначейська служба України, третя особа старший оперуповноважений Сумського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України Терещенко Олександр Петрович,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргуДержавної казначейської служби України на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 04 березня 2021 року в складі судді Терещенко О.І., ухваленого у м. Білопіллі, повний текст якого складено 09 березня 2021 року, -

в с т а н о в и в :

13 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі Департамент) та Державної казначейської служби України про відшкодування майнової шкоди в сумі 6000 грн, яка полягає у витратах на правничу допомогу, понесених заявником при розгляді Білопільським районним судом Сумської області справи №573/1854/20.

Позов мотивовано тим, що провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП на підставі складеного Департаментом відповідного протоколу про адміністративне правопорушення у справі № 573/1854/20 закрите у зв`язку з відсутністю у діях заявника складу адміністративного правопорушення. Під час розгляду вказаної справи заявник поніс витрати за надану йому правничу допомогу у сумі 6000 грн, яку він вважає майновою шкодою відповідно до положень ст.ст. 22, 1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та просить стягнути на свою користь.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 3000 грн та 2454 грн судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба Українипосилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що постановою суду про закриття провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлено протиправність дій працівників поліції, як обов`язкової складової для відшкодування заподіяної шкоди. Крім того, витрати позивача на правничу допомогу не є збитками, а є судовими витратами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

На підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 08 жовтня 2020 року старшим оперуповноваженим Департаменту Терещенком О.П. складено протокол про адміністративне правопорушення №22-2020 щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП (а.с. 7-13).

За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 22-2020 від 08 жовтня 2020 року постановою Білопільського районного суду Сумської області від 01 грудня 2020 року справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 14-16).

Судом також встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Ясинком М.М. 12 жовтня 2020 року було укладено договір № б/н про надання професійної правничої допомоги з метою захисту прав заявника у справі № 573/1854/20, що перебуває у провадженні Білопільського районного суду Сумської області. Гонорар адвоката становив 3000 грн (а.с. 19).

Згідно з актом про отримання професійної правничої допомоги від 20 жовтня 2020 року та квитанцією від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 виплачено адвокату Ясинку М.М. гонорар в сумі 3000 грн (а.с. 20-21).

15 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та адвокатом Пашковим С.І. було укладено договір №б/н про надання правничої допомоги у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, яка перебуває на розгляді у Білопільському районному суді Сумської області. Гонорар визначався за домовленістю сторін за одну годину роботи адвоката (а.с. 17).

Згідно з квитанцією від 15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 спалити адвокату ОСОБА_2 гонорар в сумі 3000 грн (а.с. 18).

Матеріалами справи №573/1854/20 щодо розгляду протоколу про адміністративне правопорушення № 22-2020 від 08 жовтня 2020 року, складеного відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 172-8 КУпАП, підтверджується, що правничу допомогу заявнику надавав адвокат Пашков С.І. (справа №573/1854/20, а. 103-104, 167-173, 177-182).

Доказів надання позивачу правничої допомоги адвокатом Ясинком М.М. матеріали справи №573/1854/20 не містять.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування понесених витрат на правничу допомогу при розгляді справи про адміністративне правопорушення за рахунок коштів державного бюджету на підставі ч. 4, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Частково задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачем доведено надання йому правничої допомоги адвокатом Пашковим С.І. у справі №573/1854/20, проте не доведено надання такої допомоги адвокатом Ясинком М.М.

Розподіл судових витрат у справі суд здійснив пропорційно до задоволених позовних вимог, урахувавши складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до п. 4 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), окрім іншого: суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Згідно зі ст. 4 вказаного Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування шкоди відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України і ст. 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17 (провадження № 61-10582св18).

Ураховуючи викладені вище обставини справи, норми закону, а також правові позиції суду касаційної інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду, що позивач має право на відшкодування йому шкоди на підставі ч. 1 ст. 1176 ЦК України і ст. 1 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтуються на нормах права.

Погоджується колегія суддів апеляційного суду і з висновком суду щодо частково задоволення позовних вимог, а також з розподілом судових витрат.

Зокрема, матеріалами справи № 573/1854/20 підтверджується надання ОСОБА_1 правничої допомоги адвокатом Пашковим С.І., а також його участь у судових засіданнях. Позивачем доведено, що сплачена адвокату сума витрат за надану правничу допомогу відповідає обсягу виконаних ним робіт з надання юридичної допомоги, співмірна складності справи.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог. Підстав для зміни чи скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу відповідача без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Білопільського районного суду Сумської області від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина