Справа № 156/368/21 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/1370/21 Категорія: 68 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження без виклику сторін у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 серпня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Іваничівського районного суду від 01 вересня 2009 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн щомісячно. 04 жовтня 2016 року Іваничівським районним судом Волинської області збільшено розмір аліментів на утримання сина та присуджено до стягнення з відповідача 600 грн аліментів щомісячно на утримання дитини. Зазначає, що малолітній син проживає разом із нею.

Позивачка зазначала, щоз часу збільшення розміру аліментів відбулися зміни її матеріального стану в бік погіршення, оскільки вона не має постійного місця роботи, не отримує заробітної плати та соціальної допомоги як малозабезпечена сім`я. Вона займається доглядом та вихованням двох малолітніх дітей, доглядає хворих батьків, що виключає можливість працювати повний робочий день, а знайти роботу з гнучким графіком роботи немає можливості. Також матеріальний стан її з сином ОСОБА_5 погіршився через ріст цін на продукти харчування, одяг, лікарські засоби та інші потреби, необхідні для задоволення базових потреб дитини, що з віком змінюються та зростають. Розмір аліментів, який на даний час сплачує відповідач, не забезпечує нормального життєвого рівня дитини.

Стверджує, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки працює, надаючи послуги населенню з різних будівельних робіт без офіційного оформлення своєї діяльності. Тому вона позбавлена можливості надати суду документальні докази розміру отримуваних ним доходів. Також вказує, що відповідач отримує дохід у виді державної соціальної допомоги як інвалід 3 групи. Відповідачу протипоказана лише важка фізична праця, а на інших роботах він може працювати, однак не працевлаштовується офіційно і не звертається за працевлаштуванням до центру зайнятості.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 26 серпня 2021 року позов задоволено. Збільшено розмір аліментів, стягуваних відповідно до рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року, та ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1255 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Судом зазначено, що розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн витрат за надання професійної правничої допомоги.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначене рішення суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує на те, що суд, приймаючи рішення та оцінюючи докази, подані сторонами повинен враховувати всі обставини справи. Однак, судом всупереч зазначеного, не оцінено та не досліджено належним чином матеріальне становище позивача та відповідача, тобто не встановлено юридично важливі обставини, визначені в ст. 192 СК України, які би підтверджували саме зміну, покращення матеріального або сімейного стану відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що висновки відповідача помилкові та упереджені, а рішення суду законне та обґрунтоване, просить залишити його без змін. Одночасно, позивачка просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати з оплати послуг адвоката по написанню відзиву на апеляційну скаргу в розмірі 1500 грн.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із вимог ст.185 та ст.192 СК України та посилався на те, що заявлені позовні вимоги про збільшення розміру аліментів грунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, забезпечення належного рівня життя, який є необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, а тому розмір аліментів підлягає збільшенню до 1255 грн, який, на думку суду, є справедливим та достатнім.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на встановлених дійсних обставинах справи, наданих суду доказах та відповідають вимогам процесуального та матеріального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( копія свідоцтва про народження а.с. 7), на яких покладено однаковий обов`язок утримувати сина до досягнення ним повноліття.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 04 жовтня 2016 року збільшено розмір аліментів, призначених рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 вересня 2009 року та стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною повноліття. (а.с.4-5).

З пояснень наданих сторонами в суді першої інстанції, слідує, що дитина ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, позивачем у справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.11).

Довідкою виконавчого комітету Грядівської сільської ради від 11 травня 2021 року стверджується, що на повному утриманні позивача перебувають двоє неповнолітніх дітей, які проживають разом із нею. (а.с.10).

Із досліджених судом першої інстанції доказів слідує, що після ухваленого судом 04 жовтня 2016 року рішення про збільшення розміру аліментів, змінилося матеріальне становище позивача, яке зумовлене тим, що, як вказала суду позивач, на даний час не має можливості працевлаштуватися, оскільки займається лікуванням та обстеженням сина ОСОБА_5 , про що надала відповідні медичні документи, також вона проживає з батьками похилого віку, яким потрібна допомога та догляд; подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в тому числі, що стосується догляду за двома дітьми, до яких зокрема входять витрати на харчування, навчання, купівлю одягу та взуття, додаткові витрати у зв`язку з відвідуванням сина відповідача навчального закладу, дитячих гуртків тощо.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої в Україні з 27.09.1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтями 183 та 184 СК України передбачено способи стягнення аліментів: у частці від заробітку або у твердій грошовій сумі та підстави стягнення аліментів одним із таких способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою одержувача, відповідно до ч.1 ст.184 СК України, визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як вбачається з матеріалів справи, раніше аліменти з відповідача стягувалися у твердій грошовій сумі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» установлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень.

Таким чином, для дітей віком від 6 до 18 років мінімальні виплати складають відповідно: 1197,50 грн з 01 січня 2021 року та 1255 грн з 01 липня 2021 року.

Отже, стягнення аліментів в існуючому розмірі 600,00 гривень щомісячно порушує право дитини на належний розвиток та забезпечення, оскільки є майже вдвічі меншим від мінімального розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину, суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд доходить переконання про обґрунтованість висновку місцевого суду щодо часткового задоволення позову про збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача за рішенням суду на сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При визначенні розміру стягнення аліментів судом враховано у взаємозв`язку обставини, які мають значення для вирішення спору по суті, а саме: відсутність доказів про те, що позивач фінансово спроможна сама утримати сина ОСОБА_5 , стан здоров`я сторін, матеріальний стан обох сторін та їх потреба в коштах для проживання у нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений законом, принцип рівності обов`язків батьків щодо дитини, в тому числі, й по її утриманню.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами, та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, надану на стадії апеляційного перегляду даної справи, а саме написання відзиву на апеляційну скаргу відповідача в сумі 1500 грн, слід зазначити наступне.

Тлумачення ст. 137, 141 ЦПК України дають підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів на підтвердження понесених судових витрат, у тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Таку правову позицію Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 3 червня 2020 року у справі №211/1674/19.

Позивачкою ОСОБА_1 документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 гривень у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, іншою стороною не заявлено про зменшення чи відмову у стягненні цих витрат, а тому суд задовольняє заяву позивачки і стягує понесені нею судові витрати.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 26 серпня 2021 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1500 (одну тисячу п`ятсот) гривень в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий

Судді