Справа № 200/3014/18
Провадження № 2/932/2236/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючої судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 16.09.20063 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , від шлюбу має двох неповнолітніх дітей. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2018 року шлюб розірвано. Під час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки CHERY TIGGO, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 19.08.2010 року. Вказаний автомобіль без її згоди 09.12.2017 року було відчужено ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу. Оскільки на час продажу автомобіля подружжя не проживало разом, кошти, отримані від продажу автомобіля ОСОБА_2 були використані не в інтересах сім`ї, а автомобіль є сумісною власністю подружжя, тому просить стягнути солідарно з відповідачів половину вартості автомобіля в розмірі 74 485 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 450 грн.

Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 жовтня 2021 року вказана цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді від 27 жовтня 2021 року суддею Кудрявцевою Т.О. справу прийнято до свого провадження та вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Судом встановлено, що з 16 вересня 2003 року позивач та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом РАЦС Юр`ївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 22.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін від шлюбу народився син ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін від шлюбу народилась донька ОСОБА_5 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2018 року шлюб між сторонами розірвано.

07.12.2019 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , в зв`язку з чим змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

У період перебування ОСОБА_6 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 був придбаний автомобіль марки CHERY TIGGO, 2008 року випуску, д/н НОМЕР_1 , право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_2 19.08.2010 року, який 09.12.2017 року було відчужено ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 1247/2017/742945, що підтверджується довідкою наданою Регіональним сервісним центром в Дніпропетровській області № 31/4/1242-8аз від 31.01.2019 року.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № від 04.02.2019 року середньоринкова вартість автомобіля CHERY TIGGO, 2008 року випуску станом на 07.12.2017 року складає 148 970 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, нормою статті 60 СК України визначено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до роз`яснень п. п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Згідно із положеннями ст.70 СК України та ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У відповідності з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що спірний автомобіль був придбаний під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відсутні, тому він є спільною сумісною власністю подружжя і частки позивача та відповідача ОСОБА_2 як співвласників спірного рухомого майна у праві спільної сумісної власності є рівними та дорівнюють 1/2 частині за кожним з них.

Відповідно до роз`яснень п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2018 року, якою шлюб між сторонами було розірвано, встановлений факт не проживання подружжя разом з вересня 2016 року, а тому суд приймає твердження позивача, що гроші отримані від продажу автомобіля ОСОБА_2 були використані не в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на Ѕ частки вартості відчуженого автомобіля, а тому вимога про стягнення на її користь 74 485 грн підлягає задоволенню. Разом з тим, враховуючи, що вказана сума є Ѕ частки вартості сумісного майна подружжя і кошти від продажу цього майна отримав ОСОБА_2 , тому вказана сума підлягає стягненню саме з нього. А відтак вимога про стягнення з ОСОБА_3 Ѕ частки вартості сумісного майна подружжя задоволенню не підлягає.

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог позивача, відзиву на позов відповідачем ОСОБА_2 суду не надано, тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Одночасно з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 450 грн., які підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордеру № від 02.02.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено в частині стягнення сум з відповідача ОСОБА_2 , то з нього на користь позивачки необхідно стягнути понесені витрати по справі сплачений нею при зверненні до суду судовий збір у розмірі 768,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) Ѕ вартості автомобіля CHERY TIGGO, 2008 року випуску в розмірі 74 485 грн., витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 450 грн. понесені витрати по справі в розмірі 768 грн. 40 коп., а всього 75 703 грн. 40 коп.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення його копії. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.О. Кудрявцева