Справа № 766/4039/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого-судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про укладання договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області з вказаною позовною заявою, в якій просить визнати укладеним договір №44 від 17.07.2018 року між ОСОБА_1 та АТ Херсонська теплоелектроцентраль» на умовах поданого проекту договору №44 від 17.07.2018 року АТ Херсонська теплоелектроцентраль», з дня набрання рішенням законної сили, стягнути з відповідача на користь АТ Херсонська теплоелектроцентраль» судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, ОСОБА_1 належить на праві власності приміщення загальною площею 51,3 кв.м по АДРЕСА_1 , яке підключене до центральної системи опалення і опалюється внутрішньодомовою системою опалення, підключеного до теплових мереж АТ «Херсонська теплоелектроцентраль».

Відповідно до актів обстеження від 17.03.2017 року та від 09.02.2018 року у вказаному приміщенні здійснюється господарська діяльність. Отже вищевказаний об`єкт нерухомого майна використовується для здійснення господарської діяльності.

Законом України «Про житлово-комунальні послуги дано визначення поняття споживач: фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу Стаття 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Одним з таких окремих нормативних актів спеціальної дії е Закон України Про теплопостачання» N 2633-IV від 02.06.2005р. Цей Закон визначає основні правові, економічні та організаційні засади діяльності на об`єктах сфери теплопостачання та регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії.

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» дано визначення поняття споживач це фізична або юридична особа, яка використовую теплову енергію на підставі договору.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача укладення договору на надання житлово-комунальних послуг підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Аналогічний обов`язок споживача своєчасно укласти договір теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії закріплено також статтею 24 Закону України «Про теплопостачання».

Таким чином, оскільки відповідач є споживачем житлово-комунальної послуги, в тому числі, і теплопостачання, на нього покладений обов`язок укласти договір із виконавцем такої послуги та теплопостачальною організацією, тобто із Позивачем.

24.07.2018 року відповідача було направлено договір №44 від 17.07.208 року з проханням його підписати та один примірник повернути на адресу підприємства.

Станом на день звернення до суду відповідач жодних дій щодо підписання договору не вчинила.

Враховуючи викладене, положення ст.ст. 181,187 ГК України, Законом України «Про теплозабезпечення» просив суд позов задовольнити.

Ухвалою Херсонського міського суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.06.2019 року здійснено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження на розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового зсідання були повідомлені у встановленому законом порядку. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Враховуючи подану заяву та належне повідомлення учасників справи про дату, час і місце судового засідання суд, вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи.

Дослідивши матеріали справи суд прийшов до наступного

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник щодо укладення договору про надання послуг з централізованого опалення № 44 від 17.07.2018 в приміщення опалювальною площею 51,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 в якому здійснює свою підприємницьку ТОВ «Ельвик Груп». Отже сторонами вище вказаного договору є АТ «Херсонська ТЕЦ» та ТОВ «Ельвік-Груп», однак позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 як фізичної особи визнання договору укладеним. Хоча згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Ельфівк-Груп» (ЄРДПОУ 36504585), засновниками якого є ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 . Вид діяльності: 55.20 Діяльність засобів розміщування на період відпустки та іншого тимчасового проживання (основний); 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 55.10 Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування; 55.90 Діяльність інших засобів тимчасового розміщування; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування; 56.29 Постачання інших готових страв; 85.60 Допоміжна діяльність у сфері освіти; 79.90 Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність; 79.11 Діяльність туристичних агентств; 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 63.11 Оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність.

Тому, з огляду на вищевикладені обставини спірних правовідносин, беручи до уваги що спір виник у звязку із здійсненням господарської діяльності та суб"єктивний склад, зокрема те, що відповідачка є суб"єктом підприємницької діяльності, а позивач звернувся до суду як до фізичної особи в порядку цивільного судочинства, тому суд приходить до висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та підлягає закриттю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 255, 260 ЦПК України, суд -

ухвалив :

Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до ОСОБА_1 про визнання договору укладеним закрити.

Роз`яснити позивачу, що він має право звернутися до Господарського суду Херсонської області з вказаною позовною заявою.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко