Номер провадження: 22-ц/813/1660/21
Головуючий у першій інстанції Роїк Д.Я.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», державного реєстратора Манюти Сергія Васильовича Комунальне підприємство «Агенція реєстраційних послуг» про скасування рішення державного реєстратора, -

В С Т А Н О В И В:

28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Укрсоцбанк», державного реєстратора КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюти С.В. про скасування рішення державного реєстратора, індексний номер 48726642 від 17 вересня 2019 року на офісне приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з поданням позовної заяви позивачка звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд: заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити будь-яким особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення позивача та будь-яких інших осіб з офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду у цій справі по суті позовних вимог.

Мотивуючи свої вимоги тим, що 17 вересня 2019 року державним реєстратором КП «Агенція реєстраційних послуг» Манютою С.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 48726642, на офісне приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк». Підставою для виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майн від 17 жовтня 2019 року №185134037 зазначено повідомлення, серія та номер: В/УСБ-0710, виданий 31 липня 2019 року АТ «Укрсоцбанк», докази повідомлення, серія та номер відсутні б/н, видавник: Укрпошта, Іпотечний договір №2469, виданий 10 жовтня 2008 року, видавник ПН ОМНО Главацький В.А.. Враховуючи той факт, що станом на теперішній час АТ «Укрсоцбанк» є власником спірного приміщення, а розгляд справи у всіх інстанціях займе значний проміжок часу, він має право та реальну можливість вчиняти дії, направлені на володіння, користування та розпорядження нею, зокрема, вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення, зняття з реєстраційного обліку позивача та інших осіб до набрання законної сили рішення у цій справі по суті.

За таких обставин, на думку ОСОБА_1 найбільш ефективним заходом забезпечення позову в частині недопущення відчуження відповідачем АТ «Укрсоцбанк» за час розгляду справи спірного офісного приміщення є заборона вчинення реєстраційних дій зі спірною нерухомістю, а в частині недопущення можливих наступних спроб відповідача АТ «Укрсоцбанк» захоплення спірної нерухомості - заборона вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення позивача та інших осіб за адресою спірного приміщення до набрання законної сили рішення у цій справі по суті.

Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позивачу ОСОБА_1 та відповідачу державному реєстратору КП «Агенція реєстраційних послуг» Манюті С.В. судові повістки надсилалась на адреси, що наявні у матеріалах справи, однак на судове засідання, що було призначено на 10 лютого 2021 року, уся судова кореспонденція повернулась до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 16 лютого 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 13 Конвенції про захист правлюдини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно із частиною 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексузаходів забезпечення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із роз`яснень, що містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Судом встановлено, що між сторонами дійсно виник спір, предметом якого є визнання протиправними дій АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», щодо набуття у власність офісного приміщення №2, загальною площею 151,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасування рішення державного реєстратора про право власності, внаслідок яких змінився власник майна, а саме замість ОСОБА_1 власником є АТ «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Альфа-Банк»).

При цьому, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із наявністю реального спору між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк».

Обґрунтовуючи необхідність застосування заходів забезпечення позову, заявник зазначав, що за час розгляду справи АТ «Альфа-Банк» зможе відчужити спірний об`єкт нерухомості.

У даному випадку заходи забезпечення позову, на думку колегії суддів, є співмірними із заявленими позивачем вимогами, оскільки спір виник з приводу права власності на нерухоме майно.

Позивач, звернувшись з позовом до суду, намагається відновити своє право на нерухомість, тобто поновити право, яке на його думку порушено.

Тому колегія суддів вважає, що достатнім та необхідним видом забезпечення позову буде заборона вчиняти дії щодо предмета спору, який і був вжитий судом першої інстанції, а саме забороною суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна.

Інші доводи апеляційної скарги роз`яснюють правомірність дій банку щодо набуття права на нерухомість в позасудовому порядку, але ці обставини досліджуються лише в частині наявності чи відсутності реального спору.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Безпідставними є також доводи апелянта про те, що суд зобов`язаний був застосувати заходи зустрічного забезпечення позову, оскільки в силу ч. 1 ст. 154 ЦПК України застосування інституту зустрічного забезпечення, окрім передбачених частиною 3 цієї статті випадків, є правом, а не обов`язком суду.

Так, у ч. 3 ст. 154 ЦПК України зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення,якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; а бо 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Підстав, визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України для обов`язкового застосування зустрічного забезпечення у справі не вбачається, тому АТ «Альфа-Банк» у разі необхідності не позбавлений права звернутись до суду з окремим клопотанням про застосування зустрічного забезпечення у справі.

Вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому, не порушуючи законних прав та інтересів відповідача.

Отже, суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, та правильно виходив з наявності законних підстав для забезпечення позову.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення процесуального питання щодо забезпечення позову.

Тому, законних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про скасування заходів забезпечення позову немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення, ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 16 лютого 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік