Справа № 395/187/21 Провадження № 2/395/156/2021

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Новомиргород

Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Забуранного Р.А.

при секретарі Лисенку В. С.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , Підлубного В.В., відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді цивільну справу за позовом комунального підприємства «Новомиргородський міський ринок» до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування торгівельної площі на території КП «Новомиргородський міський ринок»,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомиргородському районному суді Кіровоградської області перебуває цивільна справа за позовом комунального підприємства «Новомиргородський міський ринок» до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування торгівельної площі на території КП «Новомиргородський міський ринок».

В процесі підготовчого судового засідання відповідач заявила до суду клопотання про закриття провадження, оскільки розгляд вказаної справи неможливий у Новомиргородському районному судді Кіровоградської області, оскільки на момент укладення договору з позивачем та до даного часу вона являється приватним підприємцем , тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В судовому засідані представник позивача ОСОБА_1 не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, представник позивача ОСОБА_4 виніс вирішення вказаного клопотання на розсуд суду.

Представник відповідача в судовому засідані просив суд задовольнити клопотання відповідача.

Заслухавши вказані пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Як роз`яснено в п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» №3 від 01.03.2013 року спір фізичної особи, яка має статус суб`єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов`язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вирішуючи належність спору до цивільної чи господарської юрисдикції, у разі виникнення такого спору між господарським товариством і фізичною особою, яка є приватним підприємцем, суду належить з урахуванням змісту договору та інших правовстановлюючих документів з`ясувати, з використанням якого правового статусу діяла фізична особа: як фізична особа чи як фізична особа - підприємець, а також врахувати, які саме правовідносини між сторонами виникли.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першоїстатті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин,а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення частини першої статті 20 ГПК України а також статей 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

З матеріалів цивільної справи судом встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи підприємця за № 109767 від 21.08.1997 року та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 21.12.2020 року, свідоцтвома платника єдиного податку серії Б №435600 від 17.01.2012 року.

Окрім цього, судом встановлено, що спір виник з приводу стягнення плати за користування торгівельною площею.

Аналіз змісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами були наявні певні господарські правовідносини, за якими прямо чи опосередковано здійснювались розрахунки, у зв`язку з якими між сторонами виник спір.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов переконання, що даний спір щодо стягнення грошових коштів за користування торгівельною площею підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Встановлено, що справа за позовом комунального підприємства «Новомиргородський міський ринок» до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування торгівельної площі на території КП «Новомиргородський міський ринок» не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на це, провадження у справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Згідно ч. 1ст. 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, і належить до юрисдикції господарського суду, а відтак провадження у справі відкрите помилково і підлягає закриттю.

Роз`яснити позивачеві право звернутися з позовом у порядку господарського судочинства, оскільки розгляд даної справи відноситься до компетенції господарського суду.

Керуючись ст.ст.3,4,255,256,260-261,263,352-354 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі №395/187/21 за позовом комунального підприємства «Новомиргородський міський ринок» до ОСОБА_2 про стягнення плати за користування торгівельної площі на території КП «Новомиргородський міський ринок».

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Кропивницького апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Суддя: Р. А. Забуранний