Провадження № 2/201/856/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 березня 2021р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Іващенко Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 26.11.2020р. надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання (а.с. № 3-4).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 12.07.2019р., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Мазур Я.В. Водночас, зареєстрованими за даною адресою є і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які не пов`язані родинними відносинами з позивачем, а є колишніми власниками квартири. З липня 2019р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають в квартирі АДРЕСА_1 . Реєстрація відповідачів у квартирі порушує права позивача. У зв`язку з вищевикладеним позивач просив усунути перешкоди у користуванні майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою, що розташована по АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді ОСОБА_4 від 02.12.2020р. позов було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №12).

01.03.2021р. позивачем ОСОБА_1 внесено зміни до позовної заяви, після яких позивач наполягав лише на визнанні відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. № 3).

Позивач ОСОБА_1 01.03.2021р. надав заяву, в якій позовні підтримав та просив задовольнити, не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Зазначив, що просить провести розгляд справи 01.03.2021р. за його відсутності та без фіксування процесу технічними засобами (а.с. № 32).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засідання, які призначалися на 28.01.2021р. та 01.03.2021р., двічі поспіль не з`явилися, про причини своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надали, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернулися, а також не скористалися правом надання заперечень проти позову. Про дату, час та місце розгляду справи кожного разу повідомлялися шляхом направлення судових повісток за адресою наданою ВОМІ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області (а.с. № 19,21) та останнім відомим місцем реєстрації, відповідно до довідки № 7525 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб (а.с.№ 7), втім конверти були повернуті суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. № 16, 17, 28, 29, 31), Крім того, про судове засідання, яке було призначено до розгляду на 01.03.2021р., відповідачі також були повідомлені шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с № 30).

Отже, відповідно до положень ч.8 та ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідачі вважаються такими, що повідомлені належним чином про дати розгляду справи судом.

За ч.4 ст. 223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, враховуючи заяву позивача про розгляд справи за його відсутністю, повторну неявку відповідачів, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги (з урахуванням уточнень від 01.03.2021р.) підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Згідно ч. 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна, як зазначено у ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання осіб здійснюється за адресою їх проживання, аналогічні вимоги містяться у ч. 1 ст. 29 ЦК України, відповідно до яких місцем проживання особи є житловий будинок або квартира, де вона фактично постійно або тимчасово мешкає. При цьому, у разі зміни місця мешкання, особа повинна протягом 7 днів відмінити свою попередню реєстрацію та зареєструвати нове місце мешкання. У разі недодержання вимог закону щодо реєстрації місця мешкання, зокрема ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрація місця мешкання може бути скасована за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.07.2019р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В. та зареєстровано за № 2951 (а.с. № 9-10).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 та родинні стосунки з позивачем відсутні, що підтверджується довідкою № 7525 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку осіб від 31.08.2020р. (а.с. № 7).

Також, в матеріалах справи наявна довідка ОСББ «Героїв-1б» від 11.09.2020р., згідно якої відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 фактично з 12.07.2019р. не проживають за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. № 8).

Аналізуючи вищевказані документи, можливо зробити висновок, що відповідачі по справі є колишніми власниками квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до абз. 1, 2 п. 34 постанови Пленуму ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. № 5, оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (ст. 41 Конституції України, ст.ст.316 - 319 ЦК України),

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Отже, суд вважає доведеним той факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є колишніми власниками квартири АДРЕСА_1 , не проживають в останній з 12.07.2019р.

Аналіз вищезазначеної норми ч.1 ст.391 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

З урахуванням викладеного та з огляду на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є колишніми власниками квартири, більше півтора року, а саме з 12.07.2019р., не проживають за адресою реєстрації: АДРЕСА_2 , самостійно з реєстраційного обліку не знімаються, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір в розмірі 840грн.80коп. , по 420грн.40коп. з кожного (за ставками судового збору на 2020р.).

На підставі викладеного, керуючись ст. 9 ЖК України, ст.ст. 16, 317, 321, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.4 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ), такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі по 420грн.40коп. з кожного відповідача.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.