Номер провадження 2/754/1003/21
11 лютого 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Ковальової В.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Риба 2019», третя особа: Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Риба 2019» Гришин Олександр Григорович про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -
Позивачка звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Риба 2019», третя особа: Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Риба 2019» Гришин Олександр Григорович про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка працювала в ТОВ «Риба 2019» на різних посадах. З січня 2020 року по 31 березня 2020 року позивачка працювала в цьому ж підприємстві на посаді бармена. 22 липня 2020 року в телефонній розмові з адміністратором ТОВ «Риба 2019» ОСОБА_2 позивачці стало відомо про звільнення її з посади бармена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При цьому, ніхто з посадових осіб відповідача завчасно не попереджав позивачку про необхідність звільнення та не пропонував їй написати заяву про звільнення за власним бажанням. Тим більше дивним і незрозумілим було формулювання такого звільнення, яке позивачка побачила на фото, переданого адміністратором через додаток-месенджер Viber. Будь-якої заяви про звільнення з ТОВ «Риба 2019» позивачка не писала та наміру звільнятись не мала. Як видно з фотографії трудової книжки позивача запис про її звільнення не затверджений підписом директора ТОВ «Риба 2019» Гришиним О.Г., а з наказом № 6 від 31.03.2020 року позивачка не була ознайомлена і до 22.07.2020 року про його існування їй відомо не було. 31 березня 2020 року працівниками відповідача, зокрема позивачці, було повідомлено, що у зв`язку з карантином та відповідними рішеннями Кабінету Міністрів України заклади громадського харчування, в тому числі і ТОВ «Риба 2019», тимчасово припиняють свою роботу до закінчення карантину. Таким чином, відповідач звільнивши позивачку із займаної посади порушив вимоги чинного законодавства. Крім того, після повідомлення відповідача про звільнення на підставі неіснуючої заяви про звільнення за власним бажанням у позивачки спостерігається постійний депресивний стан, через втрату роботи та заробітку, а також через неможливість утримувати свою неповнолітню дитину, яка навчається в середній школі.
Отже, на підставі вищевикладених обставин позивачка просила суд поновити її на посаді бармена в ТОВ «Риба 2019», з 31 березня 2020 року; стягнути з ТОВ «Риба 2019», на її користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 66 000 (шістдесят шість тисяч) грн.; стягнути з ТОВ «Риба 2019» 6000 (шість тисяч) грн. заборгованості по заробітній платі за період з 15.03.2020 р. по 31.03.2020 р.; стягнути з ТОВ «Риба 2019» 20 000 (двадцять тисяч) грн. моральної шкоди.
Ухвалою судді від 18.08.2020 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою судді від 28.09.2020 вирішено здійснити перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просивши про їх задоволення, надаючи пояснення посилалась на обставини, що викладені в позовній заяві.
У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст.178, 279, 280 ЦПК України, суд вважав за можливе проводити заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, у відсутності представника відповідача та третьої особи та за наявними у справі матеріалами, з ухваленням по справі заочного рішення.
Заслухавши вступне слово позивачки, дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Судом встановлено, що на відносини, які склалися між сторонами по справі поширюється дія Кодексу законів про працю України.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що з січня 2020 року по 31 березня 2020 року ОСОБА_1 , працювала на підприємстві ТзОВ «Риба 2019» на посаді бармена.
Згідно відмітки в фотокопії трудової книжки 31.03.2020 ОСОБА_1 було звільнено з посади бармена за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України.
Зі змісту наданих пояснень вбачається, що 22 липня 2020 року в телефонній розмові з адміністратором ТОВ «Риба 2019» ОСОБА_2 позивачці стало відомо про звільнення її з посади бармена на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. При цьому, ніхто з посадових осіб відповідача завчасно не попереджав позивачку про необхідність звільнення та не пропонував їй написати заяву про звільнення за власним бажанням. Тим більше, що позивачка побачила на фото, переданого адміністратором через додаток-месенджер Viber підстави звільнення, в той час, як будь-якої заяви про звільнення з ТОВ «Риба 2019» позивачка не писала та наміру звільнятись не мала. Як видно з фотографії трудової книжки позивача запис про її звільнення не затверджений підписом директора ТОВ «Риба 2019» Гришиним О.Г., а з наказом № 6 від 31.03.2020 року позивачка не була ознайомлена і до 22.07.2020 року про його існування їй відомо не було.
Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
В свою чергу, сторона відповідача виклала у своєму відзиві, що інформація, яка міститься в позовній заяві є неправдивою та спростовується доказами, наявними у відповідача, які з причини відпустки бухгалтера ТзОВ «РИБА 2019» будуть надані у судовому засіданні. Однак, належним чином сповіщений представник відповідача в судове засідання тричі не з`явився, зазначених доказів на адресу суду не направили.
При цьому, з метою встановлення дійсних обставин справи Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2020 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Риба 2019» наступні письмові докази: Довідку про розмір заробітної плати позивачки ОСОБА_1 за останні шість місяців, що передують її звільненню; Належним чином посвідчену копію наказу про звільнення позивачки ОСОБА_1 з займаної посади; Оригінал трудової книжки позивачки ОСОБА_1 для огляду в судовому засіданні.
Однак, на час постановлення рішення витребувані документи на адресу суду не надійшли.
Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Отже, судом встановлено, що звільнення з роботи позивача відповідачем, яке було здійснено останнім 31.03.2020 є протиправним, оскільки було здійснено без згоди позивача та його волевиявлення. При цьому, копії наказу про звільнення матеріали позовної заяви не містять та на вимогу суду надані не були.
Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, а тому вимоги в частині поновлення на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Таким чином, виходячи з незаконності звільнення ОСОБА_1 з роботи, про яку йдеться вище, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про її поновлення на роботі на посаді - бармена в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Риба 2019».
При цьому, суд не приймає твердження сторони відповідача, щодо пропуску позивачкою строків на звернення її до суду з вказаним позовом та не застосовує вказаний строк щодо заявлених позовних вимог.
Водночас, слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
Нормами ст. 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 № 108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно підпункту «з» пункту 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (надалі - Порядок) цей порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках вимушеного прогулу.
За положеннями абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).
Відповідно до інформації, яка міститься в Індивідуальних відомостях про застраховану особу за формою ОК-7 які містяться у матеріалах справи, заробітна плата ОСОБА_1 за лютий 2020 року складала 4800, 00 грн. та за березень 2020 року - 4800, 00 грн. Таким чином середній заробіток ОСОБА_1 за два останні місяці, які передували звільненню складала 4800, 00 грн.
Водночас кількість робочих днів у лютому 2020 року складала 20 день, у березні 2020 року 21 днів, а загалом - 41 робочий день. Отже середньоденний заробіток ОСОБА_1 за лютий -березень 2020 року складає: (4800+4800)/41= 234, 15 грн.
Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн., суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги позивачки з наступних підстав.
Згідно постанови Верховного Суду від 30 травня 2018р. у справі № 461/6803/16-ц, судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо ), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Позивачка зазначає, внаслідок незаконного звільнення їй спричинена моральна шкода з огляду на те, що після повідомлення відповідача про звільнення на підставі неіснуючої заяви про звільнення за власним бажанням у позивачки спостерігається постійний депресивний стан, через втрату роботи та заробітку, а також через неможливість утримувати свою неповнолітню дитину, яка навчається в середній школі.
Суд враховує, що лише сам факт порушення трудового законодавства вже є підставою на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Незаконне звільнення позивача є обставиною, що свідчить про наявність вимушених змін у життєвих стосунках працівника і такі дії є втручанням у право на майно (грошові кошти) що є підставою для відшкодування моральної шкоди.
А тому, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 20 000, 00 грн.
В порядку ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2522,40 грн., від сплати якого при зверненні до суду позивачка була звільнена.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 235, 237-1 КЗпП України, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду складений 26.02.2021.
Суддя: