ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/461/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу № 686/21200/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року (суддя Салоїд Н.М.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

В обґрунтування позову зазначалось, що у її власності перебував автомобіль MERCEDES Benz С180, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Вказувала, що 20.11.2018 нею була видана довіреність на ім`я ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_3 з правом продажу належного їй на праві власності автомобіля з терміном дії довіреності три роки. Зазначала, що довіреність була посвідчена секретарем Зіньківської сільської ради Віньковецького району та зареєстрована в реєстрі за № 133. Крім цього, 04.04.2018 позивачем була надана нотаріально посвідчена довіреність на ім`я відповідача та його сина, яка посвідчена приватним нотаріусом Віньковецького районного нотаріального округу Кухарською Л.А.

Посилалась на те, що довіреністю вона уповноважила відповідача та інших зазначених в ній осіб, окрім інших дій, також і право укладати договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження автомобілем, визначаючи на власний розсуд їх істотні умови, одержувати за результатами укладених угод грошові суми.

Позивач вказувала, що з повідомлення Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області їй стало відомо, що ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу належного їй автомобіля та відчужив його ОСОБА_4 05.04.2019 за ціною 48 000 грн.

Позивач вважала, що автомобіль був проданий відповідачем ОСОБА_2 від її імені та в її інтересах, тому в останнього виник обов`язок передати їй як власнику кошти в сумі 48 000 грн за реалізацію автомобіля.

Крім того, вважає, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 грошового зобов`язання, останній має відшкодувати на її користь інфляційні втрати за період з 01.05.2019 по 31.07.2020 становлять 1392,00 грн, три відсотки річних 1801,20 грн, а тому просить стягнути вказані кошти з відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 48000,00 грн, 1392,00 грн інфляційних втрат та 1801,20 грн три відсотки річних, а всього 51193,20 грн. Судовий збір віднесено на рахунок держави.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4500 грн витрат на правничу допомогу. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на те, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням судом норм матеріального права. Зазначає, що позивач видала на його ім`я довіреність, якою уповноважила його продати автомобіль у встановленому законом порядку, зняти його з обліку та укладати всі необхідні договори. Вказує, що на підставі цієї довіреності автомобіль був знятий з обліку для продажу та згідно з договором купівлі-продажу відчужений іншому власнику. Апелянт зазначає, що у виданій довіреності в переліку дій повіреного не вказаний обов`язок останнього узгоджувати з довірителем ціну автомобіля, порядок її визначення та не було вказано обов`язок передачі довірителю коштів. Вважає, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. На думку апелянта, відсутні підстави для стягнення з нього коштів отриманих від реалізації автомобіля, оскільки дані кошти були передані ним сину позивача, що підтверджується відповідною розпискою.

Крім того, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції, не погоджується з ним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про відшкодування витрат на правову допомогу. Вважає додаткове рішення суду необґрунтованим та незаконним. На думку апелянта, суд застосував норми законів не на користь відповідача та неправильно оцінив докази у справі. Посилається на те, що всупереч вимогам чинного законодавства України, позивач не надав до суду розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, документа про оплату послуг адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачеві ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль марки MERCEDES Benz С180, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 видала нотаріально посвідчену довіреність строком на три роки, якою уповноважила ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з питань вчинення від її імені дій щодо належного їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіля марки MERCEDES Benz, моделі С 180, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в т. ч. з правом його продажу та одержання належних за результатами згаданих угод грошових сум (а.с. 32).

ОСОБА_2 користувався вказаним транспортним засобом та 05 квітня 2019 року продав його ОСОБА_4 за 48000 грн на підставі договору купівлі-продажу 6841/2019/1396431. Вказані обставини підтверджуються відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області від 10.07.2020 № 31/22-Л-13аз та копією договору купівлі-продажу (а.с. 8, 9).

27.05.2020 позивач спрямувала на адресу відповідача претензію-вимогу з вимогою повернути позивачу належні грошові кошти у розмірі 48000 грн, які були одержані відповідачем, у зв`язку з продажем автомобіля (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Таким чином довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення (ч. 1 ст. 1004 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Вказана стаття має імперативний характер, тому, обов`язки повіреного є такими, що встановлені безпосередньо законом. Повірений зобов`язаний негайно передати все одержане за договором довірителеві. У зв`язку з тим, що правочин, вчинений повіреним, створює правові наслідки саме для довірителя, йому ж на праві власності належатиме майно, яке повірений одержить у зв`язку з виконанням договору. Тому, повірений зобов`язаний негайно передати таке майно власникові, а у разі невиконання цього обов`язку повинен нести відповідальність за спричинену матеріальну шкоду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач надала відповідачу у користування транспортний засіб з правом його продажу та вчиненням від її імені інших дій, визначених довіреністю від 04.04.2019.

Відповідач на підставі даної довіреності в інтересах позивача вчинив відповідний правочин щодо вказаного майна та уклав договір купівлі-продажу від 05.04.2019 за ціною продажу 48000 грн.

Законодавством чітко визначено дії повіреного по закінченню виконання договору доручення, зокрема, негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Тому є правильним висновок суду першої інстанції, що отримання ОСОБА_2 коштів за укладеним правочином (договором купівлі-продажу) обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителю одержане у зв`язку з виконанням доручення. Проте, відповідач обов`язку щодо повернення належних позивачу коштів не виконав, а тому суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги щодо стягнення з відповідача коштів сумі 48 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують таких висновків суду, оскільки рішення суду ґрунтується на обставинах справи і доказах, наданих сторонами, які судом правильно і об`єктивно оцінені.

Безпідставним є посилання відповідача на написання ОСОБА_6 (сином позивача) розписки про отримання коштів, оскільки така розписка не є допустимим доказом, в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, виконання обов`язку відповідачем щодо повернення коштів позивачу.

Таким чином, оскільки судом зроблено висновок про обґрунтованість вимог про стягнення коштів за проданий автомобіль в сумі 48000 грн, то наявні підстави для стягнення сум згідно з ст. 625 ЦК України у вигляді відповідальності за невиконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено розрахунок позивача та обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача суму інфляційних втрат у розмірі 1392 грн та 3 % річних за період з 01.05.2019 по 31.07.2020 у розмірі 1801,20 грн.

Відповідач в апеляційній скарзі вказаних обставин не спростував, а скаргу мотивував тільки тим, що судом неправильно і неповно встановлені обставини справи, необ`єктивно оцінені докази, тому неправильно застосовані норми матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про право позивача на стягнення коштів з продажу автомобіля інфляційних втрат та 3 % річних є обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи.

Крім того, задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до умов укладеного договору про надання професійної правничої допомоги та оплати її згідно з умовами договору протягом 120 днів з часу його укладення (пункт 2.3 договору), а також наданих доказів розрахунку вартості таких послуг, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Встановлено, що 25.05.2020 між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Лисинчуком О.О. було укладено договір про надання професійної правничої допомоги (далі - договір) (а.с. 57 на звороті-58).

Гонорар у розмірі передбаченому даним договором підлягає оплаті не пізніше 120 днів з дня укладення акту приймання-передачі правової допомоги до даного договору (п. 2.3. договору).

В результаті надання правової допомоги між сторонами даного договору укладається акт приймання-передачі наданої правової допомоги, що в подальшому є невід`ємним додатком до договору (п. 2.5. договору).

Відповідно до акта приймання-передачі наданої правової допомоги (послуг) до договору про надання професійної правничої допомоги від 25.05.2020 б/н від 18.01.2021 вартість наданих адвокатом послуг визначено сторонами у розмірі 5000 грн (а.с. 59).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (ст. 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України);

3) розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Виходячи із положень п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

За таких обставин, судом першої інстанції виходячи з умов укладеного договору про надання професійної правничої допомоги та оплати її протягом 120 днів з часу його укладення (пункт 2.3. договору), доказів наданих розрахунку вартості таких послуг, - підставно стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4500 грн витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційних скарг не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у даній справі.

Оскаржувані судові рішення суду першої інстанції ґрунтуються на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для їх скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 січня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 липня 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай