ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/716/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2021 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_1 зазначила, що 18 червня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «RENAULT Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Озерній, у м. Хмельницькому, в порушення п. 10.3 Правил дорожнього руху при перестроюванні не дав дорогу належному їй автомобілю «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В результаті зіткнення автомобіль «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту. Фактична вартість ремонту автомобіля склала 81 659 грн 17 коп.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), яке на підставі угоди про розмір страхового відшкодування виплатило позивачці 40 000 грн. Решта майнової шкоди у розмірі 41 659 грн 17 коп. і 2 000 грн франшизи залишаються невідшкодованими.

У зв`язку з пошкодженням автомобіля позивачка зазнала душевних страждань, відчувала дискомфорт і побоювання за свою власність, змінився спосіб її життя. Позивачка оцінює завдану їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 41 659 грн 17 коп. майнової шкоди, 2 000 грн франшизи, 10 000 грн моральної шкоди, а всього 53 659 грн 17 коп.

В лютому 2021 року ОСОБА_1 зменшила свої позовні вимоги посилаючись на те, що ОСОБА_2 добровільно виплатив їй 2 000 грн франшизи, у зв`язку з чим вона просить суд стягнути з відповідача на свою користь 41 659 грн 17 коп. майнової шкоди та 10 000 грн моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2021 року в позові відмовлено.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9 500 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини ОСОБА_2 , який застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». Згідно угоди від 19 серпня 2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 40 000 грн страхового відшкодування, а ОСОБА_2 2 000 грн франшизи. Отже, майнова шкода відшкодована позивачці у повному обсязі. ОСОБА_1 не довела завдання їй моральної шкоди, внаслідок чого у цій частині позов є необґрунтованим.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд керувався тим, що у зв`язку з розглядом справи ОСОБА_2 поніс 9 500 грн витрат на професійну правничу допомогу. Оскільки в позові відмовлено, то ці витрати слід покласти на ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 просить скасувати основне та додаткове рішення суду першої інстанції, задовольнити позов і відмовити відповідачеві у відшкодуванні витрат на правову допомогу посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційні скарги

Апеляційні скарги мотивовані тим, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 перевищує розмір страхового відшкодування, внаслідок чого ОСОБА_2 повинен сплатити позивачці різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Оскільки ОСОБА_1 зазнала душевних страждань у зв`язку з пошкодженням її майна, то відповідач зобов`язаний відшкодувати їй моральну шкоду. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та правові позиції Верховного Суду в аналогічних справах, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову. ОСОБА_2 не надав суду детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а тому підстави для відшкодування цих витрат відсутні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзиви на апеляційні скарги, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а основне та додаткове рішення суду першої інстанції без змін, указуючи на їх законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково.

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив положення ст. 23 ЦК України, не застосував норми ст. 386 ЦК України і не дотримався приписів ст.ст. 81, 141 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права основне рішення в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди слід скасувати з ухваленням у цій частині нового рішення, а додаткове рішення змінити.

Також апеляційний суд має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Автомобіль «RENAULT Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 є власницею автомобіля «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

7 листопада 2019 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 уклали договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АО/7034726), за умовами якого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» застрахувало відповідальність володільця автомобіля «RENAULT Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_1 на випадок заподіяння ним шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди на строк з 8 листопада 2019 року до 7 листопада 2020 року включно. Цим договором визначено ліміти відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, 260 000 грн; за шкоду, заподіяну майну, 130 000 грн (франшиза 2 000 грн).

18 червня 2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «RENAULT Scenic» реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул. Озерній, у м. Хмельницькому, в порушення п. 10.3 Правил дорожнього руху при перестроюванні не дав дорогу автомобілю «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався в попутному напрямку у крайній правій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, внаслідок чого сталося зіткнення транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 2 липня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення.

19 серпня 2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_1 уклали угоду про розмір страхового відшкодування, за умовами якої сторони досягли згоди про розмір матеріального збитку та розмір страхового відшкодування, не наполягали на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно п.п. 2, 3, 4 цієї угоди сума матеріального збитку за страховим випадком, який стався 18 червня 2020 року, визначена у розмірі 42 000 грн. Указана сума складається з 40 000 грн страхового відшкодування та 2 000 грн франшизи, і є остаточною, внаслідок чого сторони не матимуть жодних фінансових або будь-яких інших претензій щодо її розміру.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 40 000 грн страхового відшкодування, а ОСОБА_2 2 000 грн франшизи.

а) щодо відшкодування шкоди

Застосовані норми права

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За змістом ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В силу ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Із положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України слідує, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Стаття 1187 ЦК України відносить до джерела підвищеної небезпеки діяльність, пов`язану з використанням транспортних засобів.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Закон України від 1 липня 2004 року №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 6 Закону №1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

В силу п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-ІV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як передбачено п. 12.1 ст. 12 Закону №1961-ІV розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (ст. 29 Закону №1961-ІV).

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

За загальним правилом шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела. У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини.

Суб`єктом відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників особи, діяльність яких пов`язана з використанням транспортних засобів, зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність перед іншими особами на випадок завдання шкоди.

Якщо деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик повинен виплатити потерпілому страхове відшкодування в порядку, передбаченому Законом №1961-ІV.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-ІV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У разі пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транспортної пригоди потерпілому відшкодовуються витрати, пов`язані з його відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Водночас, страховик і потерпілий можуть досягти згоди про розмір і спосіб здійснення страхового відшкодування без проведення оцінки, експертизи пошкодженого майна. Ця домовленість є визначальною при вирішенні питання щодо розміру завданої шкоди та розміру належної страхової виплати.

Близькі за змістом висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2018 року (справа №205/2450/16-ц) і постанові 6 червня 2018 року (справа №357/3729/17).

Зібрані докази вказують на те, що дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний ОСОБА_1 автомобіль «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталася з вини ОСОБА_2 .

Факт настання даного страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як особа, що винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_1 досягли згоди про розмір і спосіб відшкодування завданої майнової шкоди без проведення оцінки, експертизи пошкодженого автомобіля, після чого ТДВ «СК «Альфа-Гарант» і ОСОБА_2 виплатили ОСОБА_1 узгоджену суму страхового відшкодування та франшизи.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що майнова шкода ОСОБА_1 відшкодована у повному обсязі.

Рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд Мотор» від 23 червня 2020 року №СГМ-К-СА011434 (а.с. 18-19) та акт виконаних робіт від 31 липня 2020 року №ГМ-К-СА011434, який не підписаний замовником (а.с. 69-71, 74-76), указують на вартість відновлювального ремонту автомобіля «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 . Водночас, згідно Закону України від 6 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ці документи не є розрахунковими і не підтверджують оплату послуги. Також відсутні дані, що зазначені у рахунку та в акті виконаних робіт пошкодження автомобіля знаходяться у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами понесення нею витрат на відновлювальний ремонт автомобіля «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в тому числі з використанням нових вузлів, деталей, комплектуючих частин. До того ж, розмір заявленої ОСОБА_1 майнової шкоди не перевищує лімітів відповідальності страховика, а у справі відсутні достатні дані про неможливість відшкодування такої шкоди відповідно до Закону №1961-ІV.

Вирішуючи спір про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є необґрунтованими.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом в інших справах, щодо способу та порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (за виключенням невіднайденої у Єдиному державному реєстрі судових рішень постанови від 17 жовтня 2019 року у справі 489/1356/16-ц), є безпідставними, оскільки у зазначених справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини. Так, у справі за позовом ОСОБА_1 судом встановлено, що страховик і потерпіла особа досягли згоди щодо розміру та способу відшкодування завданої майнової шкоди без проведення оцінки, експертизи пошкодженого автомобіля, а позивачка не довела понесення фактичних витрат на відновлювальний ремонт автомобіля за наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди є правильним.

Водночас, вирішуючи позов у частині вимог про відшкодування моральної шкоди місцевий суд припустився помилки.

Оскільки норми Закону №1961-ІV не визначають обов`язок страховика відшкодувати потерпілому моральну шкоду, заподіяну в результаті пошкодження чи знищення майна, то в такому випадку моральна шкода відшкодовується особою, яка спричинила цю шкоду.

Докази у справі вказують на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди належний ОСОБА_1 автомобіль «FORD Mustang» реєстраційний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження та потребував відновлювального ремонту. У зв`язку з цим ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, відчувала дискомфорт і побоювання за свою власність, тривалий час не могла користуватися автомобілем і терпіла незручності.

Отже, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 їй було завдано моральної шкоди.

Не врахувавши всі обставини справи та названі норми чинного законодавства, не давши належної оцінки зібраним доказам, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань потерпілої, вимоги розумності та справедливості, розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди слід визначити в сумі 3 000 грн.

б) щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України від 5 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон №5076-VI) представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №5076-VI).

В силу ст. 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами .

Як передбачено ст. 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Статтею 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В силу ч.ч. 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що сторона, на користь якої ухвалене судове рішення, має право на відшкодування понесених судових витрат, у тому числі витрат на професійну правничу допомогу.

До складу витрат на професійну правничу допомогу включаються витрати з оплати винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів учасника справи в суді та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Розмір гонорару адвоката та порядок його обчислення визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом на підставі укладеного ними договору, при цьому гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад і розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі, тому особа, яка заявила про витрати на професійну правничу допомогу, має документально підтвердити та довести, що такі витрати є дійсними, необхідними та розумними.

Чинне законодавство визначає критерії, які мають бути враховані судом при вирішенні питання про відшкодування понесених учасником справи витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, відповідно до ст. 137 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких є співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені чи мають бути понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Водночас, у разі, якщо понесені особою витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критеріям співмірності, то за обґрунтованим клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір указаних судових витрат.

Саме таку правову позицію висловили Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року (справа №755/9215/15-ц) та Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 3 червня 2020 року (справа №211/1674/19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд повинен врахувати положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої у разі часткового задоволення позову судові витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору про надання правової допомоги від 1 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Стороженком Ю.В. (а.с. 50), останній надавав ОСОБА_2 професійну правничу допомогу у справі. За умовами цього договору сторони визначили гонорар адвоката у розмірі 9 500 грн.

Із опису наданих послуг у справі (а.с. 87) слідує, що адвокат Стороженко Ю.В. надав ОСОБА_2 юридичні послуги у виді консультацій, опрацювання нормативної бази і судової практики, складення процесуальних документів, ознайомлення з матеріалами справи та участі в судових засіданнях (протягом 6,25 годин).

Згідно квитанції від 2 грудня 2020 року (а.с. 86) ОСОБА_2 сплатив адвокату Стороженко Ю.В. 9 500 грн.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно керувався тим, що розмір витрат на оплату послуг адвоката Стороженка Ю.В. є співмірним із складністю справи та обсягом наданих ним послуг, часом, витраченим ним на виконання відповідних робіт.

Оскільки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 визначили загальний розмір гонорару за надані правові послуги у відповідному договорі, то ненадання детального розрахунку послуг (опису робіт) не є перешкодою для вирішення судом питання про відшкодування відповідачеві витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

Водночас, додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року в частині розміру судових витрат слід змінити з огляду на те, що за наслідком перегляду справи в суді апеляційної інстанції позов ОСОБА_1 задоволено частково, тобто на 5,8% (3000х100:51659,17).

Отже, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід присудити витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 949 грн (9500х(100-5,8)%).

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції не врахував усі обставини справи та норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і зробив помилкові висновки про необґрунтованість позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди. В цій частині основне рішення не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 3 000 грн моральної шкоди.

У зв`язку з цим, додаткове рішення суду повинно бути змінене в частині розміру судових витрат. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід присудити 8 949 грн витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення суду першої інстанції відповідають вимогам закону, внаслідок чого підстав для їх скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Щодо інших судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_1 задоволено на 5,8%, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід присудити: 48 грн 77 коп. витрат зі сплати судового збору за подання позову (840,80х5,8%), 73 грн 15 коп. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (1261,20х5,8%), 870 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката Флиса В.В. (15000х5,8%), - а всього 991 грн 92 коп. судових витрат (48,77+73,15+870).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 1 березня 2021 року в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди скасувати та в цій частині вимог ухвалити нове рішення.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 3 000 гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 8 949 гривень на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) 991 гривню 92 копійки судових витрат.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Палінчак О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 34