ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м. Чернівці

справа № 718/917/16-ц

провадження №22-ц/822/587/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого Височанської Н.К.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Герман Я.І.

за участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_7., представника позивача Гарвасюк В.Ю. , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК», до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року, ухвалене під головуванням судді Олексюк Т.І.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитні договори № 014/05/450 про надання кредиту у розмірі 300 000 доларів США; № 014/05/451/1 - у розмірі 200 000 доларів США; та з ОСОБА_1 - кредитний договір № 014/05/451 - у розмірі 500 000 доларів США, на строк по 19 серпня 2017 року.

Вказував на те, що поручителем ОСОБА_5 згідно договору поруки № 014/05/450/1/1325 від 21 серпня 2007 року та згідно договору поруки № 014/05/450/859 від 28 жовтня 2008 року є ОСОБА_6

20 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 014/05/450-451/1313, предметом якого є двоповерховий готельно-ресторанний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1243,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,06га в АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 29 квітня 2010 року у справі № 2-531/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість в сумі 3 794 211,13 грн. за кредитним договором № 014/05/450.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 22 квітня 2010 року у справі № 2-533/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованість в сумі 3 757 188,89 грн. за кредитним договором № 014/05/450.

Зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 Банку стало відомо, що ОСОБА_5 помер, і 14 квітня 2014 року банком було направлено повідомлення до Кіцманської державної нотаріальної контори про наявну заборгованість з вимогою до спадкоємців померлого в сумі 1 311 735,46 дол. США.

18 квітня 2014 року заведено спадкову справу за № 152/2014 за реєстровим № 37200054. Спадкоємцями померлого є дружина ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4 , інші спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Станом на 29 квітня 2016 року заборгованість за кредитними договорами становить: за договором № 014/05/450 в розмірі 272 363,96 доларів США, з яких: 195 893,67 дол. США по тілу кредиту, 76 470,29 дол. США по нарахованих відсотках; за договором № 014/05/450/1 в розмірі 413 134,52 доларів США, з яких: 296 207,52 дол. США по тілу кредиту, 116 927 дол. США по нарахованих відсотках; за договором № 014/05/451 в розмірі 1 156 043,66 доларів США, з яких: 495 728,07 дол. США по тілу кредиту, 331 752,89 дол. США по нарахованих відсотках, пеня - 328 562,70 дол. США.

В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, укладеними із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у розмірі 1 841 542,14 дол. США, просив звернути стягнення на предмет іпотеки - двоповерховий готельно-ресторанний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1243,7кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,06га в в АДРЕСА_1 , та відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в процедурі здійснення виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами № 014/05/450, № 014/05/451, № 014/05/451/1 від 20 серпня 2007 року, укладеними із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в сумі 1 841 542,14 дол. США, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двоповерховий готельно-ресторанний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1243,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,06 га в АДРЕСА_1 , що належав померлому ОСОБА_5 , спадкоємцем якого є ОСОБА_4 , установивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в процедурі здійснення виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеною суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 05 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не був залучений до участі у справі, хоча оскаржуване рішення стосується його прав та інтересів як боржника, оскільки під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості він позбавлений можливості спростувати суму, в межах якої звертається стягнення на предмет іпотеки.

Вказує на те, що на момент звернення банку до суду з даним позовом, вже існувало рішення суду між тими самими сторонами, яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 3 757 188,89 грн., тому кредитор вправі звернути стягнення в межах суми, що визначена вказаним рішенням.

Крім того, звернувшись у березні 2010 року з позовом про стягнення заборгованості достроково на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України, кредитор змінив дату виконання зобов`язання, тому не мав права нараховувати відсотки, штрафні санкції після дати звернення з достроковими вимогами.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про відсутність підстав для застосування строку позовної давності, оскільки такий строк сплив ще у березні 2013 року.

У відзиві на апеляційну скаргу акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК» просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Також Банком подано клопотання про закриття апеляційного провадження у зв`язку з тим, що права та інтереси апелянта оспорюваним рішенням не вирішувалися.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю з наступних підстав.

Обставини справи

Судом встановлено, 20 серпня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_5 укладено кредитні договори № 014/05/450 про надання кредиту у розмірі 300 000 доларів США; № 014/05/451/1 - у розмірі 200 000 доларів США; та з ОСОБА_1 - кредитний договір № 014/05/451 - у розмірі 500 000 доларів США, на строк по 19 серпня 2017 року.

20 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки № 014/05/450-451/1313, предметом якого є двоповерховий готельно-ресторанний комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 1243,7 кв.м., що розташований на земельній ділянці площею 0,06га в АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 29 квітня 2010 року у справі № 2-531/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заборгованість в сумі 3 794 211,13 грн. за кредитним договором № 014/05/450.

Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 22 квітня 2010 року у справі № 2-533/2010 на користь банку стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заборгованість в сумі 3 757 188,89 грн. за кредитним договором № 014/05/450.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 - помер.

Спадкоємцями померлого є дружина ОСОБА_4 та діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Заяву про прийняття спадщини подала ОСОБА_4 , інші спадкоємці - ОСОБА_1 та ОСОБА_6 подали заяви про відмову від спадщини. ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину не отримала.

Станом на 29 квітня 2016 року заборгованість за кредитними договорами становить: за договором № 014/05/450 в розмірі 272 363,96 доларів США, з яких: 195 893,67 дол. США по тілу кредиту, 76 470,29 дол. США по нарахованих відсотках; за договором № 014/05/450/1 в розмірі 413 134,52 доларів США, з яких: 296 207,52 дол. США по тілу кредиту, 116 927 дол. США по нарахованих відсотках; за договором № 014/05/451 в розмірі 1 156 043,66 доларів США, з яких: 495 728,07 дол. США по тілу кредиту, 331 752,89 дол. США по нарахованих відсотках, пеня - 328 562,70 дол. США.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

На підставі ч.1 ст.42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Так, закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

До таких правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 29 жовтня 2020 року у справі № 200/6831/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у даній справі спір виник між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК», та ОСОБА_4 , як спадкоємиці майнового поручителя, з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки.

Правовідносини з іпотеки врегульовані як у ЦК України так і у Законі України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV).

Суд може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за основним зобов`язанням у разі, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положень статті 11 Закону № 898-ІV, якщо одночасно заявлені вимоги про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником.

Відповідно до Закону № 898-IV іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Безпосередньо Законом № 898-IV визначено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, а отже, іпотека не може існувати самостійно без основного зобов`язання.

Суб`єктами іпотечних правовідносин Закон №898-IV визначає іпотекодавця та іпотекодержателя.

Майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи - боржника.

Жодним із названих нормативних актів не передбачено солідарну відповідальність боржника за кредитним договором та іпотекодавцем.

Отже, можна зробити висновок, що боржник за основним зобов`язанням та майновий поручитель - іпотекодавець не є солідарними боржниками, оскільки солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором (стаття 541 ЦК України).

Законом № 898-IV солідарної відповідальності боржника за основним зобов`язанням та майнового поручителя в разі порушення боржником зобов`язання не передбачено. Крім того, у цьому Законі в частині першій статті 11 визначено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Тобто обсяг відповідальності майнового поручителя обмежений вартістю майна, переданого ним в іпотеку, у зв`язку із чим збільшення обсягу відповідальності майнового поручителя неможливе.

ОСОБА_1 не є іпотекодавцем, не несе солідарної відповідальності перед іпотекодаржателем при зверненні стягнення на предмет іпотеки, як з позичальника з нього за рішенням суду від суду від 22 квітня 2010 року у справі № 2-533/2010 року вже стягнуто заборгованість за кредитним договором.

Крім того, оскаржуване рішення в мотивувальній частині не містить висновків суду щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 , а тому його права та інтереси цим рішенням не будуть порушені.

Є неприйнятними доводи апеляційної скарги про те, що на момент звернення банку до суду з даним позовом, вже існувало рішення суду між тими самими сторонами, яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 3 757 188,89 грн., тому кредитор вправі звернути стягнення в межах суми, що визначена вказаним рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору в рішеннях Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2010 року та 22 квітня 2010 року було стягнення заборгованості за кредитними договорами. В даній справі предмет спору - це звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, предмет спору відрізняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року за наслідками розгляду справи № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20), відступивши від правової позиції, викладеної Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постанові від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/21064/15-ц, вказала, що «при розгляді справи про звернення кредитором стягнення на майно заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) останній може заперечувати проти суми заборгованості за основним зобов`язанням, навіть якщо вона встановлена судовим рішенням у справі за позовом кредитора до боржника та/або поручителя, зокрема доводити, що сума боргу є меншою або відсутня взагалі.

Рішення суду, яким вирішено спір між кредитором та боржником та/або поручителем щодо стягнення заборгованості, яким визначено розмір такої заборгованості, не має преюдиційного характеру для заставодавця (іпотекодавця, майнового поручителя) за основним кредитним зобов`язанням і за загальним правилом не може бути оскаржено в апеляційному порядку такою особою у разі її не залучення до участі у справі».

Пунктом 3 ч.1 ст.362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, установивши відсутність порушення прав чи законних інтересів ОСОБА_1 , апеляційний суд приходить до висновку, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року у цій справі не вирішено питання про його права, інтереси та/або обов`язки і вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст. 362 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 30 серпня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є акціонерне товариство «КРИСТАЛБАНК», до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: А.І. Владичан

М.І. Кулянда