Суддя Бугера О. В.
Справа № 644/4992/20
Провадження № 2/644/341/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова

У складі: головуючого судді Бугери О.В.,

За участю: секретаря судового засідання Демченко І.А.,

Позивача ОСОБА_1 ,

Представника позивача адвоката Бабій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

УСТАНОВИВ:

Позивачем подано до суду відповідну позовну заяву 08.07.2020 року. Позивач просила встановити факт проживання однією сім`єю понад п`ять років з ОСОБА_2 , з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , по день смерті ОСОБА_2 ..

В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона з 1996 року почала мешкати в будинку АДРЕСА_1 ) разом з своїм цивільним чоловіком ОСОБА_3 та його матір`ю ОСОБА_2 . В 2000 році із цивільним чоловіком стався нещасний випадок та він помер від удару електричного струму. Після його смерті, в 2001 році мати цивільного чоловіка, зареєструвала її в будинку, та вони продовжили проживати у будинку, як одна сім`я. Разом з ОСОБА_2 вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, приймали участь у спільних витратах спрямованих на забезпечення проживання однією сім`єю. Коли, з часом, ОСОБА_2 важко захворіла і була лежачою, вона продовжувала з нею мешкати, доглядати за нею, як за рідною. Кормила її, прибирала судно, міняла постіль, купувала ліки тощо. Коли старенькій було погано, вона викликала швидку допомогу. Також, підтримувала житлове приміщення в належному стані для проживання, робила поточні ремонти, вела хатню роботу, сплачувала за комунальні послуги, а також вела справи ОСОБА_2 , про що остання видавала їй довіреність. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, вона оплатила всі витрати пов`язані їх організацією поховання.

Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, яка складається з відповідного будинку та за життя остання не складала заповіту, єдиний спадкоємець першої черги, це її син, який помер ще в 2000 році. Спадкоємців другої та третьої черги за Законом у померлої не має. Оскільки вона мешкала в будинку з 1996 року, проживала із спадкодавцем однією сім`єю понад п`ять років на момент відкриття спадщини, була зареєстрована у відповідному будинку понад 15 років, вважала, що у неї виникло право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , як спадкоємиці четвертої черги, відповідно до ст.1264 Цивільного Кодексу України.

Вона звернулась до нотаріуса 08.07.2016 року із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки відповідно до п. 4.4, глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 p., факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та рекомендовано звернутися до суду. Посилалась на те, що факт проживання її з ОСОБА_2 однією родиною понад п`ять років до її смерті, може бути підтверджений наданими нею письмовими документами, показами свідків, яких просила допитати в судовому засіданні.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування позиції посилались на те, що до кола спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала із спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі із іншою особою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.10.2017 року у справі №644/831/17, що було залишено без змін постановою Апеляційного суду Харківської області від 22.02.2018 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ХМР про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, 3-я особа Четверта Харківська державна нотаріальна контора. Посилались на положення ч.4 ст.82 ЦПК України та необхідність врахування встановлених обставин судовим рішенням. А саме, встановлено, що позивач брала шлюби в 2006, 2015 роках, відповідно в ці періоди мала інші родини, та мала іншу родину протягом 5 років до смерті спадкодавці й в цей час. Зазначені обставини перебування у шлюбі та проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 не заперечувалось і самою позивачкою. Вважали, що посилання позивачки на квитанції про сплату комунальних послуг, не підтверджує факту сумісного проживання, та позивачем не доведено відмінності від того, що позивач, можливо, орендувала житлове приміщенні для проживання у ОСОБА_2 .. Тобто, вважали, що позовні вимоги позивача безпідставні, необґрунтовані, такі, що не підлягають задоволенню, а тому у просили в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні позивач та її представник доводи позову підтримали. Позивач суду пояснила, що вона дійсно не заперечує проти того, що під час проживання із ОСОБА_2 двічі перебувала у шлюбі. Зазначала, що вона почала проживати із сином ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Вони жили саме в будинку, 9 за адресою: АДРЕСА_1 ), вели спільне господарство, спільно вирішували всі питання, у неї були дуже добрі стосунки із мамою ОСОБА_3 , вони всі вважали себе родиною, хоча шлюб із ОСОБА_3 вона не реєструвала. В 2000 році сталася трагедія та ОСОБА_3 помер від електричного струму. Вона допомагала ОСОБА_2 з усіма питаннями поховання ОСОБА_3 , спільно переживали горе від втрати. Саме тоді, ОСОБА_2 повідомила їй, що вона вважає її за доньку, просила не залишати її саму, оскільки інших родичів немає, просила жити з нею, та в 2001 році зареєструвала її в будинку. Дійсно вони проживали спільно, як мати та донька, ОСОБА_2 завжди її підтримувала, радилась із нею, саме вона почала вести розмови щодо необхідності влаштувати своє особисте життя, вийти заміж, народити дітей. Тому коли в 2005 році вона вийшла заміж за ОСОБА_6 , саме ОСОБА_2 , прийняла її чоловіка, як рідного, вони проживали спільно, вона в одній кімнаті, вони з чоловіком в іншій, але інші кімнати були в спільному користуванні, холодильник, пральна машина були спільними, вони завжди сідали спільно харчуватись, спільно придбавали продукти, вирішували питання щодо проведення ремонту, заміни вікон, заміни котла, придбання душової кабіни. За продуктами в магазин могла сходити як вона, так і ОСОБА_2 , продукти купляли для всіх, як для родини. В холодильнику не було розділено полички, іншого холодильнику не було, прали речі не окремо один від одного, а також спільно. ОСОБА_2 називала її донькою, завжди була присутня під час святкування якихось спільних подій, це бачили і сусіди, і знайомі, деякі взагалі вважали, що вони мати та донька. Коли вона розлучилась з першим чоловіком, та вийшла заміж за другого, ОСОБА_2 також не заперечувала проти його проживання в будинку, потім народився син, також не заперечувала проти реєстрації дитини в будинку. Вважала, що стосунки між нею та ОСОБА_2 були суто сімейними, родинними, не зважаючи на те, що вона перебувала в цей період двічі в шлюбі, вони були як мати та донька. Просила врахувати, що в будинку вона проживала із ОСОБА_2 понад 20 років, на момент її смерті, не виїжджала до іншого місця проживання, не орендувала кімнату.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлявся, причини неявки суду не повідомляв. Враховуючи поданий відзив, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності представника з урахуванням доводів викладених у відзиву.

Суд, вислухавши позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Водночас кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України).

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1268 та частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У пункті 6 рішення від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду, це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2021 року у справі № 694/646/20 (провадження № 61-5208св21) зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.

Позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , з 03.07.2001 року, з 03.12.2015 року перебуває у шлюбі із ОСОБА_7 , що підтверджується копією паспорту.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть. За копією довідки РАЦСу причина смерті ураження механічне електричним струмом.

За життя за даними виписок з історії хвороби ОСОБА_2 в 2006, 2009 році зверталась за медичною допомогою, страждала на цукровий діабет, ревматизм, гіпертонічну хворобу, в 2008 році перенесла ішемічний інсульт, з лівостороннім гемопарезом. Гостро захворіла з 30.03.2013 року, повторний ішемічний інсульт. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 75 років, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. За даними копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання ОСОБА_2 №40 - є позивач ОСОБА_1 ..

За даними витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 року, право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (нова назва АДРЕСА_1 ), зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 , на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області.

Відповідно до повідомлення Четвертої Харківської державної нотаріальної контори від 08.09.2016 року після смерті ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно мешкала АДРЕСА_1 , подано заяву ОСОБА_1 про прийняття спадини 08.07.2016 року, на підставі якої заведено спадкову справу №582/2016, інших заяв не надходило. Відповідно до п. 4.4, глави 10 «Видача свідоцтва про право на спадщину», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 p., факт проживання спадкоємця однією сім`єю із спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та рекомендовано звернутися до суду а надати нотаріусу відповідне рішення суду, що набрало законної сили.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 05.10.2017 року, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 у визнанні права власності в порядку спадкування. Суд погоджується із доводами сторони відповідача, що даним рішенням встановлені обставини, які в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доведенню. Сама позивач в ході розгляду справи не заперечувала проти того, що дійсно двічі укладала шлюб, в 2006 році із ОСОБА_6 , а з 2015 року уклала шлюб із ОСОБА_7 .. Як вбачається із змісту рішення та постанови апеляційного суду Харківської області від 22.02.2018 року підставою відмови в задоволенні позову було те, що позивачем не доведено належних та допустимих доказів про те, що протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини між нею та ОСОБА_2 склались стосунки притаманні сім`ї.

В ході розгляду справи судом було досліджено надані письмові документи та допитано свідків.

За даними будинкової книги ОСОБА_1 , була зареєстрована постійно в будинку з 02.07.2001 року. В подальшому було змінено прізвище зареєстрованої особи в 2006 році на ОСОБА_1 , в 2016 році на ОСОБА_1.

За даними КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» ОСОБА_1 перебуває на обліку лікарів поліклініка з 2013 року. В медичній картці ОСОБА_1 зазначено адресу мешкання АДРЕСА_3 ), в мед картці міститься інформація про неодноразові звернення протягом 2006-2017 року до лікувальних закладів, з метою проходження стаціонарного лікування. За даними КЗОЗ «Харківська міська поліклініка №18» була заведена медична картка на ім`я ОСОБА_2 , картка не містить даних про здійснення догляду або присутності інших осіб при медичному огляді. Допомога ОСОБА_2 надавалась безпосередньо лікарем-терапевтом за адресою реєстрації АДРЕСА_1 .

За даними технічного паспорту в будинку є три житлові кімнати, коридор, комора, кухня, передпокій. За інформацією Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 31.10.2017 року за період з 01.01.2011 року по квітень 2016 року позовні заяви від ОСОБА_2 до суду не надходили. За інформацією Харківського районного суду Харківської області від 07.11.2017 року в 2012 року від ОСОБА_2 надходила позовна заява про визнання права власності в порядку спадкування, рішення прийнято 28.01.2013 року. А також, 15.05.2012 року була прийнята постанова за адміністративним позовом ОСОБА_2 до УПФУ в Харківському районі Харківської області. Інші позовні заяви від ОСОБА_2 до суду не надходили.

20.02.2013 року ОСОБА_2 видавала довіреність на ім`я ОСОБА_1 з метою представництва її інтересів строком на 5 років, без права передоручення. Довіреність була посвідчена нотаріально. При її видачі зазначено місце проживання позивачки тотожне місцю реєстрації.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому будинку від 01.07.2016 року було зазначено, що власником будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , склад родини зазначено позивач - як заявник, а власник ОСОБА_2 , як свекруха заявника. Також в будинку зареєстрований син позивачки малолітній ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивачем надано квитанцію про придбання холодильника Індезіт, 26.07.2008 року, рахунок фактура на суму 2002,96 гривень. А також, розрахункові накладні від 17.08.2013 року на суму 699 грн та 613 грн, на придбання покриття для підлоги, лиштви МДФ, полотна, коробки, із копією заявки на доставку матеріалів за адресою АДРЕСА_4 , на ім`я ОСОБА_1 18.08.2013 року. Також, розрахункову накладну №807 від 17.09.2014 року про придбання будматеріалів на суму 4804,50 грн, копію договору про виготовлення корпусної меблі - шафу купе, від 17.01.2014 року, вартістю 4300 гривень, замовником виступила ОСОБА_1 , адреса установки АДРЕСА_4 . Розрахункову накладну від 24.01.2015 року про придбання гідро масажного боксу на суму 3720 грн із копією заявки на доставку матеріалів за адресою АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 з актом виконаним робіт про доставку, товарні чеки від 20.09.2015 про придбання радіатора, від 23.10.2015 року про придбання насосів, бойлера, від 12.10.2015 року про придбання котла, а також копію паспорту на опалювальні котли, гарантійний талон.

Окрім цього, позивачем було надано квитанції про оплату комунальних послуг з газопостачання за період 2008 - 2016, за життя ОСОБА_2 , так і з 2016 по 2019 рік, вже після смерті ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 ..

В судовому засіданні було допитано свідків. Так, свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що знає позивачку з 2011 року, а в стосунках перебуває з 2014 року, офіційно шлюб оформили в 2015 році. Коли знайомились ОСОБА_1 казала, що бабуся ОСОБА_2 це її колишня свекруха, вона попросила залишитись жити з нею після смерті сина. ОСОБА_2 завжди була членом родини, вони разом вели спільне господарство, робили ремонт в будинку, доглядали за городом. В 2014 році замінили вікна, пенсію отримували і ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Саме зі слів ОСОБА_2 знає, що вони з ОСОБА_1 купили пральну машину, телевізор, шафу, зробили заміну опалення. Ніякого розділення не було, вони спільно купляли продукти, готували їжу на всіх, ставлення до ОСОБА_1 було саме як до доньки, вона й називала її донькою. Після смерті ОСОБА_2 всі заходи пов`язані з похованням взяли на себе, встановили пам`ятник на кладовищі, доглядають за могилою.

Свідок ОСОБА_22 , суду пояснила, що вона є подругою позивачки, знає її з 2000 року, коли познайомились вона вже жила по АДРЕСА_4 , та в подальшому там постійно живе. Спілкується майже раз на тиждень, проводять свята, тітка ОСОБА_2 завжди була з ними, часто вечеряли, пили чай. На самому початку їх знайомства тітка ОСОБА_2 працювала в фірмі, що продавала медпрепарати. Будинок 3-х кімнатний, у тітки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були у кожної по окремій кімнаті, а зал, кухня, пральна машина, були спільні. Коли тітка ОСОБА_2 ще не хворіла вони обидві копались у городі, все що збирали закривали, особисто вона допомагала збирали полуницю, малину. Знає також, що коли ОСОБА_1 одружилась із ОСОБА_6 , він переїхав до будинку, тітка ОСОБА_2 не заперечувала, підтримувала дуже добрі стосунки. Після розірвання шлюбу із ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вийшла заміж за ОСОБА_26 , народився син, за життя тітка ОСОБА_2 не заперечувала проти проживання другого чоловіка ОСОБА_1 в будинку, сварок не було. ОСОБА_1 була для тітки ОСОБА_2 , як донька. Вони спільно купляли продукти, готовили їжу. Знає, що спільно переклеювали шпалери в залі. Коли тітка ОСОБА_2 була за станом здоров`я взмозі надавати фізично допомогу, вона завжди приймала участь в ремонті, прибиранні в будинку та на городі.

Свідок ОСОБА_27 , суду пояснив, що позивачка це колишня дружина його брата ОСОБА_6 , хрещена його дитини. Вони познайомились ще в 2005-2006 роках. Брат одружився, почали більш тісно спілкуватись. Приходили до них у гості часто, разів 5-6 пам`ятає, як приходили на шашлики, були завжди ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та тітка ОСОБА_2 . До весілля ОСОБА_6 із ОСОБА_1 взагалі був впевнений, що тітка ОСОБА_2 це мати ОСОБА_1 . Лише коли був на весіллі дізнався зі слів, що це колишня свекруха. Влітку коли приходив, бачив, що тітка ОСОБА_2 була на городі, збирав особисто аґрус. Сварок між ними не бачив. Навіть коли хворіла тітка ОСОБА_2 , вона зажди приходила за стіл, вони обидві готували та накривали стіл для гостей. Знає, що вони консервували овочі, зберігали все у льосі. Підтримували порядок в будинку.

Свідок ОСОБА_29 , суду пояснила, що живе в Затишші з 1969 року, вона дуже добре знає позивачку, знала за життя тітку ОСОБА_2 , стосунки були сусідські. Зазначала, що вона з 2000 року почала працювати продавчинею в місцевому магазині, так і познайомились із позивачкою та тіткою ОСОБА_2 , обидві приходили за продуктами, приходили і спільно, купляли продукти для сім`ї, не вибірково. Було таке, що тітка ОСОБА_2 розмовляла про життя, казала, що ОСОБА_1 стала її донькою, не кинула її, також казала, що сама просила ОСОБА_1 знайти собі чоловіка, бо життя після смерті ОСОБА_3 не закінчується. Також, зі слів тітки ОСОБА_2 обізнана, що вони в будинку спільно з ОСОБА_1 вирішили поміняти вікна, ще потім казала, що навіть не думала, про те, що буде так тепло. Коли тітка ОСОБА_2 хворіла, ОСОБА_1 постійно прибігала купити продукти. Ще ОСОБА_1 казала, що купили пральну машинку, приходила купувати порошок. Зазначала, що вона знайома із ОСОБА_6 , першим чоловіком ОСОБА_1 , він також жив в будинку тітки ОСОБА_2 , вона ніколи не скаржилась, навіть навпаки, прийняла його як сина. Особисто від тітки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знає

про їх спілкування, складалось враження що це мама та донька, коли вони вирішували, що купляти, що готувати на вечерю. Коли тітка ОСОБА_2 перенесла інсульт, саме ОСОБА_1 допомагала розробляти ліву руку, яку паралізувало.

Свідок ОСОБА_32 суду пояснив, що позивачка його рідна сестра. Особисто він в Затишші живе з 1994 року, він знав ще ОСОБА_3 до того, як сестра з ним почала проживати, тітка ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 , працювала в фармації. Стверджував, що ОСОБА_3 та позивачка жили як подружжя, в будинку також жила мати ОСОБА_3 , вони були однією родиною, потім сталася трагедія та загинув ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 , знає, що тітка ОСОБА_2 просила позивачку не залишати її одну, бо в неї нікого немає із родичів, ОСОБА_1 залишилась проживати із нею. Вони постійно були разом, і в будинку, щось прибирали, і на городі, закривали на зиму городню. Сам особисто обізнаний, що позивачка та ОСОБА_2 спільно планували та купували холодильник, потім пральну машинку, газову піч, міняли вікна, встановили пластикові, ремонтували кухню, встановили газовий котел. Вони нічого не ділили, спільно харчувались, за столом постійно були спільно. Наводив приклад останнього свята, коли святкували день народження ОСОБА_1 , ОСОБА_2 була з ними за столом, були ще куми, племінник, подруга ОСОБА_1 Чудова Марина . ОСОБА_2 зверталась до ОСОБА_1 , як до доньки. Посилався на те, що він майже кожного дня ходив повз будинок, де жили ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , бо ходив повз нього на роботу, дуже часто заходив, поспілкуватись, знає обох чоловіків ОСОБА_1 , ніколи ОСОБА_2 не скаржилась, не заперечувала проти проживання там ОСОБА_1 та її чоловіка. Стосунки, які між ними склались були саме родинні.

Відповідно до рішення ХМР від 12.06.2013 року №390 «Про зміну та впорядкування адрес об`єктам нерухомого майна на території, що включена до меж міста Харкова», змінено назву АДРЕСА_1 .

Суд вважає, що лише квитанції про придбання товарів та послуг та оплату комунальних послуг не можуть свідчити про факт проживання спільно однією сім`єю, але досліджені письмові документи повністю підтверджуються в їх сукупності показами свідків, які надавали пояснення про обставини життя позивачки та померлої ОСОБА_2 та підтверджують факти проведення ремонтних робіт у будинку, придбання побутової техніки, заміну котла, ремонт ванної кімнати, вікон, тобто свідчать про те, що стосунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 були притаманні саме родинним. Перебування позивача ОСОБА_1 у шлюбі в 206, в 2015 році, не виключає само по собі факту спільного проживання із ОСОБА_2 , як родини. Тобто, в ході розгляду справи було підтверджено факт наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 16, 1216, 1264 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 77, 80, 81, 89, 90, 95, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1996 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто понад п`ять років на день смерті ОСОБА_2 .

Повний текст виготовлений 10.12.2021 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду. У зв`язку із оголошенням вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНН НОМЕР_1 , що зареєстрована та проживає АДРЕСА_5 .

Представник позивача адвокат Бабій Лідія Володимирівна, адреса для листування майдан Героїв Небесної сотні, 5, к.23, в м.Харкові, за ордером.

Відповідач Харківська міська рада, , майдан Конституції, будинок, 7, м.Харків, представник за випискою з ЄДРПОУ Скидан Максим Анатолійович.

Головуючий: суддя О.В. Бугера