Справа № 156/556/21 Головуючий у 1 інстанції: Федечко М. О.
Провадження № 22-ц/802/1387/21 Категорія: 55 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Данилюк В. А., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника відповідача Кукуяшного Е. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів» про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційними скаргами відповідача Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів», представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він працював на Державному підприємстві «Передпускова дирекція шахти № 10 «Нововолинська» (далі ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська») у період з 04 жовтня 2010 року по 20 травня 2021 року.

Позивач вказував, що 20 травня 2021 року його звільнено із займаної посади відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору із виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» реорганізовано шляхом приєднання до Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів» (далі - ДП «Дирекція по будівництву об`єктів»). ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська».

Позивач також вказував, що в порушення вимог трудового законодавства ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» не здійснило з ним вчасного розрахунку та не виплатило йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що згідно листа відповідача від 07 червня 2021 року № 10/162 становить 33 769 грн 43 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 збільшивши позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на його користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 33 769 грн 43 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 травня 2021 року (день наступний після дня звільнення) по 06 вересня 2021 року (день розгляду справи по суті) у розмірі 55 585 грн 64 коп., а також понесені по справі судові витрати.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на користь ОСОБА_1 33 769 грн 43 коп. вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку та 20 000 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 травня 2021 року по 06 вересня 2021 року.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ДП «Дирекція по будівництву об`єктів», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в поданій апеляційній скарзі просила оскаржуване рішення суду в частині часткового задоволення позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказану позовну вимогу задовольнити повністю, з підстав неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу відповідача ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу представника позивача не подавав.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 жовтня 2010 року позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду механіка підземної дільниці ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська», 01 листопада 2012 року призначений на посаду старшого механіка з стаціонарного обладнання, 03 лютого 2017 року переведений на посаду механіка підземної дільниці, а 08 жовтня 2020 року переведений виконуючим обов`язки головного механіка.

Наказом Міністерства енергетики України ДП «ПДШ № 10 «Нововолинська» реорганізовано шляхом приєднання до ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» (а.с.12).

20 травня 2021 року відповідач ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» звільнив позивача ОСОБА_1 з посади згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою одноразової вихідної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі трьох середніх заробітків (а.с.7-9).

Відповідно до витягу з наказу від 13 квітня 2021 року № 23/к «Про зарахування до особового складу працівників» зараховано до особового складу з 14 квітня 2021 року ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» без зміни істотних умов праці ОСОБА_1 , таб. № 30 виконуючим обов`язки головного механіка АУП, із залишками невикористаної відпустки у розмірі 66 календарних днів, з оплатою праці з розрахунку встановленого посадового окладу згідно штатного розпису (а.с.13).

Як вбачається з витягу з наказу ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» Міністерства енергетики України від 19 травня 2021 року № 53/к «Про звільнення з роботи», ОСОБА_1 , виконуючого обов`язки головного механіка, з 20 травня 2021 року звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за 71 календарний день, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (згідно ст. 44 КЗпП України), одноразову грошову допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків згідно п. 12.4 Колективного договору.

Судом також встановлено, що згідно повідомлення ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» від 07 червня 2021 року станом на 27 травня 2021 року заборгованість по заробітній платі, а саме: вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, яка належить до виплати ОСОБА_1 , складає 33 769 грн 43 коп.; борг по компенсації за невикористану відпустку відсутній; одноразова допомога, як пенсіонеру у розмірі тримісячного середнього заробітку ОСОБА_1 виплачена в повному обсязі. Середньоденний заробіток без урахування податків складає 509 грн 96 коп.

Витяг з наказу ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» від 13 квітня 2021 року № 23/к «Про зарахування до особового складу працівників» свідчить про факт переведення ОСОБА_1 (а.с.11).

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 свої вимоги мотивував тим, що ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» не здійснило з ним вчасного розрахунку та не виплатило йому вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 33 769 грн 43 коп, а відтак відповідач зобов`язаний виплатити йому також середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 21 травня 2021 року по 06 вересня 2021 року.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зробила наступний правовий висновок.

Із вказаного правового висновку слідує, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач. Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 вказала, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо.)

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як визначено ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідачем ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» ОСОБА_1 на дату звільнення вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 33 769 грн 43 коп., виплачена не була. Право на виплату такої допомоги підтверджено самим відповідачем у наказі від 19 травня 2021 року про звільнення позивача, який на даний час не скасований та сторонами не оспорювався. З огляду на наведене, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що вказана виплата відповідно до наведених норм матеріального права підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з розрахунком, проведеним позивачем, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період за період з 21 травня 2021 року по 06 вересня 2021 року, із розрахунку 509 грн 96 коп. (середньоденний заробіток) х 109 (робочі дні за вищевказаний період), становить 55 585 грн 65 коп.

Такий розрахунок проведений згідно з п.п. л) п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08 лютого 1995 року відповідно до якого при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються: компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

Однак, задовольняючи частково вказану позовну вимогу суд першої інстанції врахував правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України, за вказаний період, з 55 585 грн 65 коп. до 20 000 грн, який підлягає стягненню з ДП «Дирекція по будівництву об`єктів» на користь ОСОБА_1 .

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим.

Наведені як відповідачем ДП «Дирекція по будівництву об`єктів», так і представником позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 в апеляційних скаргах доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права спростовуються вищенаведеними висновками суду першої інстанції, встановленими у справі обставинами та правовими висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 і не впливають на законність рішення суду.

Доводи апеляційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторін по справі з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги відповідача Державного підприємства «Дирекція по будівництву об`єктів», представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 06 вересня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: