Провадження № 4-с/760/77/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Букіної О.М.

при секретрі-Цигановій Ю.М.

за участю представника заявника - ОСОБА_1

представника зацікавленої особи-Гладишко Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяни Олександрівни,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяни Олександрівни.

У своїй скарзі заявник просить:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 щодо невнесення до Єдиного реєстру виконавчих проваджень та документів виконавчого провадження повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва, а саме без урахування передостаннього речення: «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно;

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо відсутності у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та документах виконавчих проваджень повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва, шляхом зазначення в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та документах виконавчого провадження повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва з урахуванням передостаннього речення: «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно»;

-визнати неправомірними розрахунки заборгованості по аліментах, що були здійснені державним виконавцем по виконавчому провадженню №44171614 та відображені в довідках розрахунках заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих.№26326, від 15.03.2018 вих.№б/н та від 10.10.2018 вих.№95704;

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо здійснених державним виконавцем неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих. № 26326, від 15.03.2018 вих. №б/н та від 10.10.2018 вих. № 95704, шляхом вилучення таких неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах з матеріалів виконавчого провадження;

-визнати неправомірною Постанову про накладення штрафу від 10.09.2018 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 ;

- зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про накладення штрафу від 10.09.2018 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про накладення штрафу та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження;

- визнати неправомірною Постанову про арешт майна боржника від 13.06.2017 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 ;

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про арешт майна боржника від 13.06.2017 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про арешт майна боржника та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження;

- визнати неправомірною Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 ;

- зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження;

-визнати неправомірною Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 ;

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження,

-визнати неправомірною Постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїм властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 ;

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення шодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїм властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження;

-визнати неправомірною Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614, як таку, що була винесена на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 .

-зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо винесеної державним виконавцем неправомірної Постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614 на підставі неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах ОСОБА_2 , шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про таку неправомірну Постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом та вилучення її з матеріалів виконавчого провадження.

Свої вимоги мотивує тим, що у головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяни Олександрівни на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №44171614 по виконанню рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 02.07.2014 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі ј частини від усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , починаючи з 09.12.2013 і до його повноліття.

На думку боржника у діях державного виконавця наявні порушення вимог ЗУ «Про виконавче провадження» та прав боржника.

Так, заявник посилається, що в діях державного виконавця мають місце неправомірні розрахунки заборгованості зі сплати аліментів, з огляду на те, що зміни до ст. 195 СК України були внесені на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 №2037-VIII, який згідно з п.1 розділу II Прикінцевих положень набирає чинності через місяць з дня його опублікування.

Опублікований вказаний закон був в Голосі України (офіційне видання) від 08.06.2017 № 02, тобто з серпня 2017 р. вказаний закон став чинний

При цьому, звертає увагу, що здійснені державним виконавцем розрахунки, зокрема, довідка-розрахунок заборгованості по аліментам ОСОБА_2 від 10.10.2018 р. вих.№95704 та її відомості починаючи з грудня 2013 по липень 2017 року містять дані, що спираються на середню заробітну плату працівника по м. Києву, які на той час не могли брались до уваги, адже могли бути застосовані лише з серпня 2017 року, тобто з часу коли закон набрав законної сили.

Вважає, що державний виконавець не врахував, що вимоги вказаного закону не розповсюджуються на попередні періоди, враховуючи вимоги ст.58 Конституції України щодо має зворотної дії/сили закону у часі, а тому розрахунки не є правомірними та мають бути скасовані.

Також посилається, що державним виконавцем не було враховано суб`єктивний склад осіб на яких розповсюджується диспозиція ст. 195 СК України, з метою застосування відносно них показників середньої заробітної плати працівника певної місцевості.

Вказує, що вимоги ст.195 СК України, згідно п.2 застосовуються до наступної категорії платників аліментів, який:

I)не працював на час виникнення заборгованості (безробітний);

II)є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування;

III)є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу.

Вказує, що боржник не відноситься до жодної із трьох категорій, оскільки є фізичною особою - підприємцем, але не перебуває на спрощеній системі оподаткування.

Згідно з відомостями Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців боржник - ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем з 01.09.1998 р. без статусу платника єдиного податку, тобто знаходиться на загальній системі оподаткування, а тому вважає, що вимоги вказаної статті на нього не розповсюджуються і відповідно, до нього не може застосовуватися розрахунок середньої заробітної плати працівника певної місцевості.

Таким чином вважає, що розрахунок заборгованості на підставі якого винесено постанову про накладення штрафу від 10.09.2018 ВП № 44171614 у розмірі 48511,19 грн., згідно вищевикладених обгрунтувань, було здійснено не правомірно, оскільки не враховано передбаченого судовим рішенням граничну межу фінансового зобов`язання, період дії закону у часі та не враховано суб`єктивний склад платників аліментів на яких розповсюджуються диспозиція ст. 195 СК України, у зв`язку з чим така постанова про накладення штрафу та інші постанови державного виконавця, що винесені на підставі здійснених державним виконавцем розрахунків є незаконними та такими, що порушують права боржника, через що підлягають скасуванню.

Також заявник посилається, що зі сторони державного виконавця має місце фактичне переймання функцій суду, що полягає у наступному.

У виконавчому документі Солом`янського районного суду міста Києва №2-462/14 від 24.07.2014 р. чітко сформульовано резолютивну частину, яку державний виконавець мав би привести до виконання.

Однак, державний виконавець за власної волі та без будь-яких заяв стягувала та/або судових рішень фактично самостійно вирішив у якому розмірі та порядку підлягає виконанню рішення суду. При цьому, будь-яких процесуальних рішень щодо зміни до виконавчого документу в частині суми, способу та порядку сплати, які можуть бути внесені виключно на підставі рішення суду (органу, що видав документ) за заявою уповноваженої сторони, не було.

Оскільки, межі повноважень та спосіб, що визначений Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону не передбачають самоправних дій стосовно зміни резолютивної частини судового рішення щодо суми, способу та порядку виконання, то дії державного виконавця, на думку боржника, є незаконними, і відповідно всі прийняті рішення стосовно боржника є не законними та протиправними, а тому піддягають скасуванню.

Крім того посилається, що має місце вибіркове (не повне) відображення державним виконавцем у документах виконавчого провадження резолютивної частини судового рішення.

Єдиний реєстр виконавчих проваджень та матеріали (документи) виконавчого провадження (постанови, виклики тощо) не відповідають повному змісту резолютивної частини виконавчого листа, що знаходиться на виконанні. Зокрема, у жодному із виготовленому виконавцем документі не зазначена передостання частина речення резолютивної частини рішення (виконавчого листа, копія додається), а саме: «...але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно».

Таке недбальство державного виконавця призвело до неправильно здійсненних розрахунків заборгованості та безпідставного обмеження прав боржникана розпорядження майном, виїзді за межі України, керуванні транспортним засобом, полюванні тощо.

Звертає увагу, що резолютивною частиною виконавчого документу передбачена гранична межа фінансового зобов`язання боржника по сплаті аліментів, при щомісячній сплаті/виконанні якого виконавчий документ вважається виконаним.

Зокрема, згідно передостаннього речення виконавчого документу така гранична межа визначена у розмірі «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно».

Зважаючи на всі здійсненні платежі боржником були в повній мірі виконані вимоги судового рішення/виконавчого документу і підстав для накладання штрафів або обмеження прав боржника у державного виконання не існувало.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження 25.07.2014 р. судове рішення оскаржувалось в апеляційному суді, що підтверджується рішенням апеляційного суду міста Києва від 27.10.2014 року,а тому до моменту остаточного вирішення справи у суді вчинення будь-яких примусових виконавчих дій відносно боржника було протиправним.

Посилається, що державний виконавець не повідомив боржника у встановленому законом порядку про відкриття відносно нього виконавчого провадження, що є порушенням вимог ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 20.07.2014 р. чинної на момент відкриття виконавчого провадження та ст.28 чинної редакції), оскільки не надіслав боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, чим позбавив боржника права на оскарження таких дій, можливості бути обізнаним про відкрите виконавче провадження та право на вчасне надання документів для підтвердження добровільного виконання судового рішення.

Відсутність інформації у боржника про існування щодо нього відкритого виконавчого провадження виключило б необхідність у збереженні всіх квитанцій про перерахування стягувачу відповідних платежів, що визначені рішенням суду, які довели б відсутність зі сторони боржника будь-якої заборгованості, а також виключило би підстави внесення боржника до єдиного реєстру боржників.

Звертає увагу, що бездіяльність державного виконавця вбачається також у тому, що головний державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ у м. Києві Гресь Т.О. проігнорував прохання боржника щодо приведення відомостей виконавчого провадження у відповідність до резолютивної частини виконавчого документу, в тому числі було проігноровано подане ще 04.07.2018 р. клопотання про приведення документів (матеріалів) виконавчого провадження у відповідність до виконавчого документу та поновлення прав боржника шляхом виключення його відомостей з Єдиного реєстру боржників та закриття виконавчого провадження від 04.07.2018 р.

У судовому засіданні представник заявника подану скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Держвиконавець у судовому засіданні проти поданої скарги заперечувала посилаючись на те, що розмір заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів державний виконавець повинен визначати, керуючись вимогами ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідними нормами сімейного законодавства, а також постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб".

Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку(Абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018).

Зміна закону, який встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для прийняття нового судового рішення. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Втім, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням. Вказує, що навіть якщо у рішенні суду при визначенні розміру аліментів є посилання на їх мінімальну межу, то це не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Нове судове рішення у даному випадку не потрібно.

Відповідно до п. 7.13.1 п. 7.13 Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Вказує, що оскільки боржником не було надано доказів того, що останній перебуває на спрощеній системі оподаткування та не надав довідки про свої доходи, нарахування заборгованості здійснювалося з урахуванням, вказаних вище вимог чинного законодавства.

Також вказувала, оскільки за боржником наявна заборгованість по сплаті аліментів, правових підстав для скасування відповідних постанов про накладення штрафу, арешту та тимчасових обмежень відносно боржника ОСОБА_2 не має.

Просила відмовити у задоволенні поданої скарги.

Стягувач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена.

Вислухавши думку сторін, суд вважає за можливе розглядати справу у її відсутності, оскільки її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 03.07.2014 з стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно, починаючи з 09.12.2013 року і до повноліття дитини.

Вказане рішення набрало чинності 27.10.2014 відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва та 25.07.2014 було пред`явлено стягувачем на примусове виконання до Солом`янського районного ВДВС у м.Києві.

Постановою держвиконавця від 25.07.2014 було відкрито виконавче провадження щодо виконання вказаного вище виконавчого листа.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЗУ « Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний:

1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;

2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження;

3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання;

Відповідно до ст.4 Закону у виконавчому документі зазначаються, зокрема, резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.

Проте, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, зміст резолютивної частини рішення, що вказаний у виконавчому документі не повністю відображено у постанові про відкриття виконавчого провадження від 25.07.2014, оскільки остання не містить речення: «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно до віку щомісячно".

Як свідчать матеріали виконавчого провадження, доказів того, що вказана постанова була направлена боржнику у порядку визначеному ЗУ «Про виконавче провадження», не має.

Звернувшись з заявою на ознайомлення з матеріалів виконавчого провадження та подавши заяву про приведення постанови про відкриття виконавчого провадження у відповідності до резолютивної частини рішення від 04.07.2018, державним виконавцем відповідних дій на звернення боржника не вчинено.

За вказаних вище обставин, суд погоджується з доводами боржника про наявність у діях держвиконавця неправомірної бездіяльності по виконавчому провадженню №44171614 щодо невнесення та/чи виправлення у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та документів виконавчого провадження повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва, а саме без урахування передостаннього речення: «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно".

У зв`язку з чим, суд приходить до висновку про зобов`язання державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо відсутності у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та документах виконавчих проваджень повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва.

За вказаних вище обставин, вимоги скарги в цій частині підлягають задоволенню часткового.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, у ході примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, держвиконавцем були складені довідки щодо заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих.№26326, від 15.03.2018 вих.№б/н та від 10.10.2018 вих.№95704.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження та не спростовано боржником, останній не подавав документи в підтвердження добровільного виконання рішення суду до держвиконавця до липня 2018, як і не надавав документи в підтвердження відсутності отримання доходу, як ФОП.

За вказаних обставин, держвиконавцем було нараховано заборгованість по аліментам, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, керуючись вимогами ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року N 146 (з наступними змінами) "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб".

При цьому, на думку боржника, його обов`язок щодо сплати аліментів має граничну межу та має становити не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та відповідно в його діях відсутнє ухилення щодо виконання рішення суду.

Суд вважає, що доводи боржника в цій частині є необґрунтованими, в той же час, доводи держвиконавця щодо порядку нарахування заборгованості по аліментам, виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості,суд вважає такими, що узгоджується з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 3, п. 2 ч. 4, ч. 9 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (абзац другий частини другої статті 182 із змінами, внесеними згідно із Законом №2475-VIII від 03.07.2018).

Суд вважає, що зміна закону, який встановлюється мінімальний розмір аліментів не є підставою для прийняття нового судового рішення. Питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Втім, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для нового рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки цей розмір встановлюється законом, а не судовим рішенням.

Відповідно до п. 7.13.1 п. 7.13 Інструкції організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року N 512/5, розрахунок заборгованості повинен бути помісячним і містити суму заробітної плати та інших доходів боржника, що залишилася після утримання податків, відсоток або частку заробітку (доходу), визначений виконавчим документом, загальну суму заборгованості. Якщо боржник не працює або відсутня інформація про отримання боржником доходів, державний виконавець розраховує заборгованість у такому самому порядку, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, доказів того, що боржник працює та отримує дохід, є ФОП без статусу платника єдиного податку на час складання довідки про заборгованість по аліментам, останнім держвиконавцю не надано. А тому, суд погоджується з доводами держвиконавця щодо порядку нарахування заборгованості по аліментам, виходячи із середньомісячної заробітної плати для відповідної місцевості.

За вказаних обставин, дії держвиконавця не можуть вважатися неправомірними.

Разом з тим, аналізуючи матеріали справи та додані боржником квитанції про часткову сплату аліментів у їх мінімальному розмірі, суд вважає, що при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам, держвиконавцем було частково відображено та враховано, що боржником сплачувалися аліменти у граничній межі, визначених рішенням суду, у зв`язку з чим розмір заборгованості по аліментам, який визначений у вказаних вище довідках є спірним.

За таких обставин, розмір заборгованості по аліментам має бути перерахований держвиконавцем, з урахуванням усіх наданих боржником квитанцій за спірний період.

Разом з тим, боржником вимог про зобов`язання держвиконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам заявлено не було.

Таким чином, суд вважає можливим визнати неправомірними розрахунки заборгованості по аліментам, що були здійснені державним виконавцем по виконавчому провадженню №44171614 та відображені у довідках розрахунках заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих.№26326, від 15.03.2018 вих.№б/н та від 10.10.2018 вих.№95704.

Враховуючи те, що боржником не було заявлено вимог про зобов`язання держвиконавця здійснити перерахунок заборгованості, а ставилося питання про зобов`язання державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо здійснених державним виконавцем неправомірних розрахунків заборгованості по аліментам ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих.№26326, від 15.03.2018 вих.№б/н та від 10.10.2018 вих.№95704, шляхом вилучення таких неправомірних розрахунків заборгованості по аліментах з матеріалів виконавчого провадження, скарга в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки є необгрунтованою щодо обраного способу поновлення порушених прав.

Що стосується доводів скарги в іншій частині про скасування постанов, винесених відносно боржника, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як свідчать матеріали справи та не спростовано боржником, останній має заборгованість по аліментам за вказаним вище рішенням суду та така заборгованість є спірною.

Відповідного рішення щодо заборгованості по аліментам на час розгляду даної скарги, суду не надано.

Постанова про накладення штрафу від 10.09.2018 по виконавчому провадженню №44171614 була винесена саме внаслідок наявності заборгованості по аліментам.

Проте, незважаючи на те, що суд прийшов до висновку про визнання дій держвиконавця щодо нарахування заборгованості по аліментам неправомірними, оскільки не було у повному обсязі враховано часткову сплату аліментів з боку боржника, незважаючи на те, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість нарахованої заборгованості, правових підстав для скасування такої постанови від 10.09.2018 не вбачає, оскільки позбавлений можливості для визначення суми заборгованості по аліментам за наслідками розгляду даної скарги.

Разом з тим, боржник не позбавлений можливості на звернення до держвиконавця в частині корегування суми заборгованості по аліментів для подальшого забезпечення та визначення відповідної суми штрафу.

У той же час, правових підстав для скасування постанови про арешт майна боржника від 13.06.2017 , постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 21.02.2018 , постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві полювання від 03.03.2018, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїм властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 03.03.2018, постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом від 03.03.2018 по виконавчому провадженню №44171614, не вбачає, за наслідком розгляду таких вимог, як похідних.

Відповідно до ст.56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.9 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Вбачається, що вказані постанови були винесені держвиконавцем внаслідок наявності у діях боржника факту заборгованості по сплаті аліментів, сума відповідних платежів, яка перевищує за чотири місяці, що знайшло підтвердження в ході розгляду даної скарги.

У той же час, дії держвиконавця щодо ухвалення постанова про арешт майна боржника, узгоджується з вимогами ч.1 ст.18, ст.56 Закону України « Про виконавче провадження».

Та обставина, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість складених держвиконавцем довідок про заборгованість внаслідок часткової сплати заборгованості по аліментам, не є безумовною підставою для скасування оскаржуваних постанов, як похідних від цього вимог.

Разом з цим, правових підстав для задоволення скарги і в частині зобов`язання держвиконавця на вчинення дій шляхом скасування в Єдиному реєстрі виконавчих проваджень запису про такі Постанови, не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При цьому відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню частково.

Враховуючи те, що боржник про порушення своїх прав дізнався 19.10.2018, отримавши нову довідку по заборгованості по аліментам від 05.09.2018, суд вважає за можливе поновити заявнику строк на звернення до суду з даною скаргою.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 259,353,447-452 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяни Олександрівни, задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 щодо невнесення до Єдиного реєстру виконавчих проваджень та документів виконавчого провадження повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва, а саме без урахування передостаннього речення: «не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно".

Зобов`язати державного виконавця по виконавчому провадженню №44171614 усунути порушення щодо відсутності у Єдиному реєстрі виконавчих проваджень та документах виконавчих проваджень повного тексту резолютивної частини рішення виконавчого листа №2-462/14 виданого 24.07.2014 р. Солом`янським районним судом міста Києва.

Визнати неправомірними розрахунки заборгованості по аліментах, що були здійснені державним виконавцем по виконавчому провадженню №44171614 та відображені в довідках розрахунках заборгованості по аліментах ОСОБА_2 від 01.02.2018 вих.№26326, від 15.03.2018 вих.№б/н та від 10.10.2018 вих.№95704.

В іншій частині поданої скарги, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.М. Букіна