Справа № 683/1350/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.

секретаря Повзун С.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/1350/19, 2/683/42/2021 за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось в суд з позовом та просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року в розмірі 75527 грн. 49 коп.

В обґрунтування заявленого посилається на те, що 12 грудня 2013 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №GP-5629744, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит в сумі 28835 грн. 19 коп. зі сплатою 6,99% річних за користування кредитом строком на 36 місяців.

Відповідачка зобов`язалась повертати кредит, сплачувати відсотки та комісію за користування кредитними коштами шляхом сплати щомісячно мінімально необхідного платежу у розмірі, визначеному у Графіку платежів, а у разі порушення виконання зобов`язань за цим договором сплатити штрафні санкції.

Однак, ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку із чим станом на 22 квітня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 75527 грн. 49 коп., з яких: 15819 грн. 35 коп. - заборгованість по кредиту, 1522 грн. 53 коп. - заборгованість по відсотках, 11493 грн. 31 коп. заборгованість за комісією, 46692 грн. 30 коп. штрафні санкції, яку позивач просить стягнути з останньої у судовому порядку.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 29 жовтня 2019 року провадження у даній справі було зупинено на підставі п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №683/262/19, 2/683/689/2019 за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання виконавчого напису, вчиненого 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрованого в реєстрі за №11975, таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 30 жовтня 2020 року провадження у даній справі відновлено.

В судове засідання позивач АТ «Перший Український Міжнародний Банк», яке належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи, свого представника не направив, разом з тим, в матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Кашин В.А., який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його та відповідачки відсутності, позов не визнає, просить у його задоволенні відмовити.

Крім того, у визначений судом строк відповідачка ОСОБА_1 подала відзив, у якому просить відмовити в задоволенні позову та застосувати строк позовної давності. Вказує, що

останній платіж на погашення кредиту нею здійснено 13 квітня 2014 року, а тому вважає, що саме з цього часу у позивача виникло право на позов. Оскільки позивач звернувся до суду лише у травні 2019 року, тому пропустив строк позовної давності, як до основної вимоги, так і щодо сплати неустойки. В зв`язку із цим просить застосувати позовну давність та відмовити у позові. Крім того, вказує, що 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис, яким стягнуто з неї на користь позивача 30490 грн. 63 коп. заборгованості за цим же кредитним договором, вказаний виконавчий напис звернуто до примусового виконання.

Про застосування строку позовної давності у даній справі заявив також представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Кашин В.А., подавши через канцелярію суду 01 червня 2021 року відповідну заяву, у якій вказує, що останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_1 здійснила 12 травня 2014 року, а тому строк позовної давності закінчився 12 травня 2017 року. З даним позовом АТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернулось до суду лише у квітні 2019 року. Також просить врахувати, що зазначені у наданому позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту платежі за лютий-березень 2019 року, вносились ОСОБА_1 не добровільно, а стягувались примусово з її заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця щодо примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 грудня 2013 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал», правонаступником якого є АТ «Перший Український Міжнародний Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №GP-5629744.

Цей договір укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 і представником банку Пропозиції укласти договори (оферта) (а.с.7), Графіку платежів, що є частиною пропозиції (оферти) №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року (а.с.7-зворот), та Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків (далі - Умови).

Своїм підписом на пропозиції укласти договори (оферті) ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилась з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та на його офіційному сайті, а також, що вона до підписання цієї оферти була ознайомлена в письмовій формі з інформацією про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, порядок погашення кредиту.

Згідно з умовами договору кредиту №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року позивач надав ОСОБА_1 у тимчасове користування грошові кошти у сумі 18118 грн. 40 коп., в тому числі на загальні споживчі цілі 14900 грн., на оплату договору страхування - 3218 грн. 40 коп., зі сплатою 6,99% річних за користування кредитними коштами на строк 36 місяців з кінцевим терміном погашення кредиту 12 грудня 2016 року. Крім того, згідно умов цього договору сторони передбачили сплату ОСОБА_1 комісії в розмірі 2,10% за обслуговування кредиту.

Графіком платежів, що є частиною пропозиції (оферти) №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року, встановлено ОСОБА_1 порядок повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту шляхом сплати щомісячної плати мінімально необхідного платежу в розмірі 939 грн. 84 коп., визначеному у даному графіку.

ОСОБА_1 свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору належним чином не виконувала, не вносила платежі на погашення кредиту, не сплачувала нараховані проценти за користування кредитом та комісію.

Останній платіж на погашення кредиту ОСОБА_2 було внесено 12 травня 2014 року в сумі 16 грн. 98 коп., які були зараховані в рахунок сплати комісії, що підтверджується довідкою про стан та історію заборгованості за кредитним договором №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року (а.с.10-11).

10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. було чинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №11975, яким стягнуто з

ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 30060 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року, а також 430 грн. плати за вчинення виконавчого напису (а.с.74).

На підставі вищевказаного виконавчого напису 22 січня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58163807 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» 30490 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором (а.с.33).

Згідно довідки в/ч НОМЕР_1 від 26 травня 2021 року №1531 із заробітної плати ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 по 01.06.2019 проводились відрахування на підставі постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 31.01.2019 року у виконавчому провадженні №58163807.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 листопада 2019 року, яке набрало законної сили, виконавчий напис, вчинений 10 грудня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за №11975, про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором від 12 грудня 2013 року, визнано таким, що не підлягає виконанню (а.с.104-106).

Звертаючись до суду із позовом представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зазначив, що станом на 22 квітня 2019 року загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за договором кредиту №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року складає 75527 грн. 49 коп., з яких: 15819 грн. 35 коп. - заборгованість по кредиту, 1522 грн. 53 коп. - заборгованість по відсотках, 11493 грн. 31 коп. заборгованість за комісією, 46692 грн. 30 коп. штрафні санкції.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Тобто, зобов`язання з надання кредиту, його повернення та сплати процентів є основним, а зобов`язання зі сплати штрафу та пені є додатковим до основного.

Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачці, що останньою не заперечується.

Відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалась за договором повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 36 місяців до 12 грудня 2016 року включно.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено

стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року сторони погодили щомісячну сплату тіла кредиту та відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, до 12 грудня 2016 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування до 12 грудня 2016 року відповідачка ОСОБА_1 мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада

2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.

Отже, оскільки за умовами договору ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з щомісячного повернення кредиту та зі сплати процентів впродовж строку кредитування (36 місяців), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.

ОСОБА_1 не виконувала щомісячні зобов`язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у той час як банк звернувся до суду із позовом 08 травня 2019 року, що підтверджується штемпелем на поштовому конверті (а.с.21).

Оскільки не встановлено поважних причин пропуску строку позовної давності позивачем, до заявлених вимог про стягнення заборгованості по кредиту та процентам до 08 травня 2016 року слід застосувати позовну давність, і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентах (щомісячними платежами) за період з 08 травня 2016 року по 12 грудня 2016 року включно, то в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню оскільки позивачем строк позовної давності по зазначеним платежам не пропущено та заборгованість нарахована у межах загальної позовної давності.

Отже, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за договором кредиту №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року за період з 08 травня 2016 року по 12 грудня 2016 року включно в розмірі 4474 грн. 80 коп., з яких 4359 грн. 74 коп. заборгованість за тілом кредиту, 115 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками (розрахунок проведено відповідно до даних, зазначених у Графіку платежів (а.с.7-зворот)).

Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по комісії, то суд виходить з наступного.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 ( у редакції, чинній на момент

укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, позовні вимоги банку у частині стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Вказані вище висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що положення спірного кредитного договору №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року про сплату позичальником на користь банку комісії за обслуговування кредиту є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів

спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже, такі умови договору порушують публічний порядок.

Таким чином, позовні вимоги АТ «Перший Український Міжнародний Банк» в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 11493 грн. 31 коп. є необґрунтованими з вищевказаних підстав і до задоволення не підлягають.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Звертаючись до суду із вимогами про стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій в розмірі 46692 грн. 30 коп. за прострочення виконання зобов`язання за договором кредиту №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» посилається на п.6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків (Умови), якими передбачено, що за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, що передбачені Графіком платежів за кредитним договором, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення встановленого терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку.

Позивач просить стягнути з відповідачки штрафні санкції в сумі 46692 грн. 30 коп. Проте, згідно наданого суду розрахунку (а.с.10-зворот) вбачається, що позивачем нарахована неустойка за період з 13.12.2016 року по 14.09.2018 року, яка складається: з неустойки за прострочення основної заборгованості 1628,51 грн., неустойки з прострочення процентів 161,61 грн., неустойки за прострочення комісії -1215,94 грн. та штрафу за відправку повідомлень на уточнення реквізитів 40 грн., а також позивачем за період з 12.11.2016 року по 12.12.2016 року нараховано штраф за прострочення платежів від усієї суми простроченої заборгованості, розмір якого складає 43646,24 грн.

Разом з тим, у розрахунку не наведено сам порядок нарахування неустойки, не зазначено сум, з яких проводилось таке нарахування та не вказано відсоток штрафу чи пені, який брався за основу при розрахунку неустойки.

Крім того, до позовної заяви позивач не додав Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які він посилається, як на підставу нарахування неустойки, які, за його твердженням, передбачали нарахування такої неустойки та на підставі яких така була ним нарахована.

Відсутність у суду Загальних умов договорів кредитування, відкриття та ведення рахунків, а також належного розрахунку неустойки позбавляє суд можливості перевірити відповідність її нарахування вимогам п.6.2 цих Умов, на які посилається позивач, а також перевірити чи підписувала відповідачка ці Умови, оскільки будь-якого іншого виду неустойки, окрім штрафу, зазначеного у п.6.2 Умов, на який посилається позивач, ні Пропозицією укласти договір (оферта) (а.с.7), ні Графіком платежів (а.с.7-зворот), не передбачено.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим

Кодексом випадках. Збирання доказів не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували суму нарахованих позивачем штрафних санкцій в розмірі 46692 грн. 30 коп., що є підставою для відмови у позові у цій частині в зв`язку із недоведеністю цих вимог.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідачки ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року, яка утворилась за період з 08 травня 2016 року по 12 грудня 2016 року включно в розмірі 4474 грн. 80 коп., з яких 4359 грн. 74 коп. заборгованість за тілом кредиту, 115 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками.

При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 75527,49 грн., а задоволено на суму 4474,80 грн., тобто на 5,9% (4474,80 х 100 : 75527,49).

За таких обставин з відповідачки на користь позивача слід стягнути 113 грн. 34 коп. судового збору (1921 х 5,9%).

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором №GP-5629744 від 12 грудня 2013 року, яка утворилась за період з 08 травня 2016 року по 12 грудня 2016 року включно в розмірі 4474 грн. 80 коп., з яких 4359 грн. 74 коп. заборгованість за тілом кредиту, 115 грн. 06 коп. заборгованість за відсотками.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» 113 грн. 34 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», місцезнаходження: вул. Андріївська,4 м. Київ, 04070, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 14 червня 2021 року.

Суддя: