КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

14 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Немировської О.В.

суддів Махлай Л.Д., Ящук Т.І.,

перевіривши виконання вимог ст. 356 ЦПК України по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Ушенко Юлії Петрівни та Проца Віктора Степановича , заінтересована особа: ОСОБА_3 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року,

встановив:

ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Не погоджуючись з ухвалою, скаржник 12 квітня 2021 року подав апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнанні неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

При зверненні до суду з апеляційною скаргою апелянт просив поновити строк на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що він був позбавлений можливості отримати копію ухвали у встановлений законом строк, а після її отримання 17 березня 2021 року не зміг подати апеляційну скаргу у зв`язку з хворобою представника.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала була постановлена судом 18 грудня 2020 року, а повний її текст було виготовлено 23 грудня 2020 року. Опублікована в ЄДРСР ухвала була 28 грудня 2020 року, про що, як вбачається зі змісту апеляційної скарги, скаржнику було відомо.

Доказів про те, що ОСОБА_1 або його представник звертались до суду першої інстанції із заявами про видачу копії оскаржуваної ухвали матеріали справи не містять, а доводи про неможливість отримання відповідної копії у зв`язку зі звітним періодом у суді також не були підтверджені належними доказами.

При зверненні до суду з клопотанням про поновлення строку скаржник вказував, що 20 січня 2021 року він поштою звернувся до суду із заявою про направлення копії ухвали, яку ним було отримано 17 березня 2021 року, однак він був позбавлений можливості звернутись до суду із апеляційною скаргою в установлений законом строк з дня отримання копії у зв`язку з хворобою його представника.

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження неможливості ОСОБА_1 звернутись до суду з апеляційною скаргою у встановлений законом п`ятнадцятиденний строк з дня виготовлення повного тексту ухвали - 23 грудня 2021 року, скаржником надано не було.

Надана до суду світлокопія листку непрацездатності не придатна до читання, що позбавляє суд можливості встановити кому він був виданий. Твердження скаржника про те, що він був позбавлений можливості звернутись до суду зі скаргою у зв`язку з хворобою представника спростовується також і тим, що апеляційна скарга була подана ОСОБА_1 до суду особисто. Доводів про неможливість отримання правничої допомоги від іншого представника в апеляційній скарзі також не наведено, як і не надано доказів укладення відповідного договору про надання правничої допомоги з представником, якому скаржником було доручено подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного ухвалою Київського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали 28 травня 2021 року ОСОБА_1 направив до апеляційного суду заяву про поновлення строку, у якій зазначав, що був позбавлений можливості отримати ухвалу суду до 25 січня 2021 року у зв`язку зі звітним періодом у суді та карантином, на підтвердження чого надав роздруківки з оголошеннями з офіційного сайту Деснянського районного суду м.Києва.

Крім того, скаржник надав до суду світлокопію конверту, у якому Деснянським районним судом м.Києва йому була надіслана копія оскаржуваної ухвали. За даними трекінгу Укрпошти за пошуком штрихкодового ідентифікатора вказаного листа вбачається, що відправлення було отримане ОСОБА_1 01 березня 2021 року, а не 17 березня 2021 року, як про те стверджує апелянт.

Зі змісту поданої заяви про поновлення строку вбачається твердження заявника про те, що хвороба представника учасника справи, яка трапилась до закінчення строку на оскарження, є поважною причиною пропуску відповідного строку. Разом з тим, при зверненні до суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 не було надано належних доказів на підтвердження неможливості подання апеляційної скарги у зв`язку з хворобою представника. На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху належної якості копії листку непрацездатності надано не було. З наявної в матеріалах справи світлокопії листка непрацездатності неможливо встановити кому його було видано. Крім того, з вказаної світлокопії вбачається, що видано листок непрацездатності було 12 березня 2021 року, що не узгоджується з твердженням скаржника про хворобу представника з 09 березня 2021 року. Також суд звертає увагу і на те, що апеляційна скарга подана і підписана ОСОБА_1 особисто, а не його представником.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть визнаватись лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення.

Відповідно до положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, згідно з якою кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Тeuschler v. Germany).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Цивільним процесуальним кодексом України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Також необхідно зазначити, що судом досліджуються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 16 березня 2021 року (справа № 626/2450/14-ц).

В даному випадку з матеріалів справи та змісту поданих ОСОБА_1 заяв вбачається, що оскаржувана ухвала була постановлена судом першої інстанції 18 грудня 2020 року в судовому засіданні, у якому був присутній представник заявника. Повний текст оскаржуваної ухвали було виготовлено 23 грудня 2020 року та оприлюднено в ЄДРСР 28 грудня 2020 року, про що скаржник був обізнаний. Копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_1 отримав засобами поштового зв`язку 01 березня 2021 року, а апеляційну скаргу подав 12 квітня 2021 року, тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку на апеляційне оскарження. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку скаржником надано не було, а тому у задоволенні клопотання про поновлення строку слід відмовити.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнанні судом неповажними.

Враховуючи викладене, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Деснянського районного суду м.Києва від 18 грудня 2021 року слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 537, 358 ЦПК України, суд

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року по цивільній справі скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Київ головного територіального управління юстиції у місті Києві Ушенко Юлії Петрівни та Проца Віктора Степановича , заінтересована особа: ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді

№ справи: 754/6033/20

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8050/2021

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.