1Справа № 333/3629/21 2-з/335/141/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у забезпеченні позову

5 липня 2021 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Шалагінової А.В., за участі секретаря судового засідання Шутіної Г.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 до суду за підсудністю передано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2021 позовну заяву залишено без руху із наданням позивачеві строку на усунення її недоліків.

Разом із позовною заявою надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони відповідачеві виїзду за межі України до набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування заяви заявник зазначала, що відповідачем не повернуто їй суму позики розміром 41 600,00 грн. Від спільних знайомих їй стало відомо, що відповідач має намір поїхати за межі України на постійне проживання. Таким чином, існує ризик не повернення позики навіть у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у їх відсутність.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, зміст позовної заяви та доданих до неї матеріалів, суд дійшов таких висновків.

За частиною першою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК України заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

За змістом пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої цієї ж статті заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 94 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Предметом спору у справі є стягнення з відповідача грошових коштів розміром 41 600,00 грн.

Позивач у заяві про забезпечення позову в якості її обґрунтування наводить те, що їй стало відомо від спільних знайомих про намір відповідача виїхати за межі України на постійне проживання. Разом із тим, позивачем не зазначено прізвищ, імен та по батькові цих знайомих, не наведено клопотання про їх допит в якості свідків, що позбавляє суд можливості перевірити дані обставини.

Крім того, згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, обмеження у праві виїзду з України може бути застосовано лише у разі наявності судового рішення або рішення іншого органу, що підлягає примусовому виконанню. Законодавство України не передбачає можливості застосування такого обмеження лише за фактом наявності до особи позовних вимог про стягнення грошових коштів.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149154, 157, 260, 273 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя в 15-денний строк з дня її постановлення.

Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалу складено в повному обсязі та підписано 5 липня 2021 р.

Суддя А.В. Шалагінова