Справа № 496/5298/20
Провадження № 2/496/809/21
У Х В А Л А

14 червня 2021 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., розглянувши заяву представника позивача адвоката Попова В.В. про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду розглядається зазначена справа.

Представник ОСОБА_1 адвокат Попов В.В. подав до суду заяву про забезпечення позову в якій просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладання арешту на автомобіль Nissan Pathfinder н/з НОМЕР_1 , 2011 р.в., кузов № НОМЕР_2 двигун НОМЕР_3 чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 13 липня 2017 року; - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.7 кв.м.; - нежитлове приміщення салону краси будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 32,30 кв.м.; - незакінчене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 (повідомлення про початок будівельних робіт ОД 3).

Також просить заборонити до набрання законної сили рішенням суду у справі, державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих органів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірно нерухомого майна та не застосовувати заходи зустрічного забезпечення позову.

Заява обґрунтована тим, що відповідач звернулась до суду із зустрічним позовом в якому просить визнати майно особистою власністю. Тобто, ОСОБА_2 вважає зазначене майно своєю власністю, а тому може розпорядитись майном чи виконати реєстраційні дії щодо садового будинку.

Відповідно до положень ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений: забороною вчиняти певні дії та накладенням арешту на майно. Частиною 2 цієї статті зазначено, що суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Суд розглянувши вищезазначену заяву та дослідивши всі надані до неї докази, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Від так, судом встановлено, що позивач звернулась до суду з позовом про поділ майна подружжя, 14.05.2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою власністю, ухвалою суду від 17 травня 2021 року зустрічний позов було прийнято до провадження суду.

Дослідивши матеріали справи та зазначені позивачем обставини, суд вважає, що на теперішній час невжиття заходів забезпечення позову може призвести до реального ускладнення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджено право власності на частину майна саме за відповідачкою, а отже необхідним є вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладання арешту та забороною вчиняти певні дії.

Таке забезпечення позову, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами.

Суд також вважає, що наразі відсутні підстави вважати застосування даного виду забезпечення позову таким, що спричинить відповідачу збитки, оскільки прав власності відповідач не позбавляється, право користування не позбавляється, якісні та кількісні показники майна не втрачаються, арешт полягає лише в забороні здійснювати юридично значимі дій відносно майна щодо його відчуження.

Згідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Від так, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові (ч. 3 ст. 154 ЦПК України).

Суд дійшов висновку, що потреба у зустрічному забезпеченні в даному випадку відсутня, оскільки позивач має зареєстроване місце проживання в Україні. Також, у суду не має підстав вважати майновий стан позивача таким, який ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачеві, які можуть бути спричинені забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 149-153, 260 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву позивача про забезпечення позову задовольнити частково, без вилучення автомобілю.

Накласти арешт на:

- автомобіль Nissan Pathfinder н/з НОМЕР_1 , 2011 р.в., кузов № НОМЕР_2 двигун НОМЕР_3 чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 від 13 липня 2017 року, заборонивши його відчуження у будь який спосіб без вилучення у фактичного володільця;

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47.7 кв.м.;

- нежитлове приміщення салону краси будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 32,30 кв.м.;

- незакінчене будівництво садового будинку АДРЕСА_3 (повідомлення про початок будівельних робіт ОД 3.

Заборонити до набрання законної сили рішенням суду у справі, державним реєстраторам прав на нерухоме майно будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих органів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження здійснювати будь-які реєстраційні дії стосовно спірно нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47.7 кв.м.; нежитлового приміщення салону краси будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 32,30 кв.м.; незакінченого будівництва садового будинку АДРЕСА_3 (повідомлення про початок будівельних робіт ОД 3.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України, ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Стягувач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_4 ), РОНКПП: НОМЕР_5 .

Боржник: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_5 ), РНОКПП: НОМЕР_6 .

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Примірник ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі, а також відповідним державним органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду на протязі 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Суддя Буран В.М.