Справа № 740/4439/20
Провадження № 2/740/202/21
РІШЕННЯ

заочне

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

за участю представника позивачів - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,

установив:

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили визнати за ними право спільної часткової власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що указану квартиру отримувала баба позивачів у 1941 - 1944 роках, в якій все життя до своєї смерті у 2014 році жила їхня мати ОСОБА_4 . Позивачі користуються житлом з часу свого народження, зареєстровані у ній з 1992 року.

Свого часу позивачі були включені до списків для одержання житлового чека за адресою: АДРЕСА_1 , але указані житлові чеки на теперішній час не використані.

Влітку 2020 року позивачі вирішили приватизувати квартиру, звернулися до Ніжинської міської ради для вирішення цього питання, але під час зібрання документів з`ясувалося, що комунальна квартира АДРЕСА_1 знята з балансу Виконавчого комітету Ніжинської міської ради (далі - виконком) та не зареєстрована в Комунальному підприємстві «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Ніжинське МБТІ») з невідомих позивачам причин, на вказану квартиру відсутній ордер. При цьому позивачі зауважили, що інші квартири в цьому будинку приватизовані.

Відповідальний працівник виконкому в усній бесіді з представником позивачів повідомив, що у зв`язку з відсутністю вищевказаних документів приватизація позивачами спірної квартири неможлива.

На письмову заяву позивачів до органу приватизації виконкому щодо приватизації спірної квартири відповіді не надійшло.

Таким чином, виникла ситуація, у результаті якої позивачі не можуть якимось чином у позасудовому порядку оформити право власності на квартиру, якою законно володіють протягом усього свого життя та на яку мають невикористані житлові чеки для приватизації.

Позивачі добросовісно володіють і продовжують відкрито, безперервно володіти квартирою протягом декількох десятиліть, підтримують квартиру в належному технічному та санітарному стані, розпочали ремонтні роботи.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без руху.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11-00 год. 30 листопада 2020 року.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 30 листопада 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду на 15-30 год. 16 грудня 2020 року, яке в подальшому відкладено на 15 січня та 10 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні представник позивачів - ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити. Вважав за можливе розглядати справу у відсутніть відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Зазначив, що інші способи захисту прав позивачів вичерпано. Є можливості і підстави для визнання за позивачами права власності на квартиру за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно, безперервно понад 10 років користуються квартирою. При цьому з боку виконкому немає жодних заперечень стосовно цього.

Відповідач не забезпечив явки свого представника в судове засідання з невідомих причин, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином, про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та розписки, які містяться у справі. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Статтею 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що позивачі з 20 червня 1992 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією будинкової книги (а. с. 12 - 14), довідкою від 28 серпня 2020 року № 15.1-02/3011, виданою виконкомом (а. с. 18).

Згідно з копією будинкової книги за вказаною адресою також була зареєстрована мати позивачів - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ніжині Чернігівської області (а. с. 13 - 17).

Відповідно до довідки КП «Ніжинське МБТІ» від 06 серпня 2020 року № 01894 квартира АДРЕСА_1 на праві особистої власності станом на 31 грудня 2012 року в КП «Ніжинське МБТІ» не зареєстрована (а. с. 10).

Згідно з довідкою про технічний стан нерухомого майна від 27 серпня 2020 року № 505, виданою фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 , двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , має такі характеристики: матеріали стін будівель та споруд - дерево; житлова площа - 18,5 кв. м; загальна площа - 27,6 кв. м; 55 % зносу (а. с. 11).

У довідці від 10 вересня 2020 року № Уст. 126 виконком повідомив, що в протоколах засідань виконкому та в протоколах розпоряджень виконкому за 1997 рік не виявлено відомостей щодо приватизації квартир у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 19).

Разом з цим з дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 915 на житловий будинок АДРЕСА_1 убачається, що на теперішній час у цьому будинку на першому поверсі приватизовані квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 включені у списки на одержання житлового чека за адресою: АДРЕСА_1 ; житлові чеки за цією адресою не використовувалися, що вбачається з довідок від 02 вересня 2020 року № 1664 та 1665, виданих ТВБВ № 10024/0281 філії Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Чернігівським обласним управлінням АТ «Ощадбанк» (а. с. 20, 21).

У справі на а. с. 25 міститься заява ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 10 вересня 2020 року до керівника органу приватизації житлового фонду комунальної власності м. Ніжина з проханням оформити передачу у приватну власність (спільну часткову) квартири АДРЕСА_1 , яку вони займають. Відповідь на вказану заяву у справі відсутня.

У поданому у жовтні 2020 року до суду позові позивачі зазначили, що не отримали письмової відповіді за вищевказану заяву; відповідальний працівник виконкому в усній бесіді з представником позивачів повідомив, що у зв`язку з відсутністю ордера приватизація позивачами спірної квартири неможлива. Позивачі не можуть якимось чином у позасудовому порядку оформити право власності на квартиру, а тому за захистом своїх прав звернулися до суду з позовом про визнання за ними права власності на вказану квартиру за набувальною давністю в порядку ст. 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма встановлює об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушені, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 2 цієї статті одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, що рівною мірою означає як наявність права, так і його відсутність або й відсутність обов`язків. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Норми права інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Аналіз категорії добросовісності заволодіння майном як умови набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного права означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно реалізовувати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки. При вирішенні таких спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном). Добросовісний володілець майна у момент заволодіння ним не знає (не може і не повинен знати) про неправомірність такого заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для набуття права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка у подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Згідно з положеннями ч. 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Однак у справі, що розглядається, установлено, що позивачі отримали житлові чеки на спірну квартиру, а тому до правовідносин підлягає застосуванню Закон України від 19 червня 1992 року

№ 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII).

У преамбулі до указаного Закону № 2482-XII зазначено, що цей Закон визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з визначеннями, які містяться у ст. 1 Закону № 2482-XII, приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об`єктів приватизації згідно із ч. 1 ст. 2 цього Закону належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 Закону № 2482-XII передбачено способи приватизації шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Питання житлових чеків регулюється ст. 4 Закону № 2482-XII, згідно з якою ж итлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Номінальна вартість житлового чеку визначається відновною вартістю наявного державного житлового фонду з урахуванням загального індексу зростання вартості майна - 10, прийнятого для розрахунків в Державній програмі приватизації державного майна (606 млрд. крб. за станом на 1 липня 1992 року), з розрахунку на кожного громадянина України - 12 тис. карбованців. Ця сума підлягає періодичній індексації відповідно до рішень Кабінету Міністрів України. Громадяни, які мають житло на праві власності, можуть використовувати одержані житлові чеки для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким же чином можуть використовувати житлові чеки громадяни, які отримали їх в порядку компенсації за приватизовану квартиру (будинок).

Статтею 5 указаного Закону регулюється питання порядку розрахунків при приватизації квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Так, передбачено, що якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно. До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.

Якщо загальна площа квартири (будинку) перевищує площу, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймач здійснює доплату цінними паперами, одержаними для приватизації державних підприємств чи землі, а у разі їх відсутності - грошима. Сума доплат визначається добутком розміру надлишкової загальної площі на вартість одного квадратного метра.

Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Як зазначено у ст. 6 Закону № 2482-XII, н езалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними:

- однокімнатні квартири;

- квартири (будинки), одержані у разі знесення або відселення всіх сімей з будинків (частин будинків), які належали їм на праві власності, якщо колишні власники не одержали за ці будинки (частини будинків) грошової компенсації;

- квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи";

- квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Другої світової війни, воїни-інтернаціоналісти, особи з інвалідністю I і II груп, особи з інвалідністю з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

- квартири (будинки), в яких мешкають сім`ї загиблих при виконанні державних і громадських обов`язків та на виробництві;

- квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей";

- квартири (будинки), в яких мешкають багатодітні сім`ї (сім`ї, що мають трьох і більше неповнолітніх дітей).

За змістом ст. 8 Закону № 2482-XII п риватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Оплата вартості приватизованого житла може провадитись громадянами в розстрочку на 10 років за умови внесення первинного внеску в розмірі не менше 10 відсотків суми, що підлягає виплаті. При цьому громадянин дає органу приватизації письмове зобов`язання про погашення суми вартості, що залишається несплаченою.

Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.

Вартість послуг з оформлення документів на право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами виконавчої влади.

Державний житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні або оперативному управлінні державних підприємств, організацій та установ, за їх бажанням може передаватись у комунальну власність за місцем розташування будинків з наступним здійсненням їх приватизації органами місцевої державної адміністрації та місцевого самоврядування згідно з вимогами цього Закону.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

За приписами ст. 9 указаного Закону № 2482-XII к ошти, одержані від приватизації державного житлового фонду, зараховуються у спеціально створені позабюджетні приватизаційні житлові фонди місцевих Рад народних депутатів або спеціальні фонди підприємств, організацій і установ, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, і використовуються на житлове будівництво та на ремонт житла з метою забезпечення житлом громадян, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов.

20 відсотків суми вказаних фондів перераховуються в Державний приватизаційний житловий фонд, який створюється для фінансування житлового будівництва в регіонах з низьким рівнем забезпечення громадян житлом та створення резерву коштів для забезпечення гарантії прав на безкоштовне державне житло новонароджених громадян України. Використання коштів зазначеного фонду здійснюється за рішенням Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Законом № 2482-XII установлено спеціальний порядок та процедура приватизації громадянами квартир, зокрема, способи приватизації, порядок розрахунків при приватизації, організація проведення приватизації та оформлення права власності, а також передбачено, що спори, що виникають при приватизації квартир, вирішуються судом.

У справі встановлено, що спірна квартира двокімнатна та має загальну площу 27,6 кв. м.

Підстав для безоплатної передачі квартири незалежно від розміру її загальної площі, установлених ст. 6 Закону № 2482-XII, позивачі не навели, і судом під час розгляду справи таких не встановлено.

Разом з цим у позові, що розглядається, позивачі просили визнати за ними право власності на спірну квартиру за набувальною давністю на підставі ст. 344 ЦК України, яка за встановлених обставин справи не підлягає застосуванню.

Посилання позивачів на те, що вони не можуть у позасудовому порядку оформити право власності на квартиру, на яку мають невикористані житлові чеки для приватизації, нічим не підтверджені. Позивачі не довели обставини неможливості приватизації ними вказаної квартири станом на час звернення до суду з цим позовом.

Доводи позивачів про те, що відповідальний працівник виконкому в усній бесіді з представником позивачів повідомив, що у зв`язку з відсутністю ордера приватизація позивачами спірної квартири неможлива - нічим не підтверджені, а доказування не може грунтуватися на припущеннях.

У разі наявності спору, що виникає при приватизації позивачами вказаної квартири, цей спір вирішується судом за участю належного відповідача.

З урахуванням предмета і підстав поданого позову, визначеного позивачами відповідача, обраного позивачами способу захисту їхніх прав, у межах заявлених вимог і на підставі поданих позивачами докаів - суд не вбачає підстав для задоволення вказаного позову.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України понесені позивачами судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачами.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 273, 280 - 284, 289 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ніжинської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 01 березня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко