Справа №265/2221/21
Провадження №2/265/864/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Дрьомовій О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/2221/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про відшкодування збитків в порядку регресу, третя особа: ОСОБА_5 ,

за участі представника позивача - Царьової О. С. ,

представника відповідачів - ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 , адвокат Царьова О. С., звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись у його обґрунтування на те, що позивачці, а також відповідачам та третій особі належить по 1/5 частці кв. АДРЕСА_1 , яка складається з 4-х житлових кімнат. Так ОСОБА_1 займає кімнату площею 12,2 кв. м., ОСОБА_5 займає кімнату площею 8,1 кв. м. При цьому ОСОБА_2 у спірній квартирі не проживає, мешкаючи за іншою адресою. На протязі періоду проживання у цій квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_5 сплачують комунальні послуги, а відповідачі усунулись від свого обов`язку щодо сплати таких послуг. При цьому ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого вона, як законний представник відповідає за позовом у інтересах своєї неповнолітньої дитини. Вказувала натомість, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Тому співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування. На підставі цього вказувала, що в період з лютого 2018 р. по березень 2021 р. позивачкою були понесені витрати на оплату послуг КК «Східна» в сумі 8415,26 грн., тому кожен з відповідачів повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 1683 грн. Також вона понесла витрати за послуги газопостачання на суму 6633,09 грн., тобто кожен зі співвласників спірної квартири повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 1326, 61 грн. Витрати, сплачені позивачкою, за послуги КП «Комунальник» в сумі 1969,95 грн., відповідачі повинні були сплатити по 1/5 частки, що становить 394 грн. Також нею було сплачено послуги опалення в сумі 15559,55 грн., тому кожен відповідач повинен був сплатити 1/5 частку, що становить 3112 грн. Оскільки, фактично у квартирі проживає чотири особи, за виключенням ОСОБА_2 , то витрати за лічильником за холодне водопостачання та світло повинні нести співвласники за виключенням ОСОБА_2 . Тому сплачені нею послуги за холодне водопостачання у розмірі 6250,52 грн. співвласники, які проживають у квартирі повинні були сплатити по 1562,63 грн. Сплачені позивачкою послуги з електропостачання у розмірі 2451,71 грн. співвласники, які проживають у квартирі повинні були сплатити по 613 грн. Отже, з посиланням на практику Верховного Суду просила суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , з кожного відповідача окремо відшкодування: витрат з оплати послуг ККП «КК «Східна» по 1683 грн.; витрат за послуги газопостачання по 1326,61 грн.; витрат за послуги КП «Комунальник» по 394 грн.; витрат за послуги централізованого опалення по 3112 грн.; витрат за послуги холодного водопостачання по 1562,63 грн.; витрат за послуги з електропостачання по 613 грн., а всього за житлово-комунальні послуги по 8691,24 грн. Також просила суд стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 відшкодування витрат: за послуги ККП «КК «Східна» - 1683 грн.; за послуги газопостачання - 1326,61 грн.; за послуги КП «Комунальник» - 394 грн.; за послуги централізованого опалення - 3112 грн., а всього за житлово-комунальні послуги - 6515,61 грн.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за її відсутності та задовольнити заявлені нею позовні вимоги повністю.

Представник позивачки, адвокат Царьова О. С., підтримуючи у судовому засіданні обґрунтування позову ОСОБА_1 , просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач, ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , не визнаючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до неї та доньки у повному обсязі, просила суд розглянути справу за її відсутністю та відсутністю ОСОБА_4 .

Відповідач, ОСОБА_2 , просив суд розглянути справу за його відсутністю, заперечуючи при цьому проти задоволення позову ОСОБА_1 .

Представник відповідачів, адвокат Лебедєв О. В., заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , у суді зазначав, що оскільки із відповідачами не було укладено договори з надання житлово-комунальних послуг, то останні, незважаючи на те, що вони є співвласниками кв. АДРЕСА_1 , не повинні відповідати за позовом ОСОБА_1 , з якою саме укладено відповідними службами договори на надання житлово-комунальних послуг. Додавав при цьому, що ОСОБА_2 взагалі у спірній квартирі не мешкає.

Третя особа, ОСОБА_5 , до суду не з`явилась, надавши заяву з проханням вирішити справу за її відсутністю, повністю підтримуючи при цьому вимоги ОСОБА_1 .

Суд, вислухавши учасників справи, які з`явились, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного вмотивування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками по 1/5 частки кожний кв. АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 18 грудня 2008 року, а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2 лютого 2009 року (а. с. 16, 17).

Також суд встановив, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 13 квітня 2021 року вбачається, що у кв. АДРЕСА_1 зареєстровані усі відповідачі, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а. с. 130).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

За п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) споживач зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

На підставі ч. 3 ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції до 1 травня 2019 року) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

В свою чергу за п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Також за п. 6 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

За п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що набув чинності та введений в дію з 1 травня 2019 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Суд зазначає, що незважаючи на те, що у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах від 26 вересня 2018 року по справі № 750/12850/16-ц та від 13 листопада 2019 року по справі № 686/14833/15-ц.

Також з аналізу наведених норм права слідує, що стягнення витрат з оплати комунальних послуг можливе лише з власників житла, якщо таке житло перебуває у приватній власної фізичних осіб, саме з якими, чи від імені яких укладаються договори з надання житлово-комунальних послуг їх надавачами.

Так суд зауважує, що відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує.

За ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому за ч. 2 ст. 317 ЦК України на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

На підставі ч. 1 ст. 356 ЦК власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Аналізуючи перелічені норми, вбачається, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, не зважаючи на своє місце проживання, а також враховуючи те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками виключно за їх згодою. При цьому за ч. 1 ст. 360 ЦК України співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на утримання спільного майна відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності.

Таким чином відповідачі, як співвласники квартири по АДРЕСА_2 , зобов`язані нести витрати з оплати 1/5 частки вартості житлово-комунальних послуг за такою адресою.

При цьому, оскільки по АДРЕСА_2 фактично послугами КП «МВУ ВКГ» та ТОВ «Донецькі електричні послуги» за відповідними лічильниками ОСОБА_2 не користується, бо не мешкає за спірною адресою, то нарахування послуг з водопостачання та електропостачання треба розподіляти на інших 4-х співвласників такого житла за виключенням ОСОБА_2 , проти чого сторони не заперечували.

За ч. 1 ст. 524 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також зазначає, що за ч. 4 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

При цьому співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Аналогічний правовий висновок було викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц.

Таким чином суд встановив, що до позивачки, яка фактично провела оплату житлово-комунальних послуг по АДРЕСА_2 , перейшло право вимагати у відповідачів повернення їй таких витрат з врахуванням їх частки у праві власності на кв. АДРЕСА_1 .

З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з вивезення побутових відходів по АДРЕСА_2 на користь КП «Комунальник» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено загалом 1621,97 грн. (а. с. 18-52).

Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що ОСОБА_1 було проведено оплату послуг з вивезення побутових відходів по АДРЕСА_2 на суму 1969,95 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи.

Таким чином 1/5 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг КП «Комунальник» становить 324,39 грн. (1621,97 / 5 = 324,39).

З наданих суду копій квитанцій з квартирної плати на користь ККП «КК «Східна» по АДРЕСА_2 встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено загалом - 8316,03 грн. (а. с. 98-116).

Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що ОСОБА_1 було проведено оплату квартплати на користь ККП «КК «Східна» по АДРЕСА_2 на суму 8415,26 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи.

Таким чином 1/5 частка встановлених судом витрат позивачки з оплати послуг ККП «КК «Східна» по АДРЕСА_2 становить відповідно 1663,21 грн.

З наданих суду копій квитанцій з оплати централізованого опалення та гарячого водопостачання по АДРЕСА_2 на користь ККП «Маріупольтепломережа» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено відповідно за опалення - 22772,79 грн., за гаряче водопостачання - 786,76 грн., а загалом - 23559,55 грн. (а. с. 53-62).

Таким чином 1/5 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг ККП «Маріупольтепломережа» становить 4711,91 грн.

Натомість, суд не має права виходити за межі заявлених в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка просила суд стягнути з відповідачів борг перед нею за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання по АДРЕСА_2 в загальній сумі 15559,55 грн., внаслідок чого 1/5 частка такої суми становить відповідно 3111,91 грн.

З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг з газопостачання на користь ТОВ «Азовгаз» та з розподілу газу на користь ПАТ «Маріупольгаз» по АДРЕСА_2 встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено відповідно за газопостачання - 5600 грн., за з розподіл газу - 233,09 грн., а загалом - 5833,09 грн. (а. с. 86-97).

Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що ОСОБА_1 було проведено оплату послуг з газопостачання та розподілу газу по АДРЕСА_2 на суму 6633,09 грн., оскільки такий розмір не був доведений матеріалами справи.

Таким чином 1/5 частка встановлених судом витрат позивачки з оплати послуг ТОВ «Азовгаз» та ПАТ «Маріупольгаз» по АДРЕСА_2 становить 1166,62 грн.

З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг за спожиту електроенергію по АДРЕСА_2 на користь ТОВ «Донецькі електричні послуги» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено загалом - 2192,83 грн. (а. с. 73-85).

Отже, суд не приймає посилання у позовній заяві представника позивача на те, що ОСОБА_1 було проведено оплату послуг з електропостачання по АДРЕСА_2 на суму 2451,71 грн., оскільки такий розмір не був доведений письмовими доказами.

Таким чином, оскільки у квартирі по АДРЕСА_2 фактично послугами ТОВ «Донецькі електричні послуги» за лічильником користуються чотири особи, співвласники такого житла за виключенням ОСОБА_2 , що визнавали сторони по справі, то 1/4 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг за спожиту електроенергію становить відповідно 548,21 грн.

З наданих суду копій квитанцій з оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню по АДРЕСА_2 на користь КП «МВУ ВКГ» встановлено, що за особовим рахунком, відкритим на ОСОБА_1 позивачкою було сплачено загалом - 6670,74 грн. (а. с. 63-72).

Таким чином, оскільки у квартирі по АДРЕСА_2 фактично послугами КП «МВУ ВКГ» за лічильником користуються чотири особи, співвласники такого житла за виключенням ОСОБА_2 , що визнавали сторони по справі, то 1/4 частка встановлених витрат позивачки з оплати послуг по водопостачанню та водовідведенню становить 1667,69 грн.

Натомість, суд не має права виходити за межі заявлених в цій частині позовних вимог ОСОБА_1 , яка просила суд стягнути з відповідачів борг перед нею за послуги КП «МВУ ВКГ» по АДРЕСА_2 в загальній сумі 6250,52 грн., внаслідок чого 1/4 частка такої суми становить відповідно 1562,63 грн.

Таким чином суд встановив, що заявлені ОСОБА_1 до ОСОБА_2 вимоги підлягають на підставі наведених судом розрахунків задоволенню у загальному розмірі 6266,13 грн. (324,39 + 1663,21 + 3111,91 + 1166,62 = 6266,13).

Суд також зауважує, що ОСОБА_3 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка володіє неповною цивільною дієздатністю згідно із ст. 32 ЦК України. Натомість через це, будучи власником нерухомого майна, неповнолітня особа не здатна самостійно здійснювати свої права та обов`язки, пов`язанні з володінням ним. Тому відповідно до ст. 177 СК України обов`язок дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах покладається на батьків, які за ст. 242 ЦК України є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Таким чином, враховуючи положення ст. 33 ЦК України, саме на ОСОБА_3 покладається майнова відповідальність неповнолітньої ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_3 , за вказаним позовом.

Отже, враховуючи наведене, суд встановив, що на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , підлягають стягненню в рахунок відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг борг цих двох відповідачів у встановленому судом загальному розмірі 16753,94 грн. ((324,39 + 1663,21 + 3111,91 + 1166,62 + 548,21 + 1562,63 = 8376,97) х 2 = 16753,94).

На підставі ст. 141 ЦПК, оскільки судом було при відкриті провадження по справі відстрочено позивачці оплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то з усіх відповідачів пропорційно підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн., тобто з ОСОБА_2 - 302,67 грн. (908 / 3 = 302,67) та з ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , - 605,33 грн. (908 / 3 х 2 = 605,33).

Керуючись ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 223, 259, 263-265, 280, 281, 285 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , про відшкодування збитків в порядку регресу, третя особа: ОСОБА_5 , - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг - 6266,13 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат з оплати житлово-комунальних послуг - 16753,94 грн.

У задоволенні решти заявлених вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 302,67 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , на користь держави судовий збір в сумі 605,33 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 16 червня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Суддя