Справа № 462/6829/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2021 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б. М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

встановив:

Представник позивачів адвокат Барнич В.М. звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 8 511,45 грн. відшкодування шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 , витрати на проведення експертного товарознавчого дослідження у розмірі 6 000,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., на користь позивача ОСОБА_6 стягнути 75 000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь позивача ОСОБА_2 стягнути 75 000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь позивача ОСОБА_4 стягнути 100 000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Заявлені позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19 січня 2020 року приблизно о 23.15 год., відповідач керуючи автомобілем марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по вулиці Городоцькій, в межах населеного пункту, в напрямку виїзду за межі м. Львова, поблизу будинку № 242, грубо порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, а саме: P. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «небезпека для руху»), проявив неуважність та не врахував дорожню обстановку та її зміни, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості свого автомобіля аж до повної його зупинки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де у подальшому здійснив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував водій ОСОБА_1 , рухаючись прямо у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля марки «Рено Лагуна» ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження пов`язані з небезпекою для життя на момент заподіяння у вигляді тупої травми живота, закритого зламу 9-11 ребер зліва, розриву селезінки, водій автомобіля марки «Рено Лагуна» ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості пов`язані з тривалим розладом здоров`я у вигляді закритого багатоуламкового перелому правого наколінника зі зміщенням, та пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості пов`язані з тривалим розладом здоров`я у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки в верхній третині із зміщенням фрагментів. Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2021 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, протягом 2 років іспитого строку. Внаслідок вчинення кримінального правопорушення діями відповідача потерпілим завдано майнову шкоду, спричену пошкодженням автомобіля, а саме 8 511,45 грн різниці страхового відшкодування, 6 000 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та моральну шкоду, оскільки їм були спричинені фізичні та душевні страждання, які вони оцінюють на загальну суму 350 000 грн.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 22.09.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи у порядку спрощеного провадження, зокрема направлено ухвалу про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками рекомендованою поштовою кореспонденцією, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомлення про вручення ОСОБА_5 поштового відправлення особисто.

У визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, відповідач такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала.

При цьому, 22.11.2021 на адресу суду поштовим зв`язком надійшли письмові пояснення на позовну заяву представника відповідача ОСОБА_5 адвоката Куйдана О. І., в яких проти заявлених позовних вимог заперечив у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити.

Разом з тим, подані представником відповідача заперечення, всупереч вимогам ч. 5 ст. 178 ЦПК України не містять документів на підтвердження надіслання таких іншим учасникам справи.

Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін та докази на їх підтвердження, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що згідно вироку Залізничного районного суду м. Львова від 04.06.2021 року у справі № 462/3163/20 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування основного призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк терміном 2 (два) роки та покладено обов`язки на підставі ч.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Під час ухвалення вироку, судом встановлено такі обставини, що 19 січня 2020 року приблизно о 23 годині 15 хвилин, керуючи автомобілем марки «Деу Ланос» реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухаючись ним по вулиці Городоцькій, в напрямку виїзду за межі м. Львова, поблизу будинку № 242, ОСОБА_5 грубо порушив вимоги чинних правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: P. 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «небезпека для руху»), рухаючись у межах населеного пункту позбавив себе можливості уникнути дорожньо-транспортної пригоди, які виразились в тому, що він, керуючи транспортним засобом, проявив неуважність та не врахував дорожню обстановку та її змін, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості свого автомобіля аж до повної його зупинки, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де у подальшому здійснив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Рено Лагуна» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який в цей час рухався прямолінійно у зустрічному напрямку. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля марки «Рено Лагуна» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя на момент заподіяння у вигляді тупої травми живота, закритого зламу 9-11 ребер зліва, розриву селезінки, водій автомобіля марки «Рено Лагуна» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я у вигляді закритого багатоуламкового перелому правого наколінника зі зміщенням, та пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки в верхній третині із зміщенням фрагментів. В момент отримання потерпілими ушкоджень, останні перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою.

Вирок не оскаржувався та набрав законної сили 06.07.2021.

Відповідно до частини 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, судом беззаперечно встановлено факт події дорожньо-транспортної пригоди 19.01.2020 року приблизно о 23.15 год. на вул. Городоцька, в напрямку виїзду за межі м. Львова, яка трапилась з вини відповідача у справі ОСОБА_5 за участю автомобілів марки «Деу Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_5 та марки «Рено Лагуна», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , разом з яким в атомобілі перебували його дружина, дитина та ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_4 отримала тяжкі тілесні ушкодження.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимоги про стягнення, зокрема майнової шкоди, яка полягає у стягненні з відповідача 8 511,45 грн різниці відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля Renault Laguna, д.н.з. НОМЕР_1 та 6 000 грн витрат на проведення експертного товарознавчого дослідження.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 р., при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). При цьому розмір страхової виплати (страховою відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказує, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц.

Позивач аргументуючи заявлену позовну вимогу про стягнення з відповідача відшкодування шкоди спричиненої пошкодженням належного йому транспортного засобу у позовній заяві зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в АТ СГ «ТАС» за полісом ОСЦПВВНТЗ № 120032959, то відповідно звернеться до АТ «СГ «ТаС» із заявою на виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страхової компанії за шкоду спричинену пошкодженням автомобіля, яка згідно полісу, передбачена у розмірі 100 000 грн, франшиза складає 2 000 грн, із вирахуванням якої позивач отримає 98 000 грн., враховуючи що фактичний розмір завданої шкоди згідно експертного дослідження становить 106 511, 45 грн, просить стягнути з відповідача різницю відшкодування, яка становить 8 511,45 грн.

Разом з тим, покликаючись на страховий поліс ОСЦПВВНТЗ № 120032959 яким застрахована у АТ СГ «ТАС» цивільно правова відповідальність ОСОБА_5 , копію такого позивачі до матеріалів справи не надали, що позбавляє суд можливості встановити та перевірити наведені позивачем твердження щодо розміру ліміту відповідальності та розміру франшизи.

Крім того, до матеріалів позовної заяви долучено копію заяви позивача ОСОБА_1 до АТ №СГ «ТАС» на виплату страхового відшкодування, датовану 05.02.2020 року, однак відомостей щодо результатів розгляду страховою компанією такої заяви з 2020 року чи, у випадку проведення на користь позивача грошової виплати, розміру виплаченого страхового відшкодування матеріали справи не містять, натомість із формулювання у тексті позову, який подано у 2021 році випливає, що станом на час звернення до суду із позовною заявою позивач взагалі ще не звертався у страхову компанію та звернеться у майбутньому із заявою на виплату відшкодування.

Згідно вимог передбачених ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи .

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, при цьому з аналізу наведених вище норм чинного законодавства вбачається, що саме із належно встановленого розміру страхового відшкодування, у випадку недостатності страхової виплати, відповідно підлягає встановленню розмір різниці між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням, яка підлягатиме стягненню із винної особи, а відсутність у суду належних та допустимих даних та наявні суперечності свідчать про неналежне обгрунтування позивачами вимоги в частині стягнення майнової шкоди та відсутність у суду правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо заявлених позивачами вимог в частині стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому, згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до роз`яснень наданих у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Окрім того, Великою Палатою Верховного Суду під час розгляду цивільної справи № 752/17832/14-ц у постанові від 15 грудня 2020 вказано, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачам у даній справі, суд виходить з встановлених в ході судового розгляду обставин справи, які мають суттєве значення, приймає до уваги характер, тривалість та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнали позивачі, вимоги, розумності, виваженості та справедливості.

Так, позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду протиправними діями відповідача як щодо нього, так і щодо членів його сім`ї, які знаходились з ним в автомобілі, оскільки пережив стрес як в момент дорожньо-транспортної пригоди хвилюючись за їхнє життя і здоров`я, так і надалі переймаючись їхнім лікуванням. Внаслідок отриманих травм тимчасово був непрацездатним, на підтвердження чого надано листки непрацездатності, що суттєво порушило його нормальний ритм життя, крім того завдавало фізичних страждань та потребувало від нього додаткових зусиль, часу та затрат для лікування. Згідно висновку експерта № 291 від 18.02.2020 року у нього виявлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості пов`язані з тривалим розладом здоров`я у вигляді закритого багатоуламкового перелому правого наколінника зі зміщенням. Забійні садна лівої кисті, забійні садна лівої тім`яної ділянки. Відповідно до медичного висновку ЛКК рекомендовано обмеження значного фізичного навантаження (підйом, переміщення вантажів більше 10 кг.) протягом двох місяців.

Таким чином, із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_5 , позивачу було завдано моральної шкоди, однак сума, визначена позивачем в позовній заяві є завищеною, а тому беручи до уваги вимоги розумності та справедливості, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз на переконання суду достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди буде розмір морального відшкодування у сумі 50 000 грн.

Позивачу ОСОБА_3 , 2012 р.н., яка згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 вид. 28.03.2012, є донькою позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на момент ДТП було всього 8 років, сам факт участі у ДТП психотравматична та стресова подія, що спричинило в подальшому порушення її сну та боязнь дороги та автомобілів, через можливу повторну участь у ДТП та постійне нагадування пережитого нею під час дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, згідно висновку експерта № 246 від 18.02.2020 у малолітньої ОСОБА_3 виявлений закритий перелом стегнової кістки в верхній третині із зміщенням фрагментів, який відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Згідно епікризу/виписки КНП «Міська дитяча клінічна лікарня» ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні з 20.01.2020 по 21.01.2020 та надалі рекомендовано амбулаторне лікування в поліклініці з 22.01.2020. Відтак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз на переконання суду достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу ОСОБА_3 моральної шкоди буде розмір морального відшкодування у сумі 25 000 грн.

Позивач ОСОБА_2 внаслідок дорожньо-транспортної події в момент ДТП пережила стрес та відчуття страху як за себе, так і за доньку та надалі перебувала у стані постійного хвилювання, оскільки крім власного лікування переймалась також піклуванням про здоров`я малолітньої дитини. Також, після події ДТП у ОСОБА_2 з`явився страх перед автомобілями та небажання самій користивуватись ним, хоча автомобіль «Рено Лагуна», д.н.з. НОМЕР_1 , до події був сімейним автомобілем та використувався спільно, однак тепер позивач ОСОБА_2 боїться сідати за кермо автомобіля, що суттєво змінило звичний для неї уклад життя.

Як вбачається із консультативного висновку спеціаліста № 821 від 20.01.2020 ОСОБА_2 встановлений діагноз: забій грудної клітини, тупа травма живота.

Враховуючи вимоги розумності та справедливості, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, на переконання суду достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу ОСОБА_2 моральної шкоди буде розмір морального відшкодування у сумі 5 000 грн.

Позивач ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 19.01.2020 зазнала стресу, фізичних страждань та зміни нормального способу її життя.

Згідно висновку № 431 від 02.03.2020 у ОСОБА_4 виявлена тупа травма живота, травматичний розрив селезінки, внутрішньо-черевна кровотеча. Закриті злами 9-11 ребер зліва. Вказані травми могли виникнути під час ДТП із зіткненням автомобілів від одномоментного контакту лівої половини грудей та живота з виступаючими частинами салону автомобіля 19.01.2020р. та відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки життя в момент спричинення.

Позивач проходила тривале стаціонарне лікування з оперативним втручанням, була змушена терпіти болісні лікувальні та діагностичні процедури та необхідність пристостовуватись до нових дискомфортних умов її життя, зокрема ліжковий режим та потреба зовнішньої допомоги від інших. Наслідком події ДТП стало нераціональне витрачання життєвого часу, значних як фізичних та душевних ресурсів, так і матеріальних, істотні зміни у життєвих стосунках. Пережитий під час ДТП страх та стрес призвели до безсоння та нервозності. Внаслідок отриманих травм все подальше життя змушена постійно дотримуватись харчових дієт.

Із врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_5 , позивачу ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, однак беручи до уваги вимоги розумності та справедливості, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, гідності особи, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз на переконання суду достатнім та належним відшкодуванням завданої позивачу ОСОБА_4 моральної шкоди буде розмір морального відшкодування у сумі 70 000 грн.

Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 265, 268, 274-279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , законним представником якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 50 000, 00 грн (п`ятдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 , законним представником є ОСОБА_2 25 000, 00 грн (двадцять п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 70 000,00 грн (сімдесят тисяч гривень).

В іншій частині заявлених позивачами позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт: НОМЕР_6 , вид. 09.10.2006 р. Сихівським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, проживає: АДРЕСА_1 .

Позивач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , законним представником якої є ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 .

Позивач 3: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт: НОМЕР_7 вид. 08.10.2010 р. Мостиським РВ ГУМВС України у Львівській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 , проживає: АДРЕСА_2 .

Позивач 4: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_9 , проживає: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_4 .

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно

Суддя Б.М.Гедз