КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/6770/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Київ

Справа № 362/2026/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Марчук О.Л.,

у справі за позовом Комунального підприємства «Васильківтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

У квітні 2020 року позивач КП «Васильківтепломережа» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги з централізованого опалення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідачі проживають в квартирі АДРЕСА_1 та є споживачами послуг з централізованого опалення.

За вказаною адресою відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . Нарахування за послуги з централізованого опалення проводяться відповідно до опалювальної площі квартири та тарифів, затверджених рішеннями Васильківської міської ради Київської області №№ 399, 536 від 18.10.2017 року і 20.12.2018 року відповідно.

Посилаючись на пункти 37-39 «Правил надання послуг з постачання теплової енергії», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 року, відповідно до якого розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а плата за послуги вноситься не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим, позивач зазначає, що відповідач порушує такі вимоги та не проводить оплату за опалення квартири, внаслідок чого має відповідну заборгованість.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь КП «Васильківтепломережа» заборгованість в сумі 24 203 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 і ОСОБА_2 на користь КП «Васильківтепломережа» по 1051 грн. з кожного у відшкодування судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині солідарного стягнення заборгованості та ухвалити нове, яким у задоволенні позову до нього, ОСОБА_4 , - відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що він не зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою №2587 від 23 квітня 2020 року (а.с.12), але суд першої інстанції зазначене проігнорував, судової повістки не надіслав. При цьому суд приймаючи рішення про задоволення позову вказав, що він проживає в квартирі АДРЕСА_1 , але даний висновок суду не підтверджений ніякими письмовимидоказами, що свідчить про неналежну оцінку судом доказів. Також про не належну оцінку доказів вказує те, що суд проігнорував нарахуванняпо даній квартирі на одну особу - іншого відповідача.

Також суд не визначив коли та з ким позивач уклав договір по данійквартирі, що свідчить про порушення судом норм процесуального права, в частині оцінки доказів.

Зазначає, що з 2010 року він зареєстрований вквартирі АДРЕСА_2 , а з кінця 2015 року постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 , тим самим він не користувався та не отримував послуг позивача по квартирі АДРЕСА_1 , а тому вважає, що є неналежним відповідачем.

Крім того, оскільки позивачем подано розрахунок з листопада 2013 року, то просить суд застосувати строк позовної давності до даногонарахування.

У відзиві на апеляційну скаргу директор КП «Васильківтепломережа» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що факт реєстрації місця проживання відповідача за іншою адресою не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги. Непроживання відповідача у квартирі, яка йому належить на праві спільної часткової власності не звільняє його від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, які були фактично надані позивачем пропорційно його частки у власності. Крім того, відповідно до переліку сум по особовому рахунку, що наданий до позовної заяви станом на 01.04.2020 року по особовому рахунку відповідачів виникла заборгованість в сумі 24203,87 грн. При цьому відповідачі частково сплачували нарахування, але в зв`язку з тим, що оплату проводили не регулярно та не в повному обсязі позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

Звертає увагу на те, що 23 та 25 березня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 сплачено заборгованість по особовому рахунку в повному обсязі: 23.03.2021 року - 15000 грн., 25 березня 2021 року - 10000 грн. 25.03.2021 року позивач направив листи до Васильківського міськрайонного відділу ДВС про сплату заборгованості в повному обсязі з метою закриття виконавчих провадження в зв`язку з виконанням рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

В апеляційній скарзі відповідач, серед іншого, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо неналежного повідомлення його про розгляд справи, що у відповідності до п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Частиною 2 статті 19 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Згідно з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі (ч.1 ст. 277 ЦПК України). Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. ст. 278 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними в цій главі.

Частиною 5 цієї ж статті визначено, що суд розглядає справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (ч.7 ст. 279 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2020 року позивач КП «Васильківтепломережа» звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення в сумі 24 203 грн. 87 коп.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надавши відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії ухвали для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками до неї, суд надіслав відповідачу ОСОБА_3 на адресу : АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Однак, на супровідному листі та повідомленні суду міститься відмітка представника позивача ОСОБА_5 про те, що за вказаною адресою адресат відсутній.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна довідка № 2587 від 23 квітня 2020 року про реєстрацію місця проживання особи, з якої вбачається, що ОСОБА_6 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, суд першої інстанції на зазначену довідку уваги не звернув, не повідомив відповідача за зареєстрованим місцем його проживання про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений можливості подати відзив на позовну заяву, в тому числі заявити будь-яке клопотання з метою здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Отже, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції в порушення норм процесуального права розглянув справу без належного повідомлення відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, причин неотримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії матеріалів позову не з`ясував, чим позбавив відповідача права на подання відзиву та права довести обставини, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх заперечень, в тому числі заявити клопотання про застосування строків позовної давності, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

З огляду на наведене, та зважаючи на те, що судом першої інстанції розглянуто справу без повідомлення відповідача про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 09.04.2020 року, Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 31.03.1995 року. Інша Ѕ частина цієї квартири належить на праві спільної часткової власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.04.2008 року (а.с. 4).

Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області 25 червня 2016 року, у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_7 , ОСОБА_3 змінив прізвище на « ОСОБА_8 » ( а.с. 31).

Відповідно до п.3.1, 3.2 Статуту КП «Васильківтепломережа», основною метою діяльності підприємства, як виробника комунальної послуги, є забезпечення якісного та безперебійного постачання теплової енергії, централізованого опалення і гарячого водопостачання споживачам міста: підприємствам, організаціям, установам, відомчого і комунального житла та іншим. Підприємство створено з метою організації ринку житлово-комунальних послуг міста Василькова (а.с. 3).

Згідно з переліком сум по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , за вказаною адресою обслуговування станом на 01 квітня 2020 року виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 24 203 грн. 87 коп. (а.с. 5-6).

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України визначено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З огляду на викладене, власник майна повинен нести всі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна.

З огляду на викладене, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку - комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Частиною ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з ст.ст.19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що будучи власниками квартири АДРЕСА_1 , відповідачі належним чином не виконували свої обов`язки по оплаті послуг з централізованого опалення, сплачуючи лише періодично певну частину здійсненого нарахування за місяць.

Зокрема, в листопаді 2016 року, січні, лютому, березні 2017 року, лютому 2018 року сплачено по 200 грн. за місяць, у грудні 2019 року - 500 грн., у лютому 2020 року - 1060 грн., у березні 2020 року - 1100 грн.

Отже, встановивши, що відповідачі, як власники житлового приміщення, є споживачами послуг з центрального опалення, які надає КП «Васильківтепломережа», а також те, що відповідачами не проводилась повна оплата спожитих послуг (за централізоване опалення), суд апеляційної інстанції вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог та необхідність солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за вказані послуги.

Разом з тим, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції оскаржує лише в частині щодо солідарного стягнення з нього, ОСОБА_1 , заборгованості за послуги опалення, а також, посилаючись на те, що позивачем подано розрахунок заборгованості з листопада 2013 року, просить суд застосувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності до даного нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувала.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не був належно повідомленим судом першої інстанції про розгляд справи, у зв`язку з чим були фактично позбавлений права на подання заяви про застосування строку позовної давності до ухвалення судом рішення, то порушене право відповідача підлягає захисту судом апеляційної інстанції, оскільки таке право відповідача є безумовним, а тому колегія суддів приймає заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності.

У пункті 58 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі №200/11343/14-ц роз`яснено про те, що той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про розгляд справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язанням з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і додаткової вимоги (стягнення неустойки, тощо).

Як встановлено судом першої інстанції, позивач КП «Васильківтепломережа» надавало послуги з центрального опалення квартири АДРЕСА_1 , проте відповідачі не сплачували позивачу кошти за надані комунальні послуги з листопада 2013 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги зазначене підприємство звернулось до суду 16 квітня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності за період, що перевищує останніх три роки перед зверненням до суду.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з переліком сум по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1 , за період з листопада 2013 року по березень 2020 року у відповідачів виникла заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 24 203 грн. 87 коп. (а.с. 5-6).

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 16 квітня 2020 року, а також наявність заяви відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів вважає за необхідне відповідно до положень ст. 256, 267 ЦК України, в межах оскаржуваної частини судового рішення, задовольнити позовні вимоги до ОСОБА_1 в межах трирічного строку позовної давності, а саме за останні три роки перед зверненням до суду - з квітня 2017 року по квітень 2020 року.

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з листопада 2011 року по березень 2017 року загальна сума боргу за надані послуги складає суму в розмірі 10 328 грн. 32 коп., до якої необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення зазначеної суми боргу слід відмовити.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню як солідарного боржника з ОСОБА_2 заборгованість за період з 01 квітня 2017 року по 01 квітня 2020 року на загальну суму 13 875 грн. 55 коп. (24 203 грн. 87 коп. - 10 328 грн. 32 коп.).

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не користувався та не отримував послуг позивача по квартирі АДРЕСА_1 , а тому він є неналежним відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідач є співвласником житлового приміщення, в яке постачається централізоване опалення, а тому як власник він зобов`язаний утримувати належне йому жиле приміщення, та має належним чином виконувати свої обов`язки по оплаті за надані послуги. Непроживання відповідача у квартирі, яка йому належить на праві спільної часткової власності, не звільняє його від обов`язку нести витрати по централізованому опаленню житла, які були надані позивачем.

Заперечення позивача у відзиві на апеляційну скаргу про те, що відповідачі здійснювали окремі платежі, тим самим строк позовної давності не перервано, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з розрахунку, наданому позивачем, вбачається, що сума здійснених окремих платежів є значно меншою, ніж щомісячне нарахування, та не перевищує його розмір, а тому відсутні підстави вважати, що відповідачі частково здійснювали погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Васильківтепломережа» заборгованості та ухвалення у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 як солідарного боржника з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Васильківтепломережа» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення в сумі 13 875 грн. 55 коп.

Оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача судового збору колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін, оскільки позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір за мінімальною ставкою, а тому, виходячи із суми задоволених позовних вимог, судові витрати позивача по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі, зазначеній в оскаржуваному рішенні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року - скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь Комунального підприємства «Васильківтепломережа» та прийняти у цій частині постанову:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Васильківтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 як солідарного боржника з ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Васильківтепломережа» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 13 875 (тринадцять тисяч вісімсот сімдесят п`ять) грн. 55 коп.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року - залишити без змін.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Комунальне підприємство «Васильківтепломережа», , місце знаходження; м. Васильків, вул. Декабристів, 60А

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.