Дата документу 14.06.2021 Справа № 330/85/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/85/21 Головуючий у 1-й інстанції: Гусарова В.В.
Провадження № 22-ц/807/1631/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до укладеного договору без номеру від 08.06.2010р. відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, але не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгова-

ності за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення кредиту відповідач станом на 26.10.2020р. має заборгованість у сумі 18 536,34 грн.., з яких: 12 442,35 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5 206,46 р. заборгованість за відсотками на підставі ст. 625 ЦК, 887,53 гр. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору на загальну суму 12 442,35 гр., що складеться з тіла кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі 1410,86. гр.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо відсотків і в цій частині ухвалити нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити повністю. В іншій частині рішення залишити без змін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи наявний паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем, та в якому чітко вказано умови кредитування. Тобто відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування щодо сплати відсотків за користування кредитом, а також відсотків за ст. 625 ЦК України. Отже, відповідач не лише розумів зазначені умови кредитування, про що підтвердив своїм підписом на паспорті споживчого кредиту, а й висловив бажання на таких умовах використовувати кредитну картку з кредитним лімітом. Відповідач не лише користувався кредитною картою, а й частково погашав наявну заборгованість, тобто прийняв умови кредитування до виконання.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, хоча відповідач ОСОБА_1 отримала її копію 10.04.2021р. Проте це не заважає апеляційному розгляду відповідно до приписів ч. 3 статті 360 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до пп. 1, 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України належать справи з ціною позову, що не перевищує 100 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справи незначної складності.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішення суду в частині задоволення вимоги банку ?про стягнення з відповідачки заборгованості по тілу кредиту сторонами не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині відмови в задоволенні? позовних вимог банку про стягнення з відповідачки заборгованість за простроченими відсотками та відсотками відповідно? до вимог ст. 625 ЦК України.

Судом встановлено, що 08.06.2010р. ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, на підставі якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9).

Банк вказував у позовній заяві, що ОСОБА_1 в анкеті-заяві погодилась на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ ПриватБанк, які розміщені на офіційному сайті банку та разом з Тарифами складають договір банківського обслуговування, зі змінами до яких вона зобов`язалась ознайомлюватись на сайті.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла, в тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками, які нараховані згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Але суд вказував, що в цій анкеті-заяві відсутні істотні умови, притаманні кредитному

договору, зокрема, щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, суд не визнав їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку.

При цьому, суд вказував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідач ОСОБА_1 та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

А тому суд вважав, що відповідач повинен повернути лише фактично використані кредитні кошти.

Так, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві від 08.06.2010р., підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, тому суд вважав необґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості за відсотками, які неправомірно нараховані відповідачу.

Стосовно суми основного боргу, судом було враховано те, що фактично позичальником були отримані та використані кредитні кошти, які в добровільному порядку не були повернуті, тому визначив доцільним стягнути заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12 442,35 грн.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

З огляду на вказані норми суд правильно визнав, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому вірно відкинув як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.

Суд правильно послався на те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути лише отримані у кредит кошти.

Посилання в апеляційній скарзі про наявність в матеріалах справи підписаного відпо-

відачем паспорту споживчого кредиту, що є доказом обізнаності відповідача з умовами кредитування щодо сплати процентів, не заслуговують на увагу .

Зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту (а.с.10-11).

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як картка "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.

Також у третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000,00 грн./до 75 000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, що видається споживачу ОСОБА_1 .

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 21.03.2018р., в той час як позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 06.03.2018р. по 26.10.2020р. Тобто, період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк просить стягнути заборгованість.

Таким чином, паспорт споживчого кредитування необхідно розцінювати як попереднє ознайомлення з умовами кредитування, які можуть бути встановлені на різні види карток, з яких споживачу пропонується обрати найбільш придатні йому умови, а банк має визначити за аналізом матеріального стану споживача, чи можливо встановити йому обрані умови кредитування. Отже, паспорт споживчого кредитування є інформаційним документом, передує укладенню договору, але не підмінює сам договір, у якому обрані споживачем умови мають бути закріплені як узгоджені, а договір підписаний сторонами.

До того ж, анкета-заява від 08.06.2010р., підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, за несвоєчасне погашення кредиту, нарахування відсотків за приписами статті 625 ЦК України із узгодженою договором ставкою відсотків, а також посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору.

За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами) погоджено між сторонами у паспорті споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і

тарифів кредитування.

В позовних вимогах та в апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгова-

ності за договором та виписка про рух коштів по картрахунку.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 46-49) та розрахунку заборгованості (а.с. 5-6) вбачається, що за період з 01.07.2018р. по 01.11.2018р. банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, про що свідчить графа 4 "відсотки погашені за рахунок кредиту".

А тому визначена банком заборгованість за простроченими відсотками є необґрунтованою.

Вимоги банку про стягнення з позичальника відсотків, нарахованих на прострочене тіло кредиту за ст. 625 ЦК України, також обґрунтовано залишені судом першої інстанції без задоволення.

За положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в цій частині, банк зазначав, що у відповідності до п. 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнтом з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у розмірі: 86,4 % - для картки "Універсальна", 84% - для картки "Універсальна голд".

Зважаючи на те, що банком не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту узгодження із позичальником вказаної відсоткової ставки на прострочене тіло кредиту, суд першої інстанції обґрунтовано залишив у цій частині вимоги без задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Але, оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для зміни розподілу судових витрат, а також стягнення витрат банку, понесених на стадії апеляційного провадження, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 24 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 14 червня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кримська О.М.

Подліянова Г.С.