ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/736/21 Справа № 201/2036/19 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

19 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ СК «Юнівес» і ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, грошових коштів та судових витрат, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своєму позові та з представником посилаються на те, що 01 вересня 2017 року близько 14.20 годин водій ОСОБА_2 на автомобілі цього відповідача, керуючи автомобілем «ЗАЗ», під час руху по вул. Космічній в м. Дніпро порушив правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку під час керуванням автомобіля і здійснив ДТП, не витримав безпечної дистанції, швидкості руху, скоївши зіткнення, наїзд на рухавшийся в тому місці транспортний засіб «ДЕУ Ланос» під керуванням ОСОБА_3 , що належить позивачу, в результаті якого останньому (автомобілю позивача) були завдані ушкодження, позивач постраждав, йому завдана значна матеріальна шкода, сторона відповідача фактично визнала свою вину, працівниками поліції було складено протокол і направлено його до суду, постановою суду винною у вказаній ДТП визнано ОСОБА_2 і він притягнутий до адміністративної відповідальності. Винним у цій ДТП вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, є саме ОСОБА_2 на автомобілі відповідача. Вказаними діями, пов`язаними з порушеннями правил дорожнього руху, позивачу завдано матеріальну шкоду, він поніс витрати та інш.. Позивач звернувся з цим питанням до страхової компанії і відповідача, страховою компанією не здійсненна виплата реальних витрат на ремонт пошкодженого автомобіля позивача (виплачена частина), а відповідач погасити решту вказаної суми відмовився. Матеріальна шкода повинна відшкодовуватися повністю в межах фактичних витрат на ремонтно-відновлювальні роботи з урахуванням зносу автомобіля і втрати товарної вартості. Вважає, що вказану шкоду повинні відшкодовувати відповідачі в повному обсязі (решту не виплаченої суми) страхова компанія, втрату товарного вигляду пошкодженого автомобіля, витрати на експертне дослідження, інфляційні втрати і пеню та інш., а решту франшизу відповідач: винний в ДТП водій і просив стягнути всю вказану шкоду та судові витрати, задовольнивши уточнений позов у повному обсязі(а.с.78-83).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь ОСОБА_1 несплачену частку відшкодування, вартість відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля в сумі 18115 грн. 38 коп., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 20 грудня 2017 року по 15 серпня 2019 року включно, в розмірі 10 325 грн. 78 коп., 3% річних за період з 20 грудня 2017 року по 15 серпня 2019 року включно в розмірі 939 грн. 53 коп., інфляційні втрати за період з 20 грудня 2017 року по 15 серпня 2019 року включно в розмірі 3113 грн. 33 коп., витрати на оплату послуг експерта в розмірі 1500 грн. та витрати на оплату судового збору в сумі 768 грн. 40 коп., а всього 34762 грн. 42 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розмірі 1000 грн. (том 1 а.с.227-234).

Не погодившись із рішенням суду, ПрАТ «СК «Юнівес», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог (том 1 а.с.243-246).

В порядку ст. 360 ЦПК України від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність рішення суду першої інстанції, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 вересня 2017 року близько 14.20 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗАЗ», державний номер автомобіля НОМЕР_1 , що належить йому ж, рухалася по вул. Космічній в місті Дніпро та в районі електроопори 40/83 здійсненням маневру обгону - не пересвідчився, що це буде безпечно, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діяв таким чином, щоб не завдавати загрози життю та здоров`ю громадян, грубо порушуючи вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, не впорався з керуванням свого автомобіля, заходів для своєчасного зниження швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв, не врахував дорожню обстановку, не вжив заходів до зниження швидкості автомобіля аж до повної зупинки або об`їзду перешкоди, втратив контроль на автомобілем, виїхав на зустрічну смугу руху і скоїв наїзд, зіткнення з рухавшимся в тому місці в зустрічному напрямку автомобілем «ДЕУ Ланос», державний номер НОМЕР_2 , що належить позивачу, під керуванням водія ОСОБА_3 , скоївши ДТП.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача отримав значні ушкодження. При цьому порушення зазначених в протоколі Правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді завданих ушкоджень позивача та пошкодження названого автомобіля.

Стосовного винного, на думку поліцейських, в цій ДПТ водія ОСОБА_2 працівниками поліції складено протоколи і направлено його до суду. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року адміністративну справу відносно ОСОБА_2 розглянуто, у вказаній ДТП встановлено і визнано винним вказаного водія за ст. 124 КУпАПП через порушення ним Правил дорожнього руху України і його притягнуто до адміністративної відповідальності в вигляді штрафу в дохід держави. Вказана постанови оскаржена не була і набрала законної сили, іншого звернення до поліції чи інших правоохоронних органів стосовно цього випадку у сторін не було, обставини ДТП визнані сторонами.

Отже, за результатами розгляду справи, дослідженням матеріалів цивільної справи та матеріалів вказаного ДТП, на думку суду, винними у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є ОСОБА_2 .. При цьому порушення цими водієм правил дорожнього руху України знаходилось у прямому причинно-слідчому зв`язку із наслідками у вигляді пошкодження автомобілів сторін, завданню шкоди. Таким чином, стосовно відповідача встановлено факт вчинення ним на вказаному автомобілі адміністративного правопорушення відносно позивача; участь в цій ДТП приймало лише дві особа: сторона позивач і відповідач на вказаних автомобілях, винним є відповідач, встановлено факт завдання діями вказаної винної особи шкоди позивачу, а також наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями відповідача та зазначеними наслідками у вигляді шкоди позивачу і відповідно винність цього відповідача в завданні шкоди, ця вина встановлена і доведена.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вказана постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2017 року набрала законної сили, належними доказами не спростована, а тому є достатньо підстав для звільнення позивача від доказування даного позову в частині питань чи мали місце винні дії водія цього відповідача на їх автомобілі, а саме дії, що містять в собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАПП, факт завдання ушкоджень позивачу, наявність причинно-слідчого зв`язку між винними діями, пов`язаними з порушенням вимог Правил дорожнього руху України, цим відповідачем і завданням шкоди позивачу. Вказаними протиправними діями позивачу було завдано матеріальної шкоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент скоєння вказаної ДТП застрахована була.

На прохання позивача експертом було проведено дослідження стосовно суми завданої позивачу шкоди, ця шкода визначена з урахуванням зносу без ПДВ 33505 грн. 62 коп., без урахування зносу замінних складників і позивач звернувся до страхової компанії і відповідача з питанням її відшкодування, виплачена менша частина відшкодування, в виплаті решти суми було відмовлено, не виплачена і франшиза позивачу, відповідач позивачу взагалі відмовився відшкодовувати збитки, належну позивачу до сплати шкоду (реальні витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, втрата товарного вигляду пошкодженого автомобіля позивача, витрати на авто дослідження та інш.), в добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача згідно централізованої бази даних МТСБУ і наданих документів, застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів, страховик - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Юнівес». З метою компенсації спричинених в результаті даної ДТП збитків позивач звернувся до ПрАТ СК «Юнівес».

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» згідно поліса АК/1622480 (розмір франшизи - 1 000 грн.)

На виконання вимог ст. 33, 33-1. 35 Закону України «Про страхування» позивач надав страховику: 04 вересня 2017 року письмове повідомлення про настання страхового випадку та 20 вересня 2017 року заяву на виплату страхового відшкодування разом з усіма визначеними Законом документами.

20 вересня 2017 року та 22 вересня 2017 року позивач письмово запросив відповідачів для участі в огляді його пошкодженого транспортного засобу (копії письмових запрошень разом із підтвердженням їх отримання було долучено до позову разом із додатками).

23 січня 2018 року з порушенням строку передбаченого ст. 36 Закону, страховик здійснив позивачу виплату страхового відшкодування в розмірі 14390.24 грн. Дана обставина підтверджується листом Нацкомфінпослуг від 07 червня 2018 року.

Позивач вважав, що фактично виплата страхового відшкодування не була здійснена в повному обсязі, адже зазначена сума є істотно меншою, ніж вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, визначеною судовим експертом Дроздовим Ю.В., у зв`язку з чим цей відповідач повинен здійснити доплату суми страхового відшкодування в розмірі 18115.38 грн. (32505.62 грн. - 14390.24 грн. = 18115.38 грн.)

13 березня 2018 року позивач, засобами поштового та електронного зв`язку, направив вказаному відповідачу заяву, в якій містились вимоги щодо доплати страхового відшкодування та надання детального розрахунку сплаченого страховиком відшкодування, проте вона була проігнорована страховиком.

01 червня 2018 року відповідач (страхова компанія) здійснив часткову оплату пені в розмірі 382.44 грн., що підтверджується листом Нацкомфінпослуг від 07 червня 2018 року.

Судом встановлено, що позивач встановивши, що фактично виплата страхового відшкодування не була здійснена в повному обсязі, адже зазначена сума є істотно меншою, ніж вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ, визначеною судовим експертом Дроздовим Ю.В., у зв`язку з чим цей відповідач повинен здійснити доплату суми страхового відшкодування в розмірі 18115.38 грн. (32505.62 грн. - 14390.24 грн. = 18115.38 грн.) . Проте, виплати йому проведені не були, і не було повідомлено про відмову у їх проведенні.

Суд першої інстанції у даній справі, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ПрАТ «СК «Юнівес» не виконав в повній мірі зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі, тому наявні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення недоплаченого страхового відшкодування з урахуванням пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 3% річних та інфляційних втрат.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 36.2. ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом встановлено, що 13.03.2018 року позивач звернувся до страхової компанії із заявою про доплату страхового відшкодування у сумі 18115.38 грн Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 21.12.2017 року, який складений судовим експертом Дроздовим Ю.В., на замовлення позивача, вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу у зв`язку з пошкодженням його автомобіля, становить з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та вирахуванням ПДВ складає 33505, 62 грн.

Але, на виконання договору обов`язкового майнового страхування відповідач ПрАТ «СК «Юнівес» 29.01.2018 року сплатив позивачу страхове відшкодування в розмірі 14390,24 грн. на підставі звіту № 516 від 23.11.2017 року про оцінку вартості матеріального збитку автомобіля позивача, складеного СОД ОСОБА_4 за заявою страховика (том 1 а.с.101).

У пункті 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»)».

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для повного відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд дійшов вірного висновку про те, що у даній справі обов`язок з відшкодування шкоди, визначеного звітом який складений судовим експертом Дроздовим Ю.В., у межах страхового ліміту покладається на страховика.

Колегія суддів також вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 3% річних та інфляції.

Відповідний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, де Велика Палата погодившись із висновками судів попередніх інстанцій про застосування до страхових правовідносин ч.2 ст.625 ЦК України, вказала, що хоча потерпілий в ДТП і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц та постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 6-927цс16.

Такі ж роз`яснення містить п.21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, згідно якого при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст.526, ч.2 ст.625 ЦК).

За таких обставин доводи відповідача у апеляційній скарзі є помилковими.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Проте, колегія суддів не погоджується із визначеним судом розміром пені, інфляційних втрат та 3 % річних, як помилковим.

Так, обрахунок вказаних сум здійснений судом із суми боргу 32505,62 грн. грн., що є невірним, бо сума недоплаченого страхового відшкодування становить 18115,38 грн., про виплату зазначеної суми позивачем повідомлено відповідача лише 13 березня 2018 року.

За таких обставин нарахування від суми боргу 18115,38 грн. за період з 13.03.2018 року по 15.08.2019 року інфляційні втрати становлять 1889.73 грн., 3 % річних 775.74 грн., та сума пені складає 9090.45 грн.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення коштів підлягає зміні із визначенням наступних сум стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес» на користь позивача: інфляційні втрати 1889,73 грн., 3 % річних 775,74 грн., пені 9090,45 грн.

Відхиляючи доводи страхової компанії щодо визначеного розміру страхового відшкодування, колегія суддів враховує, що згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, відповідач був зобов`язаний довести свої доводи, надавши відповідні висновки чи інші, передбачені ст.76 ЦПК України докази, чого не зробив. Самі лише посилання на неналежність звіту, взятого до уваги судом, не є достатніми підставами для його неприйняття судом.

Решта доводів апеляційної скарги відповідача враховані при зміні та частковому скасуванні судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 серпня 2020 року змінити в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Юнівес» на користь ОСОБА_1 пені, 3 % річних та інфляційних втрат, визначивши період за який підлягає стягнення з 13 березня 2018 року по 15 серпня 2019 року включно, зменшивши розмір пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування з 10325 грн. до 9090,45 грн., 3 % річних з 939,53 грн. до 775,74 грн., та інфляційні втрати з 3113,33 грн. до 1889, 73 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: