Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2021 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: представника позивача - адвоката Василюка А.П.,

представника відповідача-1 - адвоката Бойченка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Подільського районного суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якому просить: 1) визнати недійсним кредитний договір № 2901001/000-КФІВ/13 від 29.01.2013 р. зі змінами та доповненнями; 2) застосувати наслідки недійсності правочину передбачені ст. 216 ЦК України, а саме визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 та договір доручення від 29.01.2013 року; 3) зобов`язати відповідача повернути документи передані по акту прийому передачі від 29.01.2013 року.

Позов мотивований тим, що в ході планового обстеження по вагітності в липні 2012 року у позивачки було виявлено ВІЛ СПІД (перебуває на обліку як ВІЛ-інфікована у Обласній клінічній лікарні № 5 міста Києва), вагітність довелося перервати, з того часу вона отримує APT терапію. Однак з листопада 2012 року стан здоров`я позивачки почав погіршуватися, а клітини імунітету знищуватися. Лікарями було прийнято рішення про зміну схеми її лікування. Для переходу на нову схему APT терапії знадобилося дороге лікування по зміцненню організму від побічних явищ, що з`явилися за час хвороби. 29.01.2013 року під впливом реклами та довіри до фінансових установ, гарантій держави в особі державного регулятора Національного банку України, Нацкомфінпослуг і Законодавства України, зокрема основного закону держави Конституції України та Законів України та гострої необхідності ОСОБА_1 було підписано спірний кредитний договір № 290100l/000-КФІВ/13 про надання споживчого кредиту на поточні цілі позичальника, надалі - договір який додається до позовної заяви з ТОВ «Каса народної допомоги», а також договір іпотеки належної їй квартири на вкрай невигідних для неї умовах. Отримані кошти позивачка витратила на лікування, яке продовжило її життя. Більше двух років позивачка щомісяця справно погашала кредит, однак у січні 2015 року курс гривні по відношенню до долара США перевищив суму в 24 гривні за 1 долар США, а її щомісячний платіж зріс більше ніж в три рази у порівнянні з початковим. Також протягом всього вказаного строку позивачка мала витрачати кошти на підтримку свого здоров`я у боротьбі з невиліковною хворобою. Позивачка зверталась до Відповідача з проханням переглянути умови договору та зменшити суму виплат, однак ТОВ «КНД» відмовило їй. Тому з лютого 2015 року вона змушена була припинити погашення зазначеного кредиту через відсутність коштів. Також обов`язковою умовою для отримання кредиту Відповідач зазначив укладення між позивачкою в якості «Довірителя» та директором ТОВ «КНД» Туркіною Тетяною Генадіївною в якості «Повіреного», кабального по суті, ДОГОВОРУ ДОРУЧЕННЯ, за яким «Повірений» має вчинити від імені «Довірителя» продаж квартири АДРЕСА_1 . За цим договором правочин, вчинений Повіреним», створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки «Довірителя», тобто позивачки. За договором доручення продаж заставної квартири може бути здійснено за ціною, що становить 85% відсотків від оціночної вартості, а також «Повірений» отримує винагороду в сумі 5% відсотків від оціночної вартості квартири. Ще однією вкрай невигідною умовою є прийняття директором ТОВ «КНД» на зберіння, а фактично - відібрання у позивача наступних документів: договір купівлі-продажу квартири, що є предметом застави; технічний паспорт на зазначену квартиру; витяг з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В результаті чого позивачка була утиснена в своєму праві користування житлом, та позбавлена навіть можливості підтвердити належне їй право власності на вказану квартиру.

Ухвалою від 28.10.2015 р. (суддею Роман О.А.) відкрито провадження у справі № 758/11837/15-ц за вказаним позовом.

Ухвалою суду від 28.10.2015 р. заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову - задоволено; накладено арешт на кв. АДРЕСА_1 .

У грудні 2015 року представник відповідача подав письмові заперечення, в яких вказав, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, 29 січня 2013 року між Позивачем та Відповідачем дійсно було укладено Кредитний договір № 2901001/000-КФІВ/13 (надалі - «Кредитний договір»), за умовами якого Позивачем від Відповідача в якості кредиту було отримано 90 000 (дев`яносто тисяч) гривень 00 копійок під 30% (тридцять) процентів річних. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір іпотеки, посвідчений 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 739 (надалі - «Договір іпотеки»), згідно з умовами якого Позивачем в іпотеку Відповідачеві було передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала позивачеві на праві власності. Для уникнення з боку позичальника та додаткового забезпечення вимог кредитора за договором іпотеки 29 січня 2013 року між позивачем та відповідачем також було укладено договір доручення, посвідчений 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 741, за умовами якого довіритель доручив повіреному та надав відповідні повноваження для здійснення продажу предмета іпотеки у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також за умови письмового повідомлення кредитором позичальника та повіреного про таке невиконання. Окрім цього, тяжкий стан здоров`я, у відповідності до чинного законодавства, не є підставою для невиконання чи неналежного виконання особою своїх зобов`язань за цивільним договорами або для визнання таких договорів недійсними. Натомість має місце приховування з боку позивача інформації, яка має значення при укладенні спірних договорів. Крім цього, позивач своїм підписом Кредитного договору висловила свою згоду з усіма його нормами. А оскільки, за умовами договору іпотеки була видана застава, 05.11.2015 року між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений договір № 2901001/000-КФІВ/13/КЗ купівлі-продажу заставної, за умовами якого до ОСОБА_3 перейшло право власності на заставу, а також всі права кредитора за кредитним договором та договором іпотеки. Разом з заставою ОСОБА_3 , як новому кредитору за кредитним договором були передані і оригінали правовстановлюючих документів на предмет іпотеки. З цієї причини у відповідача не має жодної можливості повернути ці документи позивачеві, у випадку ухвалення рішення про задоволення позовних вимог.

В квітні 2016 р. через канцелярію суду представником позивача - адвокатом Багінським А.О. подано уточнену позовну заяву, в якій просив: 1) визнати недійсним кредитний договір № 2901001/000-КФІВ/13 від 29 січня 2013 року; 2) застосувати наслідки недійсності правочину та визнати недійсним договір іпотеки від 29.01.2013 р. квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та договір доручення від 29 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 3) зобов`язати повернути документи ОСОБА_1 документи, передані по акту прийому-передачі від 29.01.2013 р.

15.06.2016 року через канцелярію суду представником відповідача-1 ТОВ «Каса народної допомоги» подані заперечення проти позову, в який зазначає, що у кредитному договорі визначені чіткі умови виконання взятих сторонами на себе зобов`язань, він містить детальний розпис сукупної вартості кредиту, виконаний одним кольором та шрифтом, обставини, які б ускладнювали його прочитання споживачем відсутні. Текст Кредитного договору викладено у логічній послідовності, наведено формули та детальні пояснення до них, які дозволяють будь-якій особі без спеціальної освіти провести необхідні розрахунки. Крім того, чинним законодавством не встановлено способу викладення детального розпису сукупної вартості (із застосуванням формул, таблиць чи без їх застосування), у зв`язку з цим спосіб викладу сукупної вартості кредиту визначається сторонами за їх домовленістю. У зв`язку з добровільним закріпленням сторонами Кредитного договору положень про валютні ризики, Сторони дійшли згоди викласти детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача із застосуванням спеціальних формул та наданням чітких пояснень щодо здійснення розрахунків, які дозволяють із застосуванням кількох простих математичних операцій визначити сукупну вартість кредиту на відповідну дату. Таким чином, Позивач мала можливість або самостійно розрахувати розмір процентів та заборгованості за кредитом, оскільки в кредитному договорі детально і зрозуміло викладена методика такого розрахунку (п. 3, 4 Кредитного договору), або звернутися за консультацією до Відповідача, що вона неодноразово здійснювала для з`ясування конкретного грошового розміру процентів за відповідний місяць. Позивач власним підписом в Кредитному договорі двічі підтвердила повідомлення її фінансовою установою про умови надання кредиту та отримання іншої інформації по кредиту, в тому числі й інформації про сукупну вартість кредиту. Разом з тим, факт ознайомлення позивача умовами кредитування, а також відсутність нез`ясованих питань та зауважень, засвідчено підписом позивача на анкеті позичальника (фізичної особи) на отримання кредиту від 29 січня 2013 року, що підтверджує проведення відповідачем переддоговірної роботи з позивачем. Окрім того, позивач підтвердила свою згоду та обізнаність з умовами кредитного договору своєю фактичною поведінкою, направленою на його виконання, зокрема, шляхом здійснення платежів на погашення процентів за кредитом. Таким чином, припущення позивача про приховування відповідачем будь-якої інформації про умови кредитного договору є безпідставними та надуманими.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу справ від 08.11.2017 р. матеріали вказаної справи передані на розгляд судді Ларіоновій Н.М.

Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проводиться в порядку загального позовного провадження.

У березні 2018 року через канцелярію суду представником відповідача-1 ТОВ «Каса народної допомоги» подано відзив на позовну заяву, аналогічно викладеним обставинам як в письмових запереченнях.

25.07.2018 року через канцелярію суду представником відповідача -3 подано відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що тверджень Позивача про невідповідність кредитного договору положенням ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". З приводу встановлення у договорах валютних еквівалентів та валютних коефіцієнтів висловився Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі 686/1527/15-ц від 17 травня 2018 року. Згідно з частиною першою статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини друга, третя статті 533 ЦК України). Зважаючи на викладене, просив у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

В липні 2018 р. через канцелярію суду представником позивача - адвокат Багінський А.О. подано уточнену позовну заяву, яка аналогічна викладена редакції від 28.04.2016 року.

Ухвалою від 21.11.2018 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників (спадкоємців) відповідача ОСОБА_3

13.10.2020 року ухвалою суду поновлено провадження у справі.

Ухвалою від 01.12.2020 року залучено до участі у справі в якості правонаступників померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

У лютому 2018 року через канцелярію суду представником відповідача-1 ТОВ «Каса народної допомоги» подані письмові пояснення, в яких зазначає, що доказів повернення кредитних коштів і сплати процентів у повному обсязі позивач не надає. На разі, предмет іпотеки перебуває у власності ОСОБА_7 . Отже, визнання кредитного договору № 2901001/000-КФІВ/13 від 29 січня 2013 року і застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді визнання недійсним договору іпотеки, позивач намагається завдати шкоди законному власнику і не повернути кредит одночасно. Окрім цього, у кредитному договорі визначені чіткі умови виконання взятих сторонами на себе зобов`язань.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов з підстав, наведених в ньому, надав пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам.

Представник відповідача -1 ТОВ «Каса народної допомоги» в судову засіданні заперечував проти позову, пояснення надав аналогічні, зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.3, ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 29 січня 2013 року між Пшемінською та ТОВ «Каса Народної Допомоги» було укладено кредитний договір № 2901001/000-КФІВ/13, за умовами якого позивачем від відповідача в якості кредиту було отримано 90 000 гривень під 30% процентів річних.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк (термін). Одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно зі статтями 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору сторонами було укладено договір іпотеки, посвідчений 29.01.2013 року приватним нотаріусом КМНО Верповською О.В. за реєстр. № 739, згідно з умовами якого позивачем в іпотеку відповідачеві було передано квартиру АДРЕСА_1 , що належала позивачеві на праві власності.

За умовами договору іпотеки була видана заставна серії АА № 000245 від 14.03.2014 року.

Положеннями статті 194 ЦК України передбачено, що цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 20 Закону України «Про іпотеку» заставна - це іпотечний цінний папір, який засвідчує безумовне право його власника на отримання від боржника виконання за основним зобов`язанням, за умови, що воно підлягає виконанню в грошовій формі, а в разі невиконання основного зобов`язання - право звернути стягнення на предмет іпотеки.

29.01.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка є директором ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» було укладено договір доручення, за умовами якого довіритель доручив повіреному (уповноваженій особі відповідача) та надав відповідні повноваження для здійснення продажу предмета іпотеки у разі невиконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, а також за умовами письмового повідомлення кредитором позичальника та повіреного про таке невиконання.

ТОВ «КАСА НАРОДНОЇ ДОПОМОГИ» 05 листопада 2015 р. уклало договір купівлі-продажу заставної № 2901001/000-КФІВ/13/КЗ із громадянкою ОСОБА_3 .

Позивач в своїх позовних вимогах просить визнати недійсними кредитний договір від 29 січня 2013 року посилаючись на те, що при укладанні кредитного договору були порушені її права як споживача фінансових послуг, а саме відповідачем приховано повну інформацію про кінцеву сукупність вартості кредиту для здійснення нею свідомого вибору схеми кредитування і не зазначив реальний відсоток по кредиту, чим вів в оману позивача, щодо реальної процентної ставки, сукупної вартості кредиту, абсолютного значення подорожчання кредиту, інших складових частин істотної умови і кінцевої суми кредиту, то суд виходить з наступного:

Відповідно до вимог ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства для даного типу (виду) договору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоду.

Згідно ст.1054 ЦК за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір укладений з наміром створити реальні його наслідки, він виконаний одною стороною повністю (кредитор видав кредит), і частково виконаний позичальником (враховуючи часткове повернення кредиту як у визначенні договором строки так і з їх порушенням).

Договір укладено у письмовій формі, якої вимагає закон до даного виду договору.

Підстави вважати даний договір нікчемним (тобто таким, недійсність якого прямо встановлена законом) відсутні.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач власним підписом в Кредитному договорі двічі підтвердила повідомлення її фінансовою установою про умови надання кредиту та отримання іншої інформації по кредиту, в тому числі й інформації про сукупну вартість кредиту.

Зокрема, п. 13.10 Кредитного договору, шляхом укладення та підписання позичальником цього договору, позичальник підтверджує факт письмового повідомлення про умови надання кредиту, а також про всі збори, проценти, тарифи, комісії; витрати, що пов`язані із валютним ризиком або інші елементи вартості кредиту за цим договором відповідно до п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім цього, відповідно до п. 13.1. Кредитного договору, укладаючи цей договір Позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови цього договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що він до підписання цього договору ознайомився з усіма умовами на яких фінансова установа здійснює кредитування фізичних осіб, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту в фінансовій установі та свідомо обрав умови кредитування, викладені в цьому договорі. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що не знаходиться під впливом омани, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин.

Судом встановлено, що в кінці тексту Кредитного договору додатково підписом Позивача підтверджується наступне: «Інформація, що зазначена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мені надана в повному обсязі, будь-яких питань не виникає. Про умови кредитування повідомлений відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та примірник договору отримав».

Разом з тим, факт ознайомлення з Позивача умовами кредитування, а також відсутність нез`ясованих питань та зауважень, засвідчено підписом Позивача на Анкеті позичальника (фізичної особи) на отримання кредиту від 29 січня 2013 року (копія наявна в матеріалах справи), що підтверджує проведення Відповідачем переддоговірної роботи з Позивачем.

Так, судовою практикою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зокрема, в Ухвалі від 18 лютого 2015 року по справі № 6-678ск15 вказано наступне: «суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, оскільки при укладенні оскаржуваного договору сторони погодили його умови, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом; порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не доведено».

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Ухвалі від 02 березня 2015 року по справі № 6-6918ск15 вказав, що «суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що даний кредитний договір було укладено на підставі вільного волевиявлення, сторони діяли на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи умови укладеного договору. Позивач самостійно, без будь-якого примусу, звернувся до банку з наміром отримати кредит, зазначивши у кредитному договорі, що з основними умовами надання кредиту ознайомлений».

Окрім того, Позивач підтвердила свою згоду та обізнаність з умовами Кредитного договору своєю фактичною поведінкою, направленою на його виконання, зокрема, шляхом здійснення платежів на погашення процентів за кредитом.

Таким чином, припущення Позивача про приховування Відповідачем будь-якої інформації про умови Кредитного договору (в тому числі про кінцеву сукупну вартість кредиту) є безпідставними.

Окрім цього, у кредитному договорі передбачені рівні для сторін умови щодо виникнення договірних ризиків, з визначенням фіксованої процентної ставки у розмірі 30% за користування кредитом, що свідчить про дотримання балансу договірних прав та обов`язків учасників правочину.

В той же час, в кредитному договорі передбачена погоджувальна процедура зміни його положень відповідачем. Але при цьому, процентна ставка відповідачем не змінювалась.

Згідно абз. 3, 4 п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Вказані положення знайшли застосування і в судовій практиці, зокрема, в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 липня 2015 року по справі № 6-15070св15.

Так, в оспорюваному договорі (п. 7.1.5) обумовлено, що у випадку зміни кон`юнктури ринку фінансова установа має право внести зміни до цього договору шляхом письмового повідомлення Позичальника. У випадку якщо позичальник протягом десяти днів не надішле письмове заперечення, зміни вважаються ним прийнятими. У випадку, якщо сторони не дійдуть згоди щодо внесення таких змін, фінансова установа має право розірвати договір і вимагати дострокового повернення кредиту.

Враховуючи те, що Позивач погодився на таке положення шляхом підписання Кредитного договору, то вважати його дискримінаційним немає жодних підстав.

Таким чином, твердження Позивача про наявність у Кредитному договорі дискримінаційних стосовно споживача правил, зміни відсоткової ставки із застосування формули зі змінними величинами не відповідає дійсності, адже договором встановлена фіксована процентна ставка за користування кредитом у розмірі 30%.

Окрім цього, укладеним Кредитним договором між Позивачем та Відповідачем передбачено отримання кредиту у національній валюті. Відповідно до п. 1.8. Кредитного договору усі платежі, що виникають в рамках цього Договору здійснюються Сторонами в Національній валюті України у безготівковій та/або у готівковій формі. Національна валюта України є єдиним засобом платежу по цьому Договору.

Між Позивачем та Відповідачем не укладалося Кредитного договору у іноземній валюті, тому доводи Позивача є безпідставними, оскільки чинним законодавством України не встановлено заборони передбачати у кредитних договорах у національній валюті положення про валютні ризики.

За наявності згоди між Сторонами щодо включення до Договору положень про валютні ризики, такі положення можуть міститися у кредитному договорі. Таким чином, твердження Позивача про незаконність закріплення у кредитному договорі положень про валютні ризики не відповідає дійсності.

Кредитним договором передбачено, що валютні ризики в однаковій мірі покладаються на обидві сторони договору. Так, згідно п. 3.2. Кредитного договору фінансова установа приймає на себе валютний ризик ревальвації (подорожчання) національної валюти по відношенню до курсу іноземної валюти (долара США) на дату укладання цього договору, а Позичальник, в свою чергу, приймає на себе валютний ризик девальвації (знецінення) національної валюти по відношенню до іноземної валюти (долара США).

Таким чином, саме по собі зростання курсу іноземної валюти не є підставою для визнання Кредитного договору недійсними, зазначене стосується обох сторін договору. А позичальник, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, міг передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти.

Позивач погодилась із такою умовою кредитування і підтвердила її справедливість (п. 1,7, 13.1 Кредитного договору) шляхом проставлення свого підпису на Кредитному договорі.

Крім того, Відповідач не має жодного впливу на формування грошово- кредитної політики в Україні, підтримання стабільності національної валюти чи впливу на коливання курсів іноземних валют, адже коливання курсу валют зумовлено здійсненням державної політики органами державної влади, зокрема, Національним банком України.

Відповідач, як і Позивач, під час укладення Кредитного договору не володів інформацією щодо курсових коливань у майбутньому, тому під час укладення Договору ніс такі ж самі ризики, як і Позивач.

Щодо валютних ризиків, то у Рішенні Колегії суддів Судової палата у цивільних справах Верховного Суду України від 26.05.2010 р. щодо валютних ризиків зазначається: «Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст. 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються Національним Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління НБУ від 12.11.2003 р. № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти по відношенню до долара США не є незмінним та враховувати підвищений валютний ризик».

Аналогічна позиція викладена також у Рішеннях Колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 26.05.2010 р. та від 21.07.2010 та ін.

Виходячи з вищевикладеного, позивач не могла не усвідомлювати наслідки застосування зазначених норм Кредитного договору, оскільки впродовж 2014 року, як вона сама підтверджує у своїй первинній позовній заяві, здійснювала погашення процентів за користування кредитом, які з лютого 2014 року вже нараховувались з урахуванням коефіцієнту валютного ризику.

Окрім цього, як вбачається Кредитний договір першопочатково був укладений строком на один рік і 14 березня 2014 року з ініціативи позичальника був продовжений ще на 12 місяців. Для цього були внесені зміни до Кредитного договору, до Договору іпотеки, а також була видана нова заставна. А у березні 2014 року у Позивача вже були всі підстави розуміти динаміку зміни курсу іноземної валюти і відповідно прогнозувати свої витрати на майбутнє.

З наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору від 29.01.2013, а отже і відсутності підстав для задоволення інших позовних вимог.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність відмови у вимогах позову.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір.

На підставі викладеного, ст.ст.11, 194, 525, 526, 530, 546, 572, 574, 627, 628, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11,12, 14, 76, 81, 89, 193, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , правонаступниками якої є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна про визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину та зобов`язання вчинити дії - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Каса народної допомоги» (, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Широка, буд. 12);

Відповідач-2 - ОСОБА_2 (, ІНФОРМАЦІЯ_3 (адреса: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Коростенським МРВ УМВС України в Житомирській області 31.05.2002 року, РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач-3 - ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач-4 - ОСОБА_5 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП невідомо);

Відповідач-5 - ОСОБА_6 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП невідомо);

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська Олена Володимирівна (місцезнаходження за адресою: 01042, м.Київ, вул. Глазунова/Чигоріна, буд. 4/47, неж.прим. в літ. «А», 1-13 групи прим.46а).

Суддя Н. М. Ларіонова