ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2019 року до Богунського районного суду м.Житомира надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання правочинів недійсними.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 02 грудня 2019 року справу направлено за підсудністю на розгляд до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання правочинів недійсними - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року по справі №295/10389/19 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, що складалася із квартири АДРЕСА_1 , яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 1997 року.

02 червня 2006 року ОСОБА_5 звернувся до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 його двоюрідної сестри ОСОБА_4 .

Крім того, 09 червня 2006 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про прийняття спадщини після смерті його двоюрідної сестри ОСОБА_4 .

За приписами статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт ОСОБА_4 як спадкодавцем не складався.

У відповідності до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Дудіної О.С. від 13 листопада 2013 року відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_4 .. Підставою для відмови стала неможливість встановити родинний зв`язок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , зокрема відсутні докази на підтвердження родинного зв`язку між одним із батьків ОСОБА_7 : ОСОБА_8 - мати або ОСОБА_7 з ОСОБА_9 або ОСОБА_10 .

Як вбачається з матеріалів справи, що на підтвердження факту родинних відносин ОСОБА_5 та ОСОБА_4 наявні наступні докази: свідоцтво про народження ОСОБА_5 , де його батьками записано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; довідкою Відділу реєстрації актів громадянського стану Канівського районного управління юстиції Черкаської області від 11 жовтня 2002 року, де зазначено, що у 1924 році зареєстроване одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яка після одруження змінила прізвище на ОСОБА_8 ; архівною довідкою виданою Державним архівом Черкаської області 27 листопада 2013 року, про те, що у метричній книзі про народження Різдво-Богородицької церкви с. Яблунів Канівського повіту Київської губернії є відомості про народження ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої є ОСОБА_9 та його законна дружина ОСОБА_10 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_4 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_4 ), де батьками зазначено ОСОБА_18 та ОСОБА_19 ; свідоцтвом про народження ОСОБА_19 (після одруження змінила прізвище на ОСОБА_19 ), батьками якої є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до якої також увійшла частина квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , а також свідоцтвом про одруження ОСОБА_23 та ОСОБА_2 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

У встановлений законом строк 04 грудня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвої О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Постановою приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Ширяєвої О.В. від 22 грудня 2016 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті її батька ОСОБА_5 , оскільки вчинення такої нотаріальної дії протирічить діючому законодавству України. Зокрема приватний нотаріус у своїй постанові зазначила, що ОСОБА_5 двічі прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4 : перший раз - шляхом вступу в управління і володіння спадковим майном, що передбачав діючий Цивільний кодекс УРСР, оскільки проживав у вказаній квартирі та сплачував комунальні послуги; вдруге - шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини у період дії ЦК України. Але незалежно від того, коли відбулось прийняття спадщини, до спадщини що відкрилась в період чинності Цивільного кодексу УРСР, застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини. Таким чином, нотаріус дійшов до висновку, що ОСОБА_5 не відноситься до числа будь-яких спадкоємців за законом відповідно до ЦК УРСР та не мав право спадкувати майно померлої ОСОБА_4 , а тому відповідно у його доньки ОСОБА_2 право на спадкування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 не вникає.

В 2017 році ОСОБА_1 звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області із заявою про встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_1 , 1946 року народження, перебувала на утриманні померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1934 року народження, з червня 2001 року по серпень 2002 року.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі №330/316/17 вказану заяву було задоволено та встановлено зазначений факт.

Окрім цього, в 2017 році вона також звернулась до Якимівського районного суду Запорізької області з заявою про встановлення юридичного факту того, що ОСОБА_1 , 1946 року народження, з 28 вересня 2002 року вступила в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_4 , 1934 року народження.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 14 серпня 2017 у справі 330/1153/17 вказану заяву було також задоволено, та встановлено зазначений факт її фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном - квартирою АДРЕСА_1 .

03 листопада 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Першої Дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , 1934 року народження.

Проте Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, із невідомих їй причин ніяк не відреагувала на прохання видати їй свідоцтво про право на спадщину і постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії теж не винесла.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі № 330/316/17, та від 14 серпня 2017 року у справі №330/1153/17 були оскаржені ОСОБА_2 (дочкою ОСОБА_5 ) та ОСОБА_3 (сином ОСОБА_6 ), котрі не погоджуються з фактами, що були встановлені судами першої інстанції у справах №330/316/17, № 330/1 153/17, та не визнають право власності ОСОБА_1 у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 за померлою ОСОБА_4 , 1934 року народження. Відповідно, суд апеляційної інстанції скасував рішення судів першої інстанції у справах № 330/316/17, № 330/1153/17 та залишив у вказаних справах її заяви без розгляду в зв`язку із виникненням спору про право.

В описовій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2005 року судом встановлено проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_4 однією сім`єю з 1998 року, також встановлено: взимку 2002 року ОСОБА_4 тяжко захворіла, ОСОБА_5 доглядав її; навесні-влітку вони виїздили у с. Яблунів, Канівського району Черкаської області кожного року; влітку 2002 року ОСОБА_5 поклав ОСОБА_4 до центральної районної лікарні м.Канева...». Далі зазначено, що після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_5 залишився мешкати в квартирі ОСОБА_4 , доглядав за житлом, сплачував комунальні платежі. У липні 2002 року, з`ясувавши хворобу, повіз з лікарні м. Канева до лікарні «Фтизіатрія» м. Дніпропетровська. В описовій частині рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року підтверджено факт проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 однією сім`єю з 1998 року.

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 жовтня 2007 року (на правах касаційної інстанції - Верховного Суду України), беззаперечно встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є двоюрідними братами померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , що підтверджується актовими записами, довідкою та рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 17 березня 2005 року.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила книги шостої цього кодексу застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців, до набрання чинності цим Кодексом. Відповідачі згідно ст. 1258, 1265, 1267 ЦК України 2003 року є спадкоємцями другої черги і їхні частки в спадщині є рівними. Для здійснення права на спадкування (ст. 1268, 1269 ЦК України) ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , повинні прийняти спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

Вказаним рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжено строк до 27 червня 2006 року для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

ОСОБА_5 звернувся з письмовою заявою до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, після померлої, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 . 02 червня 2006 року ОСОБА_5 прийняв спадщину на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , але не отримав свідоцтво на вказане спадкове майно, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер.

ОСОБА_2 є рідною дочкою ОСОБА_5 , спадщину прийняла після смерті батька, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі від 30 квітня 2014 року. Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська своїм рішенням від 17 жовтня 2017 року у справі № 201/574/17, вирішив: «Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ». Це рішення ще оскаржується ОСОБА_1

Рідний син ОСОБА_6 - ОСОБА_3 та рідна дочка ОСОБА_5 - ОСОБА_2 , є єдиними спадкоємцями на квартиру АДРЕСА_1 . Про це вказано в рішенні колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 квітня 2006 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Автономної Республіки Крим від 18 жовтня 2007 року на правах касаційної інстанції - Верховного Суду України, інші спадкоємці відсутні.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми.

Згідно ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемний.

Заява про прийняття спадщини є одностороннім правочином, так як є письмовим виразом дії особи спрямованої на набуття цивільних прав та обов`язків.

Письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї

подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем

відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України письмова заява про прийняття спадщини та відмову від неї подається спадкоємцем особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або прибути особисто до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Не допускається прийняття заяв про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяв про їх відкликання, складених від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Отже, подання особою заяви про прийняття спадщини є її особистим правом, а викладені позивачем в позовній заяві обставини вказують на її незгоду з діями нотаріусів при прийнятті відповідних заяв, а тому позивачем обрано невірний спосіб захисту, порушених на її думку, прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що необґрунтованою є вимога про визнання недійсними заяв відповідачів про прийняття спадщини і скасування запису в книзі обліку і реєстрації спадкових справ, щодо цих заяв,оскільки позивачем вибраний не вірний спосіб захисту своїх прав і правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам зазначеним у позовній заяві, яким суд першої інстанції надав належну оцінку, таким чином висновки районного суду є достатньо аргументованими, а тому апеляційний суд вважає, що повторно відповідати на ті самі аргументи заявника необхідності немає.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова