ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/383/21 Номер провадження 22-ц/814/1557/21Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного това риства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що відповідач підписала заяву №б/н від 06 січня 2011 року, відповідно до якої вона отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач порушує зобов`язання за кредитним договором, станом на 09 грудня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 22 998 грн. 09 коп., яка складається з заборгованості за (простроченим) тілом кредиту у розмірі 16 600 грн. 36 коп., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 5298 грн. 05 коп., заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1099 грн. 68 коп., яку просив стягнути разом з судовими витратами.

За наведених обставин просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват-банк» заборгованість за кредитним договором від 06 січня 2011 року №б/н в розмірі 22 998 грн. 09 коп. та понесені позивачем судові витрати.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06 січня 2011 року в розмірі 10 791 грн. 77 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Частково не погодившись з даним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення районного суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі. В іншій частині рі-шення суду першої інстанції залишити без змін. Судові витрати покласти на відповідача.

Вказувало, що судом першої інстанції не враховано того, що сторони погодили оплату процентів за користування кредитними коштами, а також розмір процентної ставки, оскільки банком надано суду заяву відповідача, в якій зазначено, що останній з фінансовими умовами надання кредитки, «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена. У відповідній довідці зазначено, що базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць нараховується на залишок простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році.

Вважає, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Позивачем надано до суду належні допустимі і достатні докази того, що нарахування та стягнення процентів з відповідача є правомірним.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження факту укладення з відповідачем кредитного договору та досягнення згоди щодо істотних умов цього договору, позивачем надано до судузавірену анкету-заяву відповідача про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06 січня 2011 року.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на відповідача:08 квітня 2013 року позивачем встановлено відповідачу кредитний ліміт у розмірі 0 грн., 04 грудня 2017 року збільшення кредитного ліміту до 15000 грн., 19 липня 2018 року зменшення кредитного ліміту до 0 грн.

Відповідачу видано картку№ НОМЕР_1 , строк дії якої до листопада 2016 року, що підтверджується довідкою КБ «ПриватБанк».

В подальшому карта відповідачу неодноразово перевипускалась, термін дії останньої до березня 2021 року.

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 09 грудня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 22 998 грн. 09 коп., яка складається з заборгованості за (простроченим) тілом кредиту у розмірі 16 600 грн. 36 коп., заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 5298 грн. 05 коп., заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1099 грн. 68 коп.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 січня 2011 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Тарифи Банку», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, комісія за зняття готівки, комісія за моніторинг неактивної картки, комісія за безготівковий розрахунок, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін щодо нарахування штрафних санкцій, а саме пені, розміру відсотків, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем за період з 08 квітня 2013 року по 09 грудня 2020 року сплачено кошти в рахунок повернення отриманих коштів, які позивачем зараховані на: погашення заборгованості за простроченими відсотками 520 грн., погашення заборгованості по пені 138 грн. 05 коп., 561 грн. 95 коп., погашення заборгованості за простроченим тілом кредита 5688 грн. 27 коп. Всього відповідачем сплачено 6 908 грн. 27 коп. За таких обставин сума заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню становить 9 692 грн. 09 коп.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в повному обсязі відповідачем заборгованість не погашена, на підставі ст. 625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних від суми боргу, як зазначив у своєму розрахунку позивач, що складає 1 099 грн. 68 коп., таким чином, загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 10 791 грн. 77 коп.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 526 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичаль-никові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підпри-ємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загаль-ного користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсот-ками за користування кредитом, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», «Тарифи Банку».

Але матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Витяг з Умов і правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Тоді як роздруківка із сайту позивача не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною по справі №6-16цс15 від 11 березня 2015 року.

За наведених обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин (правова позиція Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 по справі№342/180/17).

Надані банком Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 06 січня 2011 року, укла-деним між ПриватБанком та відповідачем ОСОБА_1 ,протягом з 08 квітня 2013 року по 09 грудня 2020 року сплачено кошти в рахунок повернення отриманих коштів, які позивачем зараховані на : погашення заборгованості за простроченими відсотками 520 грн., погашення заборгованості по пені 138 грн. 05 коп., 561 грн. 95 коп., погашення заборгованості за простроченим тілом кредита 5688 грн. 27 коп. Всього відповідачем сплачено 6 908 грн. 27 коп.

За таких обставин судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що сума заборгованості по тілу кредиту, що підлягає стягненню становить 9 692 грн. 09 коп.

З огляду на те, що заборгованість за процентами, за відсутності належних доказів, є безпідставно нарахована позивачем, відтак стягненню не підлягає. При цьому колегія суддів бере до уваги, що посилання апелянта на те, що разом із Анкетою-Заявою 06 січня 2011 року відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Унаверсальна, 55 днів пільгового періоду» не підтверджені належними доказами та спросовуються матеріалами справи.

Окрім того, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

За таких обставин не спроможними є також твердження банку про зумовлені чинністю зобов`язання частковим виконанням відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, обґрунтовані порушенням норм процесуального права, що полягає у неврахуванні при постановленні оскаржуваного рішення довідок про відкриття рахунку, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, виписки по рахунку, розрахунку заборгованості, на правильність висновків районного суду в оскаржуваній частині не впливають, оскільки фактично, такі докази стали підставою стягнення заборгованості за тілом кредиту.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного розгляду.

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 05 травня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Абрамов П.С.

Пилипчук Л.І.