Справа № 158/2183/21
Провадження № 2/0158/590/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді - Сіліч Ю.Л.,

за участю секретаря - Оніщук Н.Є.,

представника відповідача - адвоката Яковчук О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ківерці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю,-

В С Т А Н О В И В

10.08.2021 року адвокат Таргоній В.М. в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2017 року близько 21 год. 30 хв. машиніст пасажирського поїзду №98 сполученням «Київ-Ковель» - ОСОБА_3 , прибуваючи на станцію м. Ківерці, на 298 км. сполучення колій, пікет №6, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув.

27.06.2017 року за даним фактом було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000521 та розпочато досудове розслідування, яке в подальшому постановою слідчого Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 31.07.2017 року закрито у зв`язку із відсутністю в діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України.

Зазначає, що згідно лікарського свідоцтва про смерть №277 від 27.06.2017 року, причиною смерті ОСОБА_4 є спричинення тілесних ушкоджень несумісних з життям внаслідок наїзду потягом. Таким чином, між наїздом на ОСОБА_4 (тобто дією джерела підвищеної небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України) та смертю останнього наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є дітьми ОСОБА_4 та спільно проживали з останнім до дня смерті, їх об`єднував спільний побут та сімейні традиції. Батько був наставником для дітей, допомагав їм матеріально, підтримував та надавав поради.

Враховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 були залежними від батька матеріально, вимушені зміни в їх житті є тяжкими та потребують значних зусиль для організації свого життя, а також позбавлені допомоги та підтримки, просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_5 моральну шкоди в розмірі по 200 000 грн. кожному та вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 13.08.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільній справи та призначено справу до підготовчого засідання.

14.09.2021 року від представників відповідача АТ «Українська залізниця» О.Ф. Левицького та Яковчук О.Д. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов не визнають, посилаючись на те, що причиною смерті ОСОБА_4 є порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства Транспорту України № 54 від 19.02.1984 року, оскільки останній перебував на колії у стані алкогольного сп`яніння (етиловий спирт у концентрації 8,63 проміле); просили в задоволенні позову відмовити. Окрім іншого зазначають, що витрати позивачів на правничу допомогу є значно завищені, оскільки адвокатом Таргонієм В.М. був підготовлений аналогічний позов від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 24.09.2021 року закрито підготовче засіданні у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явились. Представником позивачів - адвокатом Таргонієм В.М. до суду подано заяву про розгляд справи у його відсутності та довірителів. Позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Яковчук О.Д. в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, просила в задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Борохівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області 29.06.2017 року (а.с. 21).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії лікарського свідоцтва про смерть № 277 від 27.06.2017 року, причиною смерті ОСОБА_4 стали множинні забої, розрив внутрішніх органів, множинні зломи кісток скелету, яких він зазнав в результаті наїзду потягом (а.с. 22).

З постанови слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області про закриття кримінального провадження від 31.07.2017 року вбачається, що 26.06.2017 року близько 21 год. 30 хв., машиніст пасажирського поїзду №98 сполученням «Київ-Ковель» - ОСОБА_3 , прибуваючи на станцію м. Ківерці на 298 км., сполучення колій, пікет №6, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події (а.с. 64-65).

За даним фактом 27.06.2017 року, внесено відомості до ЄРДР за №0000521 за ч.3 ст. 276 КК України.

Постановою слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області ст. лейтенанта Здунюка Б.С. від 31.07.2017 року вказане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Вищевказані обставини встановлені рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2021 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 19.07.2021 року, а тому в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №257 від 30.08.2017 року, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла: розтрощення голови; подвійний повний злам хребта в шийному та грудному відділах з повним розривом спинного мозку; множинні фрагментарні злами ребер з обох сторін із розривом плеври, злам грудини, злам правої ключиці, злами лопаток, розрив стінки правого шлуночка серця, забій серця, забої та розрив обох легень, крововиливи в ділянці коренів легень і т. д. Всі зазначені в судово - медичній експертизи тілесні ушкодження у ОСОБА_4 характерні для залізничної травми, які виникли у швидкій послідовності одне за одним. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_4 виявлено етиловий спирт у концентрації 8,63 %о, що може свідчити про тяжку алкогольну інтоксикацію організму (а.с. 66-71).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.08.1994 року, батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 (а.с.23).

Родинні відносини між позивачем та ОСОБА_4 , а саме те, що останній є батьком ОСОБА_2 , стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 17.12.1989 року; копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 04.11.2013 року (а.с. 27-28).

Згідно довідки Липинської сільської ради Луцького району Волинської області № 469 від 30.07.2020 року, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 з дружиною ОСОБА_8 , сином ОСОБА_1 , дочкою ОСОБА_2 , мамою ОСОБА_9 та онуком ОСОБА_10 (а.с.33).

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (частина друга статті 1193 ЦК України).

Відтак, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Доводи представника відповідача з приводу того, що потерпілий ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, свідомо, нехтуючи Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті мав умисел є непереконливими, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Таким чином, у спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не внаслідок умислу потерпілого, як про це стверджує представник відповідача.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Відповідно до ст.23 ЦК України, кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що факт смертельного травмування ОСОБА_4 , стався внаслідок його грубої необережності, а саме порушення ним пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м.

Крім того, ОСОБА_4 порушив п.3 Постанови КМУ №903 від 10.11.1995 року «Про правила поведінки громадян на залізничному транспорті», відповідно до якого особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях, знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою.

Факт порушення вказаних правил підтверджується постановою слідчого СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області від 31.07.2017 року про закриття кримінального провадження №0000521, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.06.2017 року, яке на підставі п. 2 ч. 1 ст.284 КПК України було закрито.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано.

Отже, враховуючи наведені обставини та норми матеріального права, приймаючи до уваги те, що смерть ОСОБА_4 сталася внаслідок його грубої необережності, а саме порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд погоджується з тим, що позивачам завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану та враховує той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з ОСОБА_4 , є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, а також виявлення в крові трупа ОСОБА_4 етилового спирту у концентрації 8,63%о.

Окрім цього, суд зазначає, що з моменту звернення до суду з даним позовом до ухвалення рішення у справі, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилися, будь- яких інших обставин, які слугували б підставою для стягнення моральної шкоди у заявленому розмірі, крім тих, які зазначені у позовній заяві, суду не надали.

Також суд зазначає, що сам факт загибелі батька ОСОБА_4 є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань останніх, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесли діти загиблого, їх тривалість, непоправність втрати і неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги позивачів що відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, а тому з АТ «Українська залізниця» слід стягнути на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100000 грн., по 50 000 грн. кожному.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу надано суду наступні документи: 1) копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, 2) копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_1 від 03.08.2021 року; 3) копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_2 від 03.08.2021 року; 4) детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

З вищевказаного детального опису виконаних робіт вбачається, що всього вартість виконаних робіт становить 7000 грн., з яких 1000 грн. - консультації; 1000 грн. - підготовчі дії спрямовані на подання позовної заяви в суд; 5000 грн. - підготовка та подання позовної заяви в суд.

Відповідно до п. 3 детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 03.08.2021 року, надана правнича допомога включає в себе, в тому числі: пп. 3.1 - написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; пп. 3.2 - обґрунтування розміру заподіяної клієнту шкоди, що на думку суду є тотожною виконаною роботою адвоката.

Крім цього, суд, оцінюючи обґрунтованість вимоги позивача щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена позивачами сума є завищеною та неспівмірною із обсягом наданих послуг адвокатом, оскільки адвокат Таргоній В.М. представляв інтереси у справі 158/2499/20, про що свідчать копії долучених судових рішень, зміст і підстава позову у яких є ідентичними, та не потребувала значного часу для збирання доказів та підготовки позовної заяви.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку що розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, підлягає зменшенню та відшкодуванню у сумі 5000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а враховуючи, що позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 908 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167-1168, 1172, 1187, 1191, 1193 ЦК України, ст. ст. 141, 246, 259, 268, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. кожному.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України суд зазначає повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ;

Позивач: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_6 ;

Представник позивачів: адвокат Таргоній Вадим Миколайович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії РН №1944 від 02.02.2021р., юридична адреса: 79026, Львівська область, Львів, р-н Франківський, вул. Ак. Сахарова, буд. 33, оф. 501;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5, ;

Представник відповідача - Гуменюк Інна Андріївна, адреса: АДРЕСА_3

Представник відповідача - Яковчук Олена Дмитрівна , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений 24.12.2021 року.

Суддя Ківерцівського районного суду Ю.Л. Сіліч