Справа № 308/1021/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року у складі судді Придачука О.А. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Департамент міського господарства Ужгородської міської ради про усунення порушень при переплануванні квартири ,-

встановив :

У січні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент міського господарства Ужгородської міської ради, про усунення порушень при переплануванні квартири.

Позовні вимоги мотивує тим, що він проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Безпосередньо над його квартирою, поверхом вище, розміщена квартира АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач ОСОБА_3 . Відповідачем було зроблено перепланування квартири, яке на думку позивача, перешкоджає безпечному користуванню його квартирою. Зокрема, у квартирі АДРЕСА_2 демонтовано перегородки між ванною кімнатою, коридором та санвузлом, влаштовано суміщений санвузол та відокремлений коридор, у кухні перенесено дверний проріз.

У грудні 2015 року відбулося затоплення квартири позивача в результаті самовільного переобладнання санвузла в квартирі АДРЕСА_2 на прокладеній в стіні металопластиковій трубі із-за тріщини на ній, яка прокладена від електробойлера до змішувача в приміщенні кухні. Листом першого заступника начальника управління містобудування та архітектури Ужгородської міської ради від 26.11.2014 року М-455/23 стверджено, що власник квартири АДРЕСА_3 за отриманням дозволу на проведення перепланування протягом 2006-2014 рр. в управління не звертався.

На думку позивача, перепланування квартири АДРЕСА_3 виконано всупереч вимогам пункту 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», п. 8.11 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», згідно яких не допускається розміщення вбиральні та ванної або душової над житловими кімнатами і кухнями.

Позивач зазначає, що у 2017 році ним подавався аналогічний позов до ОСОБА_4 і Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 19.06.2018 року у справі № 308/7340/17 ухвалено рішення, згідно з яким його позовні вимоги задоволено повністю зобов`язано ОСОБА_4 здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_3 та привести її у первинний стан. Однак, Закарпатським апеляційним судом рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.06.2018 року у справі № 308/7340/17 скасовано, з тих підстав, що ОСОБА_4 не є власником вказаної квартири.

З врахуванням наведеного позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_3 здійснити реконструкцію квартири АДРЕСА_3 та привести дану квартиру у первинний стан.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від10 лютого 2021 року у задоволенні заявленого позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити заявлений позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені ним в обґрунтування заявлених вимог, не надав їм належної правової оцінки та неправомірно відмовив у задоволенні заявлених вимог.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу, просять її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечив апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інтонації

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони та представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності та необґрунтованості.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справам та ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Квартира АДРЕСА_2 у вказаному будинку, яка належить на праві приватної власності відповідачу, розташована поверхом вище над квартирою позивача.

Згідно положень ч.2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Обґрунтовуючи заявлений позов і порушення своїх прав, за захистом яких позивач звернувся до суду, позивач зазначає, що відповідачем у квартирі АДРЕСА_2 зроблено перепланування квартири, яке перешкоджає безпечному користуванню позивачем його квартирою, а саме: демонтовано перегородки між ванною кімнатою, коридором та санвузлом, влаштовано суміщений санвузол та відокремлений коридор, у кухні перенесено дверний проріз, що суперечить вимогам пункту 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», п. 8.11 ДБН В.3.2.2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», згідно яких не допускається розміщення вбиральні та ванної або душової над житловими кімнатами і кухнями.

Відповідач заперечує здійснення жодних втручань в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, вказуючи, що у квартирі АДРЕСА_3 проводилися виключно ремонтні роботи, покраска стін, тощо.

Згідно з листом виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.06.2016 року № М-03423у, наданого у відповідь на звернення ОСОБА_1 , у квартирі АДРЕСА_3 , виконано будівельні роботи з перепланування, а саме: демонтовано перегородки між ванною кімнатою, коридором та санвузлом, влаштовано суміщений санвузол та відокремлено коридор, у кухні перенесено дверний проріз. Це перепланування не суперечить вимогам пункту 2.28 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки Основні положення» (не допускається розміщення вбиральні та ванної (або душової) над житловими кімнатами і кухнями. На виконання будівельних робіт по переплануванню дозвільні документи від органів місцевого самоврядування не вимагається.

Позивачем, відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України не надано будь-яких доказів, які б підтверджували вчинення відповідачем під час ремонту квартири дій, які б порушували права позивача.

Посилання позивача на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.06.2018 року у справі № 308/7340/17, як на доказ порушення його прав, не може бути взято до уваги, оскільки згідно постанови Закарпатського апеляційного суду від 24.10.2019 року вказане рішення скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не заслуговують на увагу також посилання позивача на те, що у грудні 2015 року відбулося підтоплення його квартири в результаті самовільного перебладнання санвузла в квартирі АДРЕСА_2 , на прокладеній в стіні металопластиковій стіні через тріщини в ній, що прокладена від електробойлера до змішувача в приміщення кухні, оскільки належним способом захисту прав позивача в даному випадку є відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, а не зобов`язання відповідача здійснити реконструкцію власної квартири та привести її у первинний стан, як про це просить позивач у заявленому позові.

З врахуванням вищенаведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що позивач не довів факт порушення його прав відповідачем внаслідок проведення ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_3 , та обґрунтовано відмовив у заявленому позові.

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 24 червня 2021 року.

Головуючий :

Судді: