Справа № 351/2052/20
Провадження № 22-ц/4808/733/21
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Пацаган В.В.

з участю ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2021 року, постановлене в складі судді Калиновського М.М. в м.Снятині,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 . Після смерті якого залишилося спадкове майно- житловий будинок АДРЕСА_1 . 17.08.2020 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини. Вказує, що він пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки на момент відкриття спадщини та протягом тривалого часу не мав паспорта громадянина України, у зв`язку з його втратою. Вважав, що з поважних причин пропустив строк прийцняття спадщини за законом, просить визначити йому додатковий строк, тривалістю два місяці, для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Снятинського районного суду від 30 березня 2021 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позову, вказуючи на те, що суд неповно з`ясував обставин справи, дав неправильну оцінку поданим доказам, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, тому ухвалив незаконне рішення. На думку апелянта, суд не врахував того, що він виявив бажання прийняти спадщину та у вставновлений законом строк для прийняття спадщини 26 грудня 2019 року звернувся до нотаріуса. Однак у нього виникли перешкоди щодо реалізації відповідного права у зв`язку з відсутністю необхідних документів, які посвідчують його особу. Крім того, у зв`язку з запровадженням карантинних заходів в період пандемії коронавірусу, він мав змогу звернутись до МВ УДМВ за видачею паспорта тільки 07 липня 2020 року.

17 травня 2021 року ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що ним пропущено строк для прийнття спадщини без поважних причин.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

ОСОБА_3 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання повторно не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що причини пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, є неповажними. Позивач не мав перешкод у визначеному законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а його посилання на відсутність паспорта громадянина України не пов`язане з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_1 (а.с.24).

Сторони визнають, що ОСОБА_1 є сином покійного ОСОБА_4 . Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На час відкриття спадщини позивач не проживав постійно із спадкодавцем, тому має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Постановою державного нотаріуса першої Снятинської районної державної нотаріальної контори від 17.08.2020 р. відмовлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з пропущеним строком на прийняття спадщини.

07.07.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського відділу УДМС України в Івано-Франківській області із заявою про оформлення паспорта громадянина України. У заяві про втрату паспорта громадянина України зазначено, що паспорт втрачено заявником 20.05.2020 р (а.с.8)

Згідно даних Єдиної Інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами 21.07.2020 р. ОСОБА_1 , документовано паспортом громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_2 замість втраченого паспорта серії НОМЕР_3 , виданого Шевченківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області (а.с.7)

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Частинами першою, третьою статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша, друга статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, прийняття спадщини є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини на відсутність паспорта громадянина України.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 07 липня 2020 року він втратив паспорт громадянина України 20 травня 2020 року, що підтверджується його заявою до начальника Івано-Франківського МВ УДМС України в Івано-Франківській області (а.с.8).

Установлено, що з часу відкриття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 по час втрати 20 травня 2020 року паспорта громадянина України у ОСОБА_1 не було перешкод у встановлений статтею 1270 ЦК України шестимісячний строк для подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

З огдяду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що втрата позивачем паспорта громадянина України не є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновком судів першої інстанцій про те, що зазначені позивачем обставини для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у порядку, визначеному статтею 1270 ЦК України.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що у зв`язку з запровадженням карантинних заходів в період пандемії коронавірусу, позивач мав змогу звернутись до МВ УДМВ за видачею паспорта тільки 07 липня 2020 року, оскільки ним вртачено паспорт громадянина України, так як, до врати паспорта у нього не було перешкод у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00).

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення. Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст складено 16 червня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський