КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/8975/20 Головуючий у 1 інстанції: Хоменко В.С.
провадження №22-ц/824/7858/2021 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду голосіївського району м. Києва» про відшкодування збитків, завданих залиттям квартири,-

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», як управителя, на її користь збитки, завдані залиттям квартири, у розмірі 31 796 грн., 2 000 грн. витрат на проведення оцінки вартості збитків та 840 грн 80 коп. судового збору.

Позов обгрунтовувала тим, що 25.12.2019 року належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 було затоплено внаслідок пошкодження трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» на користь ОСОБА_1 збитки, завдані залиттям квартири, у розмірі 31 796 грн. та витрати по проведенню оцінки вартості збитків у розмірі 2 000 грн.. Здійснено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідача - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким у задоволенні позову відмовити.

Скаргу обґрунтована тим, що що жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які у своїй сукупності дадуть змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування, позивачем не надано.

Немає також доказів причинно-наслідкового зв`язку, оскільки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» не є компанією-управителем, не є надавачем комунальних послуг, не є власником (балансоутримувачем) внутрішньо-будинкових мереж будинку

АДРЕСА_2 .

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири ОСОБА_1 сталося внаслідок пошкодження трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 , за належний стан якого відповідає відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», а тому і має відшкодовувати завдану шкоду.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За змістом ст.1166 ЦК України обов`язок відшкодувати заподіяну шкоду покладається на особу, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Отже, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2003 року, посвідченого ПН КМНО Морозовою С.В. за реєстровим №13899 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 24.12.2003 року за реєстровим №4171 (а.с.15).

Згідно з актом від 26.12.2019 року, наданого позивачем до справи, 26.12.2019 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 внаслідок пошкодження трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 в мажах вказаної квартири, належної позивачу (а.с.16).

Відповідно до рішення Голосіївської районної в м. Києві ради №41/10 від 19.10.2010 року на баланс КП «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Голосіївського району», перейменованого в подальшому згідно рішення Київської міської ради №270/270 від 09.10.2014 року в КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», передано будинок АДРЕСА_2 (а.с.108-111).

Відповідач - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» є управителем будинку АДРЕСА_2 (а.с.86).

Таким чином, встановлено, що будинок АДРЕСА_2 знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва», яке надає послуги з утримання будинків та прибудинкових територій.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо-будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо-будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Отже, утримання будинків та прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на забезпечення нормального функціонування житлових будівель та прибудинкових територій протягом усього періоду їх використання та призначення.

На підставі викладеного суд прийшов до вірного висновку про те, що відповідальним за стан трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 є КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Так як залиття квартири позивачки сталося внаслідок пошкодження трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 , за належний стан якого відповідає відповідач, то суд вірно вважав, що завдану шкоду повинен відшкодовувати останній.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Отже, цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, та якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачці.

Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у залитті квартири, що належить позивачці, а також на підтвердження того, що підтримання стану трубопроводу центрального опалення на горищі житлового будинку АДРЕСА_2 не відноситься до компетенції відповідача, останнім, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Законодавством встановлено, що відшкодування шкоди полягає у відшкодуванні затрат, необхідних для приведення пошкодженої речі у її попередній стан та у компенсації супутніх витрат, необхідних для такого відновлення.

Визначаючи розмір збитку, суд вірно виходив зі звіту про оцінку майна від 03.01.2020 року, складеного висновку експертного дослідження №181-06 від 19 січня 2018 року, складеного оцінювачем ОСОБА_2 за заявою представника позивача ОСОБА_3 , згідно якого сума збитку, нанесеного ОСОБА_1 в результаті пошкодження водою її майна - квартири АДРЕСА_1 , складає 31 796 грн.

Зазначений звіт відповідачем не спростований і інших доказів (рецензії звіту про оцінку, висновку експерта чи ін.) на спростування наданого позивачем звіту відповідачем не надано.

Також стороною відповідача не було заявлено клопотання про призначення відповідної судової експертизи, тому у суду були відсутні підстави для неприйняття наданих позивачем доказів як належних та допустимих. Як зазначив суд, заперечення відповідача проти цього доказу ґрунтуються на його внутрішніх сумнівах, а не на конкретних вказівках на неправильність висновків чи порушення процедур проведення оцінки.

За таких обставин з відповідача на користь позивачки підлягала до стягнення сума в розмірі 31 796 грн.

Також, з відповідача на користь позивачки підлягала до стягнення вартість сплачених позивачем за надання йому послуг з незалежної оцінки в сумі 2 000 грн., так як такі витрати були необхідними для визначення розміру завданих збитків і є доведеними (а.с.17-21).

Крім того, не було надано доказів того, що залиття належної позивачці квартири відбулося з вини інших осіб, і як наслідок, відповідальність за спричинену шкоду має бути покладена не на відповідача.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: