Справа № 349/1058/21
Провадження № 22-ц/4808/1669/21
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

секретаря Пацаган В.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Гринчишина І.Я.

ОСОБА_2 адвоката Падучак І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рогатинського районного суду від 22 вересня 2021 року ухвалине у складі судді Гаврилюк О.О. у м. Рогатин Івано-Франківської області за позовом ОСОБА_2 до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 внаслідок чого відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на земельну ділянку для ведення сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту серії II-IФ №011626, площею 0,92 га. За життя ОСОБА_3 заповіту не залишила. Стверджує, що він є спадкоємцем майна померлої в порядку спадкування за законом. Однак ним було пропущено строк для прийняття спадщини у зв`язку з перебуванням на роботі за межами України, а саме на території Російської Федерації у період, визначений для прийняття спадщини. Просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Рішенням Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк чотири місяці, з часу набрання рішенням суду законної сили, для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини за законом, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з прийняттям нового яким відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, при прянятті рішення у справі суд прешої інстанції не в повній мірі дослідив фактичні обставини справи, не надав принципову та об`єктивну оцінку доказам, що в свою чергу потягнуло за собою винисення незаконного рішення й порушило його законні права та інтереси. ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на час смерті з нею проживав її чоловік ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_2 з ними не проживав та в піврічний термін не подавав заяви про прийняття спадщини. Тобто єдиним спадкоємцем майна після смерті своєї дружини ОСОБА_3 став її чоловік ОСОБА_4 , який постійно проживав з дружиною на час її смерті, та не відмовився від прийняття спадщини у встановлений законом 6-ти місячний термін. За таких умов відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України у власності ОСОБА_4 опинилися крім раніше належної йому частки в ј будинковолодіння також Ѕ частина домоволодіння, яка за життя належала його дружині, а всього у власності ОСОБА_4 таким чином стало ѕ вказаного будинковолодіння. За таких же підстав шляхом фактичного прийняття ОСОБА_4 успадкував і земельну ділянку належну за життя дружині, право приватної власності на яку підтверджується державним актом серії II-IФ №011626 виданого 26 вересня 2001 року Добринівською сільською радою народних депутатів. Однак ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Водночас ОСОБА_1 є внуком ОСОБА_4 та покійним за життя на користь внука (апелянта) склав заповіт, яким на все належне за життя йому майно розпорядинвся на користь ОСОБА_1 . Вказаний заповіт не змінено і не скасовано та у встановлений законом термін ОСОБА_1 від прийняття спадщини не відмовлявся та своєчасно у встановлений законом термін звернувся до нотаріуса за переоформленням своїх спадкових прав після смерт дідуся. За таких умов стверджує, що є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті дідуся ОСОБА_4 та має право на оформлення належних останньому за життя прав на ѕ домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку успадковану ОСОБА_4 після смерті дружини.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.

Представник ОСОБА_2 заперечує доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним та обгоунтованм, просить залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з відсутність спору з приводу спадкового майна, позивач пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, а тому вважає необхідним визначити йому додатковий строк, який буде достатнім для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим 14 лютого 2012 року виконавчим комітетом Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. (а.с.10)

Відповідно до довідки № 189, виданої виконавчим комітетом Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, останнім місцем проживання ОСОБА_3 , було АДРЕСА_1 . Заповіт від імені ОСОБА_3 в Добринівській сільській раді Рогатинського району Івано-Франківської області не посвідчувався. На день смерті ОСОБА_3 у домоволодінні в АДРЕСА_1 з спадкодавцем проживав чоловік ОСОБА_4 (а.с.11)

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим 01 червня 2017 року виконавчим комітетом Добринівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області.(а.с.9)

Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Андрейків Т.В. 19 березня 2021 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_3 , у зв`язку з пропуском строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Відповідно до постанови нотаріуса, згідно з матеріалами спадкової справи № 356/2012 після смерті ОСОБА_3 заведена ІНФОРМАЦІЯ_5 ; спадкоємцями померлої є: її чоловік ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . (а.с.12).

Як вбачається з копії Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІ-ІФ № 011626, виданого 26 вересня 2001 року Добринівською сільською радою народних депутатів, ОСОБА_3 на підставі рішення Добринівської сільської ради народних депутатів від 12 травня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,92 га у межах згідно з планом на території Добринівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 13).

Відповідно до дублікату, що має силу оригіналу заповіту від 11.04.2013 року ОСОБА_4 заповів все належне йому майно з чого воно б не складалося і де б воно не знаходилося онукові ОСОБА_1 . (а.с.42).

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі знаходиться спадкова справа № 61058253 , спадкодавець ОСОБА_4 . (а.с.38).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суд з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі№ 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) зазначено, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Тобто у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору у цій справі є визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Установлено, що після смерті ОСОБА_4 у встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини за заповітом, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 , який не залучений до участі у розгляді цієї справи як відповідач.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить висновку, про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки Рогатинська міська рада у цьому випадку як орган місцевого самоврядування не є належним відповідачем у справі. Належним відповідачем у цій справі є ОСОБА_1 , який своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та інші спадкоємці, які прийняли спадщину.

Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості на стадії перегляду справив апеляційному порядку вирішувати питання щодо залучення співвідповідачів, тому у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з неналежним суб`єктним складом сторін.

Позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.

Згідно п.п.1,2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 362 (одна тисячу триста шістдесят дві) грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2021 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Рогатинської міської ради Івано-Франківської області про визначення додаткового строку для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 24 грудня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк І.О. Максюта

О.В.Пнівчук