Справа № 462/5712/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.,

при секретарі Шиманській Я.І.,

за участю приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся І.Б., представника боржника - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Петрусь І.Б. звернувся до суду з поданням, в якому просить звернути стягнення на нерухоме майно: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_3 , для виконання ОСОБА_3 зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/5712/16, виданих 7 жовтня 2020 року Залізничним районним судом м. Львова. Подання обгрунтовує тим, що на виконанні у нього перебуває виконавче провадження АСВП № 63300706 з виконання виконавчого листа № 462/5712/16, виданого 7 жовтня 2020 року про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 євро, що на день відкриття виконавчого провадження згідно курсу НБУ складає 166699 гривень 47 коп. У добровільному порядку боржник суми боргу не повертає. Згідно інформації з Державного рестру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за ОСОБА_3 зареєстровано ряд об`єктів нерухомого майна, в тому числі і 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Згідно інформації, наданої Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою від 17.02.2021 року, 11.07.2018 було заведено спадкову справу №157/2018 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви про прийняття спадщини, поданої ОСОБА_3 11.07.2018. До складу спадкового майна входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, у зв`язку із відсутністю заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину. За наведеного випливає, що боржник ОСОБА_3 вступила в спадщину за померлим ОСОБА_4 , проте майно - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 не було зареєстроване у встановленому законом порядку, що у свою чергу перешкоджає фактичному виконанню рішення суду. В зв`язку з наведеним та на підставі ст.440 ЦПК України, просить подання задовольнити.

Приватний виконавець Петрусь І.Б. в судовому засіданні подання підтримав з підстав наведених у поданні та просить подання задовольнити.

Стягувач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить подання задовольнити та розглядати справу без його участі.

Представник боржника ОСОБА_3 заперечила проти задоволення подання, подавши письмові заперечення, та пояснила, що ОСОБА_3 після смерті брата ОСОБА_4 одержала у спадщину 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 . Згідно ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості отриманої спадщини та за рахунок спадкового майна. Частиною 2 цієї статті передбачено, що вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу, суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі. З урахуванням положень статті 1282 ЦК УКраїни, вважає, що стягнення на спадкове майно - 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 може бути звернуто судом лише за позовом кредитора ОСОБА_2 , а тому просить відмовити у задоволенні подання приватного виконавця.

Заслухавши приватного виконавця, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали подання, суд прийшов до висновку, що подання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, рішенням Залізничного районного суду м. Львова 28 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного суду від 8 вересня 2020 року, у справі № 462/5712/16 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики задоволено та стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) євро, також 1391 грн. 36 коп судового збору.

На виконання вказаного судового рішення 7 жовтня 2020 року Залізничним районним судом м. Львова видано два виконавчих листи № 462/5712/16 про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вищевказаних сум.

На підставі виконавчого листа № 462/5712/16, виданого 7 жовтня 2020 року Залізничним районним судом м. Львова, про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5000 євро, приватний виконавець Петрусь І.Б. постановою від 13 жовтня 2020 року відкрив виконавче провадження АСВП № 63300706.

Постановою від 13 жовтня 2020 приватний виконавець Петрусь І.Б. наклав арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми сттягнення з урахуванням виконавчого збору 183439,02 грн.

Постановою від 13 жовтня 2020 приватний виконавець Петрусь І.Б. наклав арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_3 у межах суми сттягнення з урахуванням виконавчого збору 183439,02 грн.

В ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем Петрусь І.Б. встановлено, що боржник ОСОБА_3 доходів не отримує, коштів на рахунках в банківських установах не має, відсутні дані про реєстрацію за ОСОБА_3 транспортних засобів.

Постановою від 22 січня 2021 приватний виконавець Петрусь І.Б. звернув стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 , що отримує у ТОВ «СІГНЕТ-ЦЕНТР».

Встановлено, що станом на теперішній час стягнуто з боржника ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 631,22 грн.

Згідно інформації з Державного рестру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.04.2021, за ОСОБА_3 зареєстровано на праві спільної часткової власності 2/3 частки трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 28 січня 2020 року та постановою Львівського апеляційного суду від 8 вересня 2020 року встановлено, що згідно спадкової справи № 157/2018, посвідченої Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою (індекс справи 02-14) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 ОСОБА_3 на підставі Заяви про прийняття спадщини від 11.07.2018 року прийняла спадщину від брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З копії спадкової справи вбачається факт звернення ОСОБА_3 із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого брата ОСОБА_4 , а відтак ОСОБА_3 вважається такою, що прийняла спадщину, після смерті свого брата та не відмовилася від неї.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 7 лютого 2018 року визначено частку боржника ОСОБА_4 в розмірі 1/3 ідеальної частки у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

З відповіді Сьомої Львівської державної нотаріальної контори від 09.04.2021, вбачається, що 11.07.2018 Сьомою Львівською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №157/2018 після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі заяви ОСОБА_3 про прийняття спадщини, поданої 11.07.2018. До складу спадкового майна входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося, у зв`язку із відсутністю заяви про видачу такого.

Таким чином, ОСОБА_3 11.07.2018 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , однак не зверталася до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцва про право на спадщину. Таким чином, ОСОБА_3 успадкувала 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , проте у встановленому законом порядку остання не зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно.

Пунктом 9 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 10 Закону встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 1, 2 статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами 3, 4 статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.

Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 лютого 2020 року у справі № 676/1314/19.

За наведеного суд критично оцінює покликання представника боржника на те, що положеннями статті 1282 ЦК України передбачено, що суд звертає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям в натурі, лише за позовом кредитора.

Беручи до уваги, що ОСОБА_3 належить 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , разом із тим це право боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, що перешкоджає виконанню судового рішення, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 440 ЦПК України, суд-

постановив:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Петруся Ігоря Богдановича, заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 та боржник ОСОБА_3 про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме майно: 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яке не зареєстровано у встановленому законом порядку за боржником ОСОБА_3 , для виконання ОСОБА_3 зобов`язань за виконавчими листами у справі № 462/5712/16, виданих 7 жовтня 2020 року Залізничним районним судом м. Львова.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Повне судове рішення складено 17.06.2021 року.

Суддя: