ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5405/21 Справа № 195/1575/19 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 10 серпня 2002 року. У зв`язку з реєстрацією шлюбу своє прізвище ОСОБА_3 вона змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище ОСОБА_4 позивач змінила на дошлюбне ОСОБА_3 .

На час звернення з позовом до суду, шлюб з відповідачем розірвано не було. За рахунок спільно набутих коштів 28 січня 2004 року сторони шляхом купівлі набули право власності на автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 . Вартість автомобіля на 20 вересня 2019 року, згідно оцінки рухомого майна, становить 24617,60 грн.

Також на ім`я відповідача з 2006 року в АТ КБ Приватбанк, АТ Райфайзен Банк Аваль, АТ Метабанк були відкриті депозитні рахунки на різні суми, впродовж наступних років суми вкладів постійно збільшувались. Суми вкладів з врахуванням відсотків відповідач позивачу не повідомляв.

З лютого 2019 року сімейні стосунки між сторонами погіршилися, у зв`язку з погіршенням здоров`я позивача , вони фактично стали жити на різні бюджети. Розподілити кошти на депозитах в добровільному порядку відповідач відмовився, без згоди позивача користується коштами у власних потребах.

За рішенням Томаківського районного суду від 23 березня 2011 року, задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , про стягнення боргу за договором позики на суму 20423грн. 10 коп. Дану грошову суму відповідач отримує відповідно до виконавчого листа 2-118/2011 від 01 березня 2012 року, виданого управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області. Оскільки договір позики було ухвалено під час перебування сторін у шлюбі, позивач вважає дані грошові кошти спільним майном.

Добровільної згоди, щодо поділу майна сторони не досягли, а тому позивачка просить суд постановити рішення, яким визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , депозитні вклади АТ КБ Приватбанк, АТ Райфайзен Банк Аваль, АТ Метабанк, та грошові кошти у сумі 20423грн. 10 коп., сплачені відповідачу за рішенням суду. А також визнати за нею право власності на 1/2 частину вищезазначеного майна.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року позов задоволено частково та ухвалено визнати об`єктом права спільної сумісної власності автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1197, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; поділити спільне майно подружжя, а саме, автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1197, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1197, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, об`єм двигуна 1197, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 ; вирішено питання стосовно судових витрат; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що сторонами у шлюбі було придбано автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, а отже дане майно визнається спільною сумісною власністю та може бути поділене між сторонами. В іншій частині позову позивачем не доведено наявність коштів на депозитних рахунках відповідача, сума яка підлягала б поділу на час розгляду справи в суді не уточнена, відповідно інформації наданої банком за даними ОСОБА_2 , станом на 24 вересня 2019 року залишок депозитного рахунку 1176.76 та 568.74 грн., станом на 01 лютого 2019 року 768.89 та 9818.66 грн. відповідно (а.с.50), станом на 15 жовтня 2020 року 0.71 грн. та 386.58 грн. відповідно (а.с. 121), суми на рахунках змінювались постійно. Щодо грошових коштів стягнених за рішенням Томаківського районного суду від 23 березня 2011 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , на суму 20423грн. 10 коп., які позивач вважає спільним майном, жодних доказів про виконання даного рішення, отримання відповідачем відповідних платежів позивачем не надано, а судом не отримано. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених позовних вимог, отже в цій частині у задоволенні позову належить відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 10 серпня 2002 року. Шлюб зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя актовий запис №406.Що підтверджується копією свідоцтва про одруження НОМЕР_2 (а.с.9)У зв`язку з реєстрацією шлюбу своє прізвище ОСОБА_3 вона змінила на прізвище чоловіка ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 прізвище ОСОБА_4 позивач змінила на дошлюбне ОСОБА_7 (копія свідоцтва а.с.13).

У зв`язку з чим позивачу 14 грудня 2006 року було повторно видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_3 .(а.с. 11).

На час розгляду справи в суді, шлюб розірвано.

Відповідно інформації наданій на виконання ухвали суду АТ КБ Приватбанк - щодо наявності депозитних рахунків за даними ОСОБА_2 , станом на 24 вересня 2019 року залишок депозитного рахунку 1176.76 та 568.74 грн., станом на 01 лютого 2019 року 768.89 та 9818.66 грн. відповідно, (а.с.50), станом на 15 жовтня 2020 року 0.71 грн. та 386.58 грн. відповідно (а.с. 121), АТ Райфайзен Банк Аваль,щодо наявності рахунків за даними ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишок коштів станом на 01 лютого 2019 року та 24 вересня 2019 року відсутній (а.с. 41) АТ Метабанк,щодо наявності рахунків за даними ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 залишок коштів станом на 01 лютого 2019 року та 24 вересня 2019 року відсутній ( а.с. 43).

Відповідно інформації наданій на виконання ухвали суду АТ КБ Приватбанк - щодо наявності рахунків за даними ОСОБА_1 , станом на 03 грудня 2019 року 12.56 грн. депозит та картки 1035.78 грн. та 2449.26 грн. відповідно (а.с. 69), АТ Райфайзен Банк Аваль,щодо наявності рахунків за даними ОСОБА_1 рахунків не знайдено, (а.с.63), АТ Метабанк, щодо наявності рахунків за даними ОСОБА_1 рахунок закрито 24 вересня 2015 року ( а.с. 71).

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС № 1245, щодо реєстрації, зняття з реєстраційного обліку транспортних засобів належних ОСОБА_2 повідомлено наступне- станом на 12 грудня 2019 року, за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВАЗ 21011 ,1977 року випуску 30 грудня 2004 року знятий з обліку в комісійний магазин. 03.02 2004 року зареєстровано автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, номерні знаки НОМЕР_4 (а.с. 77).

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що сторонами у шлюбі було придбано автомобіль ЗАЗ 110307, 2003 року випуску, а отже дане майно визнається спільною сумісною власністю та може бути поділене між сторонами. В іншій частині позову позивачем не доведено наявність коштів на депозитних рахунках відповідача, сума яка підлягала б поділу на час розгляду справи в суді не уточнена, відповідно інформації наданої банком за даними ОСОБА_2 , станом на 24 вересня 2019 року залишок депозитного рахунку 1176.76 та 568.74 грн., станом на 01 лютого 2019 року 768.89 та 9818.66 грн. відповідно (а.с.50), станом на 15 жовтня 2020 року 0.71 грн. та 386.58 грн. відповідно (а.с. 121), суми на рахунках змінювались постійно. Щодо грошових коштів стягнених за рішенням Томаківського районного суду від 23 березня 2011 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , на суму 20423грн. 10 коп., які позивач вважає спільним майном, жодних доказів про виконання даного рішення, отримання відповідачем відповідних платежів позивачем не надано, а судом не отримано. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вищезазначених позовних вимог, отже в цій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом сумісної власності подружжя.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Згідно із ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним і поділ сумісного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

У відповідності до абз. 4 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за № 11 при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення коштів, які знаходились на депозитних рахунках, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки доказів наявності коштів на депозитних рахунках відповідача, позивачем ані до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що за рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики на суду 20423, 10 грн., та вказану суму відповідач отримує відповідно до виконавчого листа, в поділі якої суд першої інстанції необґрунтовано відмовив, колегія судді відхиляє, оскільки доказів про виконання вказаного рішення матеріали справи не містять.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль, є спільною сумісною власністю подружжя й підлягає поділу між ними, виходячи із засад рівності часток та суд першої інстанції правильно визнав за позивачем та відповідачем по 1/2 частині спірного автомобіля. Тоді як, в решті позову відмовлено, у зв`язку з недоведеністю, з чим погоджується й колегія суддів.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону, а також ці доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко