Справа № 383/938/20
Номер провадження 2/383/48/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року Бобринецький районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді - Адаменко І.М.,

за участю секретаря судового засідання Зербул С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Швець Р.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Бобринець Кіровоградської області в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області, справу №383/938/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2020 року ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, у якому просила поновити її на посаді художнього керівника Веселівського будинку культури, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 21 жовтня 2016 року працювала на посаді художнього керівника Веселівського будинку культури Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. В період роботи з головою сільської ради ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки на грунті того, що останній змушував робити непритаманну та не передбачену посадовими обов`язками роботу. Такі стосунки призвели до того, що під тиском голови сільської ради, 05 грудня 2019 року написала заяву про звільнення за власним бажанням, але 16 грудня 2019 року вказану заяву відкликала, а 19 грудня 2019 року, після чергової сварки із головою сільської ради ОСОБА_2 , останній повідомив їй про звільнення із займаної посади.

04 вересня 2020 року рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області її позов задоволено та поновлено на роботі і стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Розпорядженням Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №25 від 10 вересня 2020 року її поновлено на роботі на посаді художнього керівника сільського будинку культури з 19 грудня 2019 року, а 11 вересня 2020 року розпорядженням Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області №27 знову звільнено з вказаної посади відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Із своїм звільненням позивач не погоджується, тому звернулася до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18 січня 2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі в справі Кетрисанівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області в якості співвідповідача.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Бем Ю.Ю. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відзив на позов від відповідача до суду не надходив.

Представники відповідача Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні. Відзиву на позов від відповідача до суду також не надходило.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України).

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про зарахування на посаду художнього керівника» №26 від 21 жовтня 2016 року ОСОБА_1 зараховано на 0,5 вакантної ставки посади художнього керівника сільського будинку культури з 24.10.2016 року, що підтверджується його копією (а.с.25).

19 грудня 2019 року Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області за №20 «Про звільнення з посади худ. Керівника СБК» ОСОБА_1 звільнено з посади за ст.38 Кодексу законів про працю України на підставі поданої заяви від 04.12.2019 року (а.с.32).

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 вересня 2020 року у справі №383/261/20 ОСОБА_1 поновлено на роботі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць допущено до негайного виконання (а.с.21-24).

Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про поновлення на роботі» №25 від 10 вересня 2020 року ОСОБА_1 поновлено на посаді художнього керівника сільського будинку культури з 19 грудня 2019 року (а.с.6).

13 та 20 грудня 2019 року у Веселівському будинку культури комісією за участі директора ОСОБА_3 проведено контрольну перевірку інвентаризацію цінностей, з актів б/н якої не вбачається результатів нестачі матеріальних цінностей (а.с.30-31).

Розпорядженням голови Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області «Про звільнення з посади ОСОБА_1 » №27 від 11 вересня 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до п.2 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України звільнено з посади художнього керівника сільського будинку культури з 11 вересня 2020 року на підставі пояснень громадян територіальної громади та акту інвентаризації (а.с.7).

В дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 Серія НОМЕР_1 секретарем Веселівської сільської ради зроблено запис №2 від 11 вересня 2020 року про звільнення в зв`язку з втратою довіри, відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України на підставі Розпорядження №27 від 11 вересня 2020 року (а.с.26-27).

Строною відповідача також до суду надано інший варіант акту б/н від 13.12.2019 року (а.с.138), який з пояснень представників відповідача Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області був підставою звільнення позивачки, але при цьому з його змісту вбачається, що у Веселівському будинку культури взагалі не обліковуються матеріальні цінності, а перелік зазначених у акті цінностей є спонсорською допомогою, які фактично виявлені перевіркою, тобто є в наявності, і розбіжностей щодо їх наявності комісією не встановлено.

При цьому також відповідач долучив письмові пояснення членів комісії та громадян, які надавали таку спонсорську допомогу будинку культури (а.с.139-145), які суд оцінює як недопустимі докази, так як ці особи не були безпосередньо допитані в судовому засіданні в якості свідків.

Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов та крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу ( п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України).

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року (зі змінами) роз`яснено, що звільнення з підстав втрати довіри (пункт 2 статті 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом тощо), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіри до них і в тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Таким чином, роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника.

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВС від 06.02.2019 року у справі №711/6670/16-ц.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши, що основною трудовою функцією позивачки, яку звільнено з посади художнього керівника будинку культури є організація культурно дозвіллєвої діяльності, що вбачається із Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 81 «Культура та мистецтво», затвердженого Наказом Міністерства культури і мистецтв України 14.04.2000 N 168, і до указаної основної роботи працівника не входили обов`язки щодо зберігання товарно-матеріальних цінностей, тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у роботодавця Веселівської сільської ради Бобринецького району підстав для звільнення ОСОБА_1 з посади художнього керівника сільського будинку культури у зв`язку із втратою довіри (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Доводи відповідачів щодо законності звільнення ОСОБА_1 спростовуються матеріалами справи, які не містять доказів, що до основних обов`язків указаного працівника входила робота з товарно-матеріальними цінностями.

На цій підставі суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині поновлення на роботі позивачки ОСОБА_1 ..

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середньомісячний заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінетів Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України №1213 від 09.12.2020 року.

Відповідно до абз.2 п.4 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою працездатністю.

Відповідно абз.3 п.4 Порядку передбачено, якщо в розрахунковому періоді у працівника не було заробітної плати, розрахунки проводяться з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Згідно абз.4 п.4 Порядку передбачено, якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку. У разі укладення трудового договору на умовах неповного робочого часу, розрахунок проводиться з розміру мінімальної заробітної плати, обчисленого пропорційно до умов укладеного трудового договору.

Відповідно абз.5 п.4 Порядку передбачено, що розрахунок середньої заробітної плати обчислюється виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати то її нарахування здійснюється шляхом множення посадового окладу чи мінімальної заробітної плати на кількість місяців розрахункового періоду.

Згідно абз.2 п.8 Порядку передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати за два місяця, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абз.5 п.4 Порядку, на число робочих днів за останні два календарних місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

В матеріалах справи маються довідки щодо заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи з 10.09.20р. по 11.09.20р..

Так з інформаційного листа від 14.01.2021 року №1.1-24/18/1 Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області вбачається, що ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата за два робочі дні 10 вересня та 11 вересня 2020 року в сумі 5073.10 грн.

З довідки Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 19.01.2021 року за №1.1-24/22/1 встановлено, що ОСОБА_1 була прийнята на роботу розпорядженням сільського голови від 10.09.2020 року №25 та звільнена з роботи розпорядженням сільського голови від 11.09.2020 року №27 згідно п.2 ст.41 КЗпП України та їй була нарахована заробітна плата в сумі 222,81 грн. (а.с.122).

А з довідки Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області №1.1-25/297/1 від 16.02.2021 року вбачається, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата у розмірі 326,08 грн. при посадовому окладі 956,50 грн. та довідку від 19.01.2021 року щодо нарахування середньомісячної заробітної плати ОСОБА_1 , просять вважати недійсною (а.с.161).

Однак, суд ставиться критично до цих довідок, і вважає їх неналежними доказами та відхиляє їх, оскільки інформація викладена в них щодо нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 є суперечливою та спірною та є такими, що не відображають дійсну інформацію щодо середнього заробітку позивачки.

Зважаючи, що розміри мінімальної заробітної плати з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року складає 5000,00 грн., з 01.01.2021 року по 30.11.2021 рік становить 6000,00 грн., за вересень місяць мінімальна заробітна плата становить 5000,00 грн., у вересні 22 робочі дні, тобто (5000,00:22 дні=227,27 грн. за один робочий день), з 12.09.2020 року по 30.09.2020 рік = 13 робочих днів, тобто (13х227,27=2954,51 грн.), з жовтня 2020 року по грудень 2020 року 3 (три) місяці х 5000,00 грн. (мінімальна заробітна плата) = 15000,00 грн., січень 2021 рік 1 місяць х 6000,00 грн. (мінімальна заробітна плата) = 6000,00 грн., у лютому місяці 20 робочих днів, тобто (6000,00 грн.: 20=300,00 грн. за один робочий день), з 01.02.2021 року по 22.02.2021 рік = 16 робочих днів, тобто (16х300,00 грн.=4800,00 грн.)., тому загальна сума компенсації за час вимушеного прогулу 112 днів, яка підлягає стягненню, становить 28754,51 грн., а не 32000 грн. як зазначено в уточненому розрахунку позивачки від 04.02.2021р..

Отже, з Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, що складає 112 днів за період з 12 вересня 2020 року по 22 лютого 2021 рік (день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді (роботі)), в сумі 28754,51грн., яка визначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн., то в цій частині позов є необґрунтованим, тому суд відмовляє у його задоволенні виходячи з наступного.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі відповідними змінами) роз`яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Аналогічну за змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 464/3789/17.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що на підтвердження того, що внаслідок незаконного звільнення та не бажанням продовжувати трудові відносини з позивачем, останній завдано моральної шкоди, належних та допустимих доказів до суду не надано.

Суд вважає, що сам факт звільнення та не отримання заробітної плати не свідчить про завдання особі моральної шкоди та про наявність підстав для її відшкодування, оскільки наявність такої шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та моральними стражданнями підлягають доказуванню на загальних підставах і їх доказування є обов`язком позивача.

Тобто, позивач повинен надати докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Проте, належних та допустимих доказів того, що позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду до суду позивачем не надано, тобто вину відповідачів в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено.

На підставі вищевикладеного, суд відмовляє повністю в задоволені вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн..

Судом також встановлено, що з довідки Міністерства юстиції України Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на день розгляду справи Веселівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області значиться станом на 22.02.2021р. як зареєстрована (а.с.165), тому щодо позовних вимог до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, то вони задоволенню не підлягають, оскільки належним відповідачем у справі є Веселівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області, та яка не припинила свою діяльність на день ухвалення рішення та в Єдиному державному реєстрі відсутній запис про державну реєстрацію припинення її діяльності, на цій підставі суд відмовляє у задоволенні вимог до Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, позивачем доведено належними та допустимими доказами незаконність її звільнення з займаної посади, а тому позов про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 28754,51 грн. підлягає задоволенню, а щодо стягнення моральної шкоди в сумі 30000,00 грн. та позовні вимоги щодо співвідповідача Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області позов задоволенню не підлягає, тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог.

Відповідно ч.9 статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Оскільки надані представником позивача адвокатом Швець Р.Ю. 22 лютого 2021 року письмові документи, а саме: копія акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 06.02.2020 року №КР0330/390/АВ; копія припису про усунення виявлених порушень від 06.02.2020 року №КР0330/390АВ/П; копія протоколу про адміністративне правопорушення від 06.02.2020 року №КР0330/390/АВ/П/ПТ; копія постанови Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 27.04.2020 року по справі №383/160/20; копія постанови Кропивницького апеляційного суду від 27.05.2020 року по справі №383/160/20 подані до суду у порушення ч.9 ст.84 ЦПК України та за своїм змістом не стосуються предмету доказування, тому суд не бере їх до уваги.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з п.п.2, 4 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст.43 Конституції України, п.2 ч.1 ст.41, ст.ст. 233, 234, 235 КЗпП України, ст.ст.4,12,13, 76-81, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області та Кетрисанівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді художнього керівника Веселівського будинку культури Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області.

Стягнути з Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12 вересня 2020 року по 22 лютого 2021 року в розмірі 28754 грн. 51 коп., (двадцять вісім тисяч сімсот п`ятдесят чотири гривні 51 копійка), який обраховано без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Веселівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Бобринецький районний суд Кіровоградської області).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Веселівська сільська рада Бобринецького району Кіровоградської області, , юридична адреса: с. Веселівка Бобринецького району Кіровоградської області, поштовий індекс 27261.

Відповідач: Кетрисанівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, , юридична адреса: вул. Шкільна, буд.47, с. Кетрисанівка, Кропивницького району Кіровоградської області, поштовий індекс 27247.

Повне судове рішення складено 26.02.2021 року.

Суддя І. М. Адаменко