ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 740/3357/20

Головуючий у першій інстанції - Шевченко І. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1006/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подає апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, (суддя Шевченко І.М.), ухвалене у м. Ніжин,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково: визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 ; стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на неповнолітню дочку у розмірі 2000,00 грн; у задоволенні позову в іншій частині вимог відмовлено.

Під час розгляду справи 12 квітня 2021 року представник позивачки зазначив, що витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, складають 17 000,00 грн, а на проведення судової експертизи - 6 620,00 грн, і відповідні докази та заяву про стягнення цих витрат позивачка подасть до суду протягом установленого законом строку.

15 квітня 2021 року позивачка подала заяву про долучення матеріалів до справи та про ухвалення додаткового рішення, яким вирішити питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн та 6620,70 грн витрат на оплату судово-генетичної експертизи.

У клопотанні про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідач просив зменшити зазначені витрати до розміру в 1000,00 грн, посилаючись на неспівмірність складності справи з указаними витратами. Крім того, у поданому 09 лютого 2021 року відзиві представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити у стягненні з відповідача витрат на правничу допомогу, але не заперечив відшкодування витрат на проведення експертизи.

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у сумі 7965,55 грн. Задовольняючи частково заяву про стягнення судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що витрати на правничу допомогу в розмірі 17 000,00 грн, які позивачка просить стягнути з відповідача, не відповідають критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача може становити надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Також суд врахував заперечення відповідача з наведенням доводів щодо неспівмірності заявлених стороною позивача витрат на правничу допомогу зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт, а також керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін, а також того, що позов задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції і ухвалити нове рішення, про стягнення з відповідача на її користь 17000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції. Апеляційна скарга мотивована тим, що поданими позивачем документами належним чином обгрунтовано та підтверджено суму понесених позивачем витрат на оплату послуг з надання правничої допомоги Адвокатським об`єднанням « Адвокатська компанія « Гринь та Партнери», згідно з тарифами виконавця та відповідно до Рекомендацій щодо застосування рекомендованих ( мінімальних) ставок адвокатського гонорару, затверджених Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 10.01.2020 року за № 84, про що зазначено в договорі. У свою чергу суд зменшив витрати на професійну правову допомогу з 17000 грн до 3000 грн без будь-якого обгрунтування зі сторони відповідача, чим порушив та втрутився в договірні відносини між адвокатом та клієнтом, порушивши норми загальних засад законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, не застосував до спірних правовідносин судову практику яка склалась.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскарджуване рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ним було подано аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.Крім того, враховуючи, що розмір фактично сплаченого апелянтом гонорару відрізняється від попереднього розрахунку суми витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстангції приблизно на 45% у меншу сторону без обгрунтування підстав такого зменшення, то з урахуванням такого зменшення суд першої інстанції мав право взагалі відмовити у відшкодуванні витрат на правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України. Докази на підтвердження понесених витрат є тими витратами які є неминучими при розгляді справи. Суд першої інстанції не втручався у договірні відносини між адвокатом та клієнтом, він лише діяв в межах закону виходячи з фактичних обставин справи. Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок суду щодо застосування судом принципу співмірності понесених судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає додаткове судове рішення суду першої інстанції.

17 липня 2020 року між «Адвокатською компанією «Гринь та партнери» та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, згідно з умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги (надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів, правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення) клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У пункті 4.3 договору зазначено, що за надання правової допомоги клієнт сплачує авансово АК «Гринь та партнери» гонорар у фіксованій сумі у розмірі 17 000,00 грн на підготовку та ведення справи у суді першої інстанції.

У матеріалах справи наявний акт виконаний робіт (послуг) від 12 квітня 2021 року за договором про надання правової допомоги від 17 липня 2020 року.

На підтвердження оплати послуг позивачем надано меморіальні ордери від 17 липня 2020 року № @2PL910625 на суму 5 000,00 грн, від 05 серпня 2020 року № @2PL037879 на суму 10 000,00 грн, меморіальний ордер від 22 вересня 2020 року № @2PL007653 на суму 2 000,00 грн, із значенням призначення платежу - гонорар за ведення справи ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 заявляв клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання законності прийнятого судом першої інстанції додаткового рішення, колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне:

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може. За клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України.

Разом із тим у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, наведеного в частині четвертій статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі № 922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.

Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.

Зменшуючи розмір з 17000 грн та стягуючи з відповідача на користь позивача 3000 грн витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції надав належну оцінку тому, що відповідачем заявлено аргументоване клопотання щодо зменшення розміру витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу, враховано поведінку учасників справи під час її розгляду, а також визнання відповідачем позовних вимог та готовності понести витрати за проведення судової-генетичної експертизи, проведення якої є обов`язковим при розгляді справ про визнання батьківства, складність справи.

Доводи апеляційної скарги щодо не застосування практики розгляду Верховним судом аналогічних справ не заслуговують на увагу та не можуть бути підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, апеляційний суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Суд забезпечив повний та всебічний розгляд клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на основі наданих доказів та фактичних обставин справи, рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного клопотання та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування додаткового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 06 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: