Справа № 362/4362/20
Провадження № 2/362/722/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого - судді Кравченко Л.М.,

за участі серекретаря - Яренко Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківська районна державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просить суду визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 , мотивуючи заявлені вимоги тим, що відповідач з 2011 р. не проживає за місцем своєї реєстрації, оскільки знаходиться на постійному проживанні в м. Ялта, Республіка Крим.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належно.

У зв`язку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як встановлено з наданих позивачем доказів, ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованими в якому значаться, окрім неї, син ОСОБА_3 та онучка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наявність родинних відносин між позивачем та відповідачем, а також те, що ОСОБА_2 є малолітньою особою, підтверджується також рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23.05.2011 р. у справі № 2-808-11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розрівання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок доведення заявлених вимог покладено на позивача.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Підстава, на якій місце проживання малолітньої ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано в спірній квартирі, у судовому порядку не оспорювалася, тому вважається, що вона набула права користування цим житлом на законних підставах.

Оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт її не проживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення дитини права користування цим житлом.

Відповідно до статті 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання (стаття 16 Конвенції).

Проживання дитини за місцем проживання своєї матері не є підставою для втрати права користування житлом за місцем проживання батька, оскільки він має рівні з матір`ю права та обов`язки щодо дитини, зокрема щодо забезпечення її права на користування житлом. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (частина друга статті 3 СК України). Малолітня дитина не може самостійно обирати місце проживання, тому факт її непроживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення її права користування цим житлом. Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Непроживання матері дитини у спірному будинку з 2011 р. не може бути підставою для зняття з реєстрації у вказаній квартирі її дитини, а право малолітньої дитини на користування житловим приміщенням надасть їй у майбутньому можливість визначити своє місце проживання самостійно відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України.

Вказана правова позиція закріплена у Постанові ВС/КЦС у справі № 755/16152/16 та Постанові Верховного Суду від 03.04.2019 р. у справі № 210/1857/15-ц (провадження № 61-9505св18).

За викладених обставин, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 є малолітньою дитиною, яка не втрачає право користування житлом за будь-яких обставин: ні внаслідок тимчасової відсутності понад шість місяців згідно ст. 71 ЖК України, ні внаслідок вибуття згідно ст. 107 ЖК України, позов до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266, 271, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Васильківська районна державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Л.М.Кравченко