Справа № 574/249/21
Провадження №2/574/226/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Божок В.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником Ѕ частини домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Власником іншої Ѕ частини даного домоволодіння була її мати ОСОБА_5 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину після смерті матері вона прийняла шляхом спільного проживання, але юридично не оформила. Іншим спадкоємцем майна матері (за виключенням частки у квартирі) є її сестра ОСОБА_6 . Відповідачка ОСОБА_2 від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилась.

Зазначила, що вищевказаному житлі зареєстровані, але не проживають відповідачі її сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та син останньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які добровільно виїхали проживати за адресою: АДРЕСА_2 . На неодноразові прохання знятися з реєстрації останні не звертають уваги.

Вважає, що відповідачі втратили право на проживання у зазначеному житловому приміщенні, оскільки не несуть витрат, пов`язаних з утриманням житла та не проявляють до нього інтерес понад п`ять років.

При цьому реєстрація відповідачів у спірному житловому будинку впливає на її право отримання субсидії та тягне додаткові фінансові витрати.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просить суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Від відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до суду надійшли заяви про проведення розгляду справи без їх участі, в яких позовні вимоги вони визнали в повному обсязі.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути за відсутності відповідачів.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 вказала, що знає позивачку ОСОБА_1 особисто, так як проживає з нею по сусідству на одній вулиці. Їй відомо, що в квартирі по АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_1 та зареєстровані її сестра ОСОБА_2 з сином ОСОБА_4 , які у вказаній квартирі не проживають, оскільки виїхали за кордон. Також, зазначила, що ОСОБА_2 востаннє бачила у вказаній квартирі близько 15 років назад, а ОСОБА_4 взагалі ніколи не бачила.

Аналогічні показання надала суду свідок ОСОБА_9 , яка також є сусідкою позивачки, та вказала, що ОСОБА_2 бачила у квартирі по АДРЕСА_1 , більше десяти років назад. Після чого ні її, ні її сина ОСОБА_4 вона у вказаній квартирі не бачила.

Заслухавши доводи позивачки, пояснення свідків, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, копією будинкової книги договору дарування частки житлового будинку та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.7-12).

Власником іншої Ѕ частини вищевказаного домоволодіння була мати позивачки ОСОБА_5 , 1931 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається з копії свідоцтва про право власності на житло, копії будинкової книги та копії свідоцтва смерть (а.с.7-12,18).

Згідно заповіту, посвідченого 02.10.2017 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Головенською Л.В., ОСОБА_5 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_3 , з відповідною часткою господарських будівель та споруд, заповіла ОСОБА_1 ( а.с. 52).

11.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Анохіна О.В. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 .

Згідно заяви ОСОБА_2 від 28.07.2020 року, остання повідомила приватного нотаріуса Буринського районного нотаріального округу Анохіна О.В., що не претендує на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті її матері ОСОБА_5 (а.с. 60).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернулась в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, але юридично її не оформила.

Іншим спадкоємцем майна ОСОБА_5 (за виключенням частки у квартирі) є сестра позивачки ОСОБА_6 . Відповідачка ОСОБА_2 від прийняття спадщини в установленому законом порядку відмовилась. Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи №69/2020 від 11.06.2020 року (а.с.38-62).

Згідно довідки відділу ЦНАП апарату виконавчого комітету Буринської міської ради від 15.04.2021 року ОСОБА_1 , 1951 року народження зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 і разом з нею зареєстровані слідуючі громадяни: ОСОБА_2 , 1960 року народження, ОСОБА_4 , 1983 року народження (а.с.16).

З довідки депутата Буринської міської ради 8 скликання ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею зареєстрована її сестра ОСОБА_2 , 1960 року народження та ОСОБА_4 , 1983 року народження, але за вказаною вище адресою фактично не проживають (а.с.17).

Відповідно до ст.150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Частиною 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч.2 ст.156 ЖК УРСР).

Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 405 ЦК України встановлено, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 своєї постанови від 02.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , як члени сім`ї співвласника були зареєстровані та проживали в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, більше 15 років назад відповідачі в добровільному порядку виїхали із вказаного будинку та на даний час постійно проживають за кордоном.

Таким чином, вже більше 15 років ОСОБА_2 та ОСОБА_4 без поважних причин не проживають в спірному житловому приміщенні, не несуть будь-яких витрат на його утримання та на оплату житлово-комунальних послуг, при цьому залишаючись зареєстрованим у ньому.

Своєю реєстрацією у вказаному житловому приміщенні відповідачі порушують права позивачки, як власника, на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України.

Враховуючи викладене, а також те, що визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , втратили право на користування належним позивачці на праві власності житловим приміщенням, а тому позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

Однак, враховуючи позицію позивачки, яка в позовній заяві просила судові витрати залишити за нею, підстави для стягнення на її користь з відповідачів судових витрат по сплаті судового збору відсутні.

Керуючись 2, 5, 7, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст.319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК Української РСР, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 10.06.2021 року.

Суддя Т.Р. Гук