Справа №311/3973/21
Провадження №2/311/1206/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 грудня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нікандрової С.О., за участю секретаря судового засідання Дудки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2021 року до Василівського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням, у якій позивач просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 вересня 2013 року позивач придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ІНФОРМАЦІЯ_3 син позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уклав шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після укладення шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з донькою від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 почали проживати у квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_2 . Приблизно восени того ж року за вказаною вище адресою було зареєстровано місце проживання всіх вище перерахованих осіб. Від даного шлюбу, син позивача та ОСОБА_2 маючи спільну доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 яка також була зареєстрована в вище зазначеній квартирі. 12 березня 2020 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перестали проживати у квартирі позивача. На даний момент вищезазначені громадяни проживають за адресою: АДРЕСА_3 . Однак станом на дату подання цього позову відповідачі не зняли з реєстрації свої місця проживання у квартирі позивача. На її неодноразові прохання знятись з реєстрації вони не реагують. ОСОБА_2 говорила, що їй ніколи цим займатися, обіцяла, що зробить це пізніше, але своєї обіцянки не виконала. Вказані дії порушують права та інтереси позивача, так як факт реєстрації відповідачів у квартирі позивача може негативно вплинути на правовідносини, в які позивач буде вступати в майбутньому. Зокрема права на пільги, вартість комунальних послуг, права розпоряджатися нерухомим майном.

20 вересня 2021 року надіслано запит до Василівської міської ради Запорізької області щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачів.

28 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15 грудня 2015 року по теперішній час.

28 вересня 2021 року до суду надійшла відповідь на запит про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 15 грудня 2015 року по теперішній час.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що в матеріалах справи містяться поштові повідомлення про отримання ними судової повістки, про причини неявки суду не повідомили (а.с.29,30).

Відповідно до вимог ст.281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником кватрири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 14 вересня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Запорізької області Скориченко А.В., зареєстрованого в реєстрі за №1373 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №9410226 від 14 вересня 2013 року (а.с.5-6,7).

Як вбачається з Рішення п`ятої сесії сьомого скликання Василівської міської ради Запорізької області за № 11 від 19 лютого 2016 року, вулицю Чекістів в місті Василівка Василівського району Запорізької області перейменовано на бульвар Центральний (а.с.31).

17 серпня 2013 року син позивача ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_5 , після укладення шлюбу присвоєні прізвище дружині « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 04 грудня 2019 року Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.9).

Відповідно до рішення Василівського районного суду Запорізької області №311/4623/19 від 12 березня 2020 року шлюб укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.10).

Як вбачається із довідки №2923 та довідки №2924, виданих 27 вересня 2021 року адміністратором відділу «ЦНАП» Василівської міської ради Запорізької області Федоренко С., за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 15 грудня 2015 року по теперішній час (а.с.20, 22).

Згідно акту про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12 лютого 2021 року, складеного головою квартального комітету м. Василівка ОСОБА_8 , підпис якої засвідчено секретарем Василівської міської ради Запорізької області Матюх А., вбачається, що у квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , 1980 р.н., ОСОБА_6 , 2015 р.н., ОСОБА_3 , 2002 р.н., які не проживають у даній квартирі з жовтня 2019 року (а.с.15).

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплює,

що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз норм статті 391 ЦК України дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України№6-709цс16 від 16 листопада 2016 року, постанові Верховного Суду №523/11084/16-ц від 06 червня 2018 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, чинної на момент звернення позивача до суду, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог як виселення, позбавлення права власності або права користування на житлове приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, зі змісту вищенаведеної норми вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Враховуючи викладене, задоволення позову власника про позбавлення права користування житловим приміщенням, є належним способом усунення перешкод у користуванні власністю, а вказане рішення суду - підставою для зняття осіб з реєстрації місця проживання.

Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про необхідність часткового задоволення позову та усунення перешкод у здійсненні позивачем права власності шляхом позбавлення відповідачів права користування спірною квартирою, решта позовних вимог є зайвими для мети судового захисту і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_2 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_2 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте Василівським районним судом Запорізької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О. Нікандрова