Номер провадження: 22-ц/813/2629/21
Номер справи місцевого суду: 501/51/19
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича та ТОВ "ОТП Факторинг України", правонаступноком якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» подану через представника - адвоката Царюк Марію Зіновівну на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області зі скаргою на рішення та бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П. П. (далі «державний виконавець») та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. (далі «приватний виконавець»). В скарзі зазначила, що державний виконавець допустив неправомірну бездіяльність та не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження з повернення виконавчого листа до суду у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 боржника ОСОБА_2 , спадкоємцем ѕ частки майна якого вона являється.Такою бездіяльністю допустив порушення п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (далі «Закону»), згідно якої виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті боржника. Після визначення ухвалою суду від 06 листопада 2018 року за поданням державного виконавця правонаступників боржника, неправомірно виніс постанову 07 грудня 2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження приватному виконавцю, що, на думку заявника, є порушенням ч. 5 ст. 5 Закону та ч. 7 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мінюсту України від 02.04.2012 року, №512/5 (далі - «Інструкції»), згідно яких така передача можлива лише до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року було задоволено скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П. та приватного виконавця виконавчого округу Одеській області Колечко Д.М., визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П., постановлено:

визнати неправомірними постанову заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П. від 07.12.2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55244981, що перебували в провадженні цього відділу, для подальшого виконання приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М.;

визнати неправомірними постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 14.12.2018 року про прийняття ним до провадження виконавчого провадження №55244981;

зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. передати, а заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П., чи іншу особу, до компетенції якої належить вирішення цього питання, прийняти виконавче провадження №55244981;

визнати неправомірними постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. від 14.12.2018 року: про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому провадженні №55244981; про арешт майна та коштів боржника у виконавчому провадженні №55244981; про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні №55244981. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. скасувати зазначені постанови із застосуванням відповідних заходів, пов`язаних із скасуванням постанов;

визнати неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П. та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. щодо не прийняття заходів з закінчення виконавчого провадження №55244981 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2

зобов`язати заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова П.П., приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. чи іншу особу, до компетенції якої належить вирішення цього питання, закрити виконавче провадження №55244981, а виконавчі листи за цим провадженням повернути до Іллічівського міського суду.

Ухвалу суду першої інстанції вмотивовано тим, що після отримання відомостей про смерть боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавче провадження підлягало закінченню. У зв`язку з цим будь-які інші постанови виконавців, крім постанови про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа до суду, є неправомірними.

Суд погодився з твердженням заявника про те, що ухвала Іллічівського міського суду від 06 листопада 2018 року не є перешкодою для визнання неправомірними оскаржуваних дій по даній справі.

Судом першої інстанції також зазначено, що встановлений законодавством порядок не передбачає права на передачу виконавчого провадження від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю за заявою стягувача після відкриття провадження

Відтак постанова державного виконавця від 07.12.2018 року про передачу виконавчого провадження №55244981 для подальшого виконання приватному виконавцю та постанова приватного виконавця від 14.12.2018 року про прийняття ним до провадження є також неправомірними з зазначених підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи осіб, які подали апеляційну скаргу

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням у березні 2019 року Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович подав апеляційну скаргу, де із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права ставиться питання про скасування ухвали з подальшою відмовою у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

При цьому посилаючись на те, що постанову про прийняття виконавчого провадження було ухвалено відповідно до вимог чинного законодавства, яке у разі передачі виконавчого провадження не передбачає будь-якої дії крім прийняття виконавчого провадження.

Апелянт вказує, що визнаючи неправомірними постанову державного виконавця від 07.12.2018 року про передачу матеріалів виконавчого провадження №55244981 та постанову приватного виконавця від 14.12.2018 року про прийняття ним до виконання виконавчого провадження №55244981, суд першої інстанції посилався лише на норми Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 року, не врахував приписи Положення та проігнорував вимоги Закону України «Про виконавче провадження та Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання і рішень інших органів».

Зазначає, що при розгляді скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції не з`ясував думки самого стягувача у виконавчому провадженні ТОВ «ОТП Факторинг Україна» щодо предмету скарги, не було з`ясовано правової позиції державного виконавця та іншого боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_3 .

Питання ж заміни сторони виконавчого провадження №55244981 було предметом судового розгляду в справі №501/2516/16-ц.

Крім цього, апелянт звертає увагу на положення ст. 55 ЦПК України, відповідно до якої, вступ у цивільну справу правонаступника можливий на будь-якій стадії цивільного судочинства.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 01.04.2019 року представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - адвокат Царюк Марія Зіновівна подано апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Щодо неможливості передачі виконавчого провадження від ДВС до приватного виконавця апелянт наголошує, що висновок щодо можливості передачі виконавчого провадження від ДВС до приватного виконавця за бажанням стягувача було зроблено ВС у постанові №904/7326/17 від 05.12.2018 року.

За змістом положень законодавства, яким визначено порядок здійснення виконавчого провадження, будь-яка передача виконавчого документа чи виконавчого провадження від одного виконавця до іншого здійснюється лише за згодою стягувача.

Щодо закриття виконавчого провадження на підставі смерті боржника зазначає, що за загальним правилом смерть фізичної особи - сторони зобов`язання не припиняє зобов`язального кредитного правовідношення, оскільки майнові права та обов`язки померлого входять до складу спадщини та кредитне зобов`язання не є таким, що нерозривно пов`язано з особою боржника.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року провадження у справі за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.04.2019 року справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича було призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року на виконання п. 1.4. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року зі змінами від 23.10.2019 року та рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області ОСОБА_4 до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2739/0/15-19, рішенням ВРП "Про переведення суддів апеляційного суду Одеської області Князюка О.В. до Одеського апеляційного суду" від 15.10.2019 року № 2733/0/15-19 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 27.11.2019 року вказану справу було прийнято до провадження головуючого судді Князюка О.В.

01.04.2019 року представник ТОВ "ОТП Факторинг Україна" - адвокат Царюк Марія Зіновівна подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ОТП Факторинг Україні" подану через представника - адвоката Царюк Марію Зіновівну на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича було відкрито.

Ухвалою від 29.10.2020 року справу було призначено до розгляду.

28 жовтня 2020 року від представника ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надійшло клопотання про розгляд вказаної справи за відсутністю представника апелянта - ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

02 березня 2021 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» надійшла заява про заміну сторони у судовому провадженні.

Заяву вмотивовано тим, що 14.12.2020 року між ТОВ "ОТП Факторинг України" та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» було укладено Договір факторингу №12/20-А про відступлення права вимоги за договорами іпотеки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року було задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» та залучено до участі у справі ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» як правонаступника ТОВ "ОТП Факторинг України".

07 червня 2021 року на адресу Одеського апеляційного суду від ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» надійшли пояснення на апеляційну скаргу, відповідно до яких скаржник просить апеляційну скаргу задовольнити та ухвалу суду першої інстанції скасувати.

У судовому засіданні скаржник - ОСОБА_1 та її представник заперечували щодо задоволення апеляційних скарг, просили залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Апелянт ОСОБА_5 апеляційні скарги підтримав, просив суд їх задовольнити.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи суду не подавали.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ ОТП «Факторінг Україна» заборгованість за кредитним договором від 29 липня 2008 роках у розмірі 877 965,62 грн. та судовий збір в розмірі 3654 грн. перебував на примусовому виконані в Чорноморському відділі ДВС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, виконавче провадження №55244981, стягнення не здійснювалось.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка прийнята в ѕ частині дружиною померлого ОСОБА_1 та в частині ј - матір`ю померлого ОСОБА_3 .

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 06 листопада 2018 року за заявою державного виконавця замінено боржника ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа №501/2516/16-ц, виданого 26.09.2017 року, на його правонаступників: ОСОБА_3 , зобов`язання якої відповідають її частці у спадщині (1/4 частка спадщини 219 941,4 грн. зобов`язання перед кредиторами) та ОСОБА_1 , зобов`язання якої відповідають її частці у спадщині ( ѕ частини спадщини 658474,22 грн. зобов`язання перед кредиторами).

Постановою державного виконавця від 07.12.2018 року за заявою стягувача матеріали виконавчого провадження №55244981 передані для подальшого виконання приватному виконавцю та прийняті ним до провадження постановою від 14.12.2018 року.

Постановою приватного виконавця від 14 грудня 2018 року замінено боржника у виконавчому провадженні №55244981, з ОСОБА_2 на його правонаступників: ОСОБА_3 в ј частці та ОСОБА_1 в ѕ частках.

Постановою приватного виконавця від 14 грудня 2018 року накладено арешт на майно та кошти боржників.

Згідно постанови приватного виконавця від 14 грудня 2018 року про стягнення з боржника основної винагороди підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 основна винагорода приватного виконавця у сумі 65 847,42 грн.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича слід задовольнити, а апеляційну скаргу та ТОВ "ОТП Факторинг України", правонаступноком якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» задовольнити частково, з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П. п. 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість, дійшов висновку про те, що судове рішення підлягає скасуванню виходячи з настпного.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд першої інстанції, задовольняючи скаргу виходив з того, що після отримання відомостей про смерть боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавче провадження підлягало закінченню. У зв`язку з цим будь які інші постанови виконавців, крім постанови про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа до суду , є неправомірними.

Суд погодився з твердженням заявника про те, що ухвала Іллічівського міського суду від 06 листопада 2018 року не є перешкодою для визнання неправомірними оскаржуваних дій по даній справі.

Судом першої інстанції також зазначено, що встановлений законодавством порядок не передбачає права на передачу виконавчого провадження від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю за заявою стягувача після відкриття провадження

Відтак постанова державного виконавця від 07.12.2018 року про передачу виконавчого провадження №55244981 для подальшого виконання приватному виконавцю та постанова приватного виконавця від 14.12.2018 року про прийняття ним до провадження є також неправомірними з зазначених підстав.

Колегія не погоджується із вказаними висновками з огляду на наступні обставини.

Щодо закриття виконавчого провадження на підставі смерті боржника.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі: припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону N 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

За пунктом 2 частини першої статті 40 згаданого Закону виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.

На стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 55 ЦПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою.

У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.

Виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами частини першої 1 статті 1268, частин першої та п`ятої статті 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Згідно статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за кредитним договором № ML-505/074/2008 від 29 липня 2008 року, присудженої судом на користь ТОВ „ОТП Факторинг Україна із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємців.

Установивши, що після смерті ОСОБА_2 прийняли спадщину його мати ОСОБА_3 у розмірі ј частки майна та дружина ОСОБА_1 у розмірі ѕ частки, з урахуванням ј частки майна, від якої відмовився син померлого ОСОБА_6 та ј частки майна, від якої відмовився син померлого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для заміни сторони виконавчого провадження боржника ОСОБА_2 на його правонаступників: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобовязання якої відповідають її частці у спадщині (1/4 частки спадщини 219491,40 грн зобовязання перед кредиторами) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобовязання якої відповідають її частці у спадщині (3/4 частки спадщини 658 474,22 грн. зобовязання перед кредиторами).

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що після отримання відомостей про смерть боржника ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконавче провадження підлягало закінченню. У зв`язку з цим будь які інші постанови виконавців, крім постанови про закриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа до суду , є неправомірними.

Щодо неможливості передачі виконавчого провадження від ДВС до приватного виконавця слід зазначити наступне.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3)

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIII та пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору - пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону № 1404-VIII віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону). Тобто вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями.

Частина друга статті 24 Закону № 1404-VIII також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом № 1404-VIII. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону №1404-VIII права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Застосування правила щодо обов`язкового передання виконавчого провадження від приватного виконавця до державного і навпаки призведе до порушення основоположного принципу диспозитивності, порушення права стягувача на вибір виконавця, передбаченого законом.

На підтвердження цього висновку колегія суддів вважає за необхідне додатково зазначити таке.

Системи державного та приватного виконання судових рішень не є рівноцінними та замінними. Так, для стягувача має значення звертатися до органу державної виконавчої служби чи до приватного виконавця, адже умови співпраці з державним та приватним виконавцем різняться. Звернення до приватного виконавця забезпечує стягувачу можливість користуватися такими гарантіями і можливостями:

-обов`язкове страхування цивільної відповідальності приватного виконавця;

-можливість фінансування виконавчих витрат на виконання за власний рахунок приватного виконавця (тоді як орган державної виконавчої служби у разі недостатності авансового внеску завжди вимагає покриття додаткових витрат стягувачем);

-можливість встановлення в договорі з приватним виконавцем іншого розміру додаткової винагороди чи авансового внеску, своєчасного покриття витрат, пов`язаних зі здійсненням виконавчих дій, тобто можливість передбаченим законом способом вплинути на ефективність примусового виконання важливого для нього рішення шляхом відповідної мотивації приватного виконавця. Наведена мотивація є неможливою у разі здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби.

Забезпечення рівноцінної конкуренції між державними та приватними виконавцями судових рішень (як однієї із необхідних умов підвищення ефективності виконавчого провадження) запроваджено Стратегією реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015 - 2020 роки, схваленою Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015.

Примусова передача виконавчого провадження від приватного виконавця до органів державної виконавчої служби позбавить стягувача вищенаведених прав та гарантій, установлених законодавством.

Необхідність передання виконавчого провадження іншому виконавцю, який перший відкрив провадження, може створити істотні ускладнення як для стягувача (наприклад, якщо виконавець, який першим відкрив виконавче провадження щодо боржника, знаходиться у віддаленій від стягувача місцевості), так і для приватного виконавця, який буде змушений виконувати виконавчі документи по всій території України, не маючи для цього відповідних можливостей і ресурсів. Це може спричинити суттєве підвищення витрат на виконання, які буде змушений нести стягувач і які можуть бути не покриті за рахунок коштів боржника.

Ураховуючи викладене, колегія погоджується з доводами апелянтів щодо права стягувача вільно обирати орган для здійснення примусового виконання рішення - державну виконавчу службу або приватного виконавця.

Разом з тим, з апеляційної скарги ТОВ "ОТП Факторинг України", правонаступноком якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» вбачається, що апелянт просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вказана вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, стаття 379 ЦПК України передбачає підстави для скасування ухвали суду з направленням справи для продовження розгляду справи, що означає, що розгляд справи не було завершено, а ухвала, якою такий розгляд завершено, не відповідає нормам процесуального права та розгляд справи потрібно продовжити по суті.

Разом з тим, за змістом Розділу 7 ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень" скарга на дії судових виконавців розглядається по суті шляхом постановлення ухвали, а тому при її перевірці у апеляційному порядку апеляційний суд, визначаючи свої повноваження, повинен керуватись положеннями статей 375-378 ЦПК України, які містять термін "судове рішення", до складу якого включаються й ухвали суду, зокрема ухвали постановлені за наслідками розгляду скарг на дії або бездіяльність державних виконавців.

Таким чином, системний аналіз указаних норм процесуального права дає підстави для висновку, що апеляційний суд не має повноваження на скасування ухвали суду першої інстанції, постановленої за наслідками розгляду скарги на дії державного або приватного виконавця та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм права відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі N 643/5556/14-ц, провадження N 61-11131сво19.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про скасування ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича задовольнити.

Апеляційну скаргу ТОВ "ОТП Факторинг України", правонаступноком якого є ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» - задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 26.02.2019 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними постанов заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича та приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, визнання неправомірними бездіяльність заступника начальника Чорноморського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області Донкоглова Павла Павловича -відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 червня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін