Справа № 450/84/18 Провадження № 2/450/1026/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, який 13 лютого 2018 року уточнила, у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, згідно акту про право приватної власності (актовий запис № 375) та на 1/2 частку у справі спільної часткової власності на садовий будинок, який розташований на вказаній земельній ділянці.

Мотивувала позовні вимоги тим, що в період часу з 20 жовтня 1984 року по 17 березня 2014 року вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 . За період з 1987 року по 1991 рік ними здійснено будівництво дачного будинку в садовому товаристві «Ватра». Зазначила, що ремонт і утримання вказаного майна здійснювався в основному за її кошти, оскільки вона на той час виїхала на роботу в Грецію, а ОСОБА_4 фактично доходів не отримував. Вказала, що вона переказувала йому гроші на утриманні дачі. З 2001 року вони перестали проживати разом, а 22 грудня 2015 року ОСОБА_4 приватизував згадану земельну ділянку. Надалі, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, однак на випадок своєї смерті склав заповіт, за яким заповів все своє майно на племінника ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Вважає, що згадане майно набуте нею та ОСОБА_4 за час шлюбу, а тому на таке поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя, що свідчить про рівність часток у праві власності на такий у неї та ОСОБА_4 . Враховуючи наведене, просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою судді від 17 січня 2018 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків, описаних в такій.

13 лютого 2018 року позивач подала до суду заяву, якою усунула недоліки позовної заяви, а також уточнила позовні вимоги.

Ухвалою судді від 27 лютого 2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

10 травня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він з позовними вимогами не погодився, зазначив, що позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження спільного будівництва згаданого будинку, а також доказів на підтвердження того, що вищевказана земельна ділянка набута у власність позивачем та ОСОБА_4 спільно.

Протокольною ухвалою від 11 травня 2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

22 травня 2018 року від представника позивача ОСОБА_6 до суду надійшла заява про виклик свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які можуть підтвердити джерело надходження коштів на будівництво вищезгаданого будинку.

Протокольною ухвалою від 24 травня 2018 року заяву представника ОСОБА_6 про виклик свідків задоволено.

Ухвалою від 24 травня 2018 року у приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. витребувано належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

15 червня 2018 року до суду від приватного нотаріуса Коцюруби Л.Я. надійшла копія спадкової справі № 23/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

В судовому засіданні 13 серпня 2018 року представником ОСОБА_6 заявлено відвід головуючому судді.

Ухвалою від 13 серпня 2018 року заява про відвід головуючого судді передана в канцелярію в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України, провадження у справі зупинено.

Ухвалою судді Мельничук І.І. від 15 серпня 2018 року у задоволенні заяви представником ОСОБА_6 про відвід головуючого судді відмовлено.

Ухвалою від 20 серпня 2018 року поновлено провадження у справі.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

19 грудня 2018 року позивач подала на рішення суду апеляційну скаргу.

Постановою Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

05 березня 2020 року представник позивача ОСОБА_6 подав касаційну скаргу на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2021 року касаційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_6 задоволена частково, рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 листопада 2018 року та постанова Львівського апеляційного суду від 09 вересня 2019 року скасовані, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

05 березня 2021 року до Пустомитівського районного суду Львівської області від Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Судом призначались підготовчі судові засідання 19.04.2021 р. о 10 год. 00 хв., 17.05.2021 р. о 10 год. 10 хв., 29.07.2021 р. о 10 год. 40 хв., 26.08.2021 р. о 10 год. 40 хв., 04.10.2021 р. о 11 год. 40 хв. та 10.11.2021 р. о 10 год. 00 хв. в які належним чином викликались сторони і їх представники.

19.04.2021 р. представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його захворюванням. Медичних документів щодо його непрацездатності суду не надав.

13.05.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, однак жодного разу в приміщення суду не з"явилась.

17.05.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала.

В судове засідання 17.05.2021 р. з"явився лише представник ОСОБА_5 , який діяв від імені позивача за нотаріально посвідченною довіреністю та не був допущений до участі у розгляді справи.

29.07.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала.

25 серпня 2021 року від відповідача ОСОБА_3 до суду надійшло клопотання про встановлення обсягу спільно нажитого майна, у якому вона просила постановити ухвалу, якою до спільно нажитого майна ОСОБА_4 віднести квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_2 , розташований у вказаному будинку, або вказати про це у рішенні суду.

26.08.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про проведення підготовчого судового засідання у їх відсутність.

26.08.2021 р. представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надав.

04.10.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з її зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надала.

04.10.2021 р. представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_12 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з його зайнятістю в іншому суді. Доказів поважності причин неявки суду не надав.

10.11.2021 р. представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв"язку з карантинними обмеженнями.

В підготовче судове засідання 10.11.2021 р. о 10 год. 00 хв. сторони не з"явились, не повідомили суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою від 10 листопада 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 15 грудня 2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю вивчення матеріалів справи для надання правової допомоги позивачу.

Щодо поданого представником ОСОБА_13 клопотання слід зазначити, що, як вбачається з ордера № 1114711, договір між ОСОБА_1 та адвокатом Гандзюлевич Я.А. укладений 14 грудня 2021 року, при цьому ні 14 грудня 2021 року ні 15 грудня 2021 року представником позивача не подано до суду відповідного клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Відтак, мотиви клопотання про відкладення судового розгляду не відповідають дійсності, а тому таке задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, однак останній 15 грудня 2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з наявністю карантинних обмежень.

Щодо поданого представником ОСОБА_12 слід зазначити, що на території Львівського району відсутні карантинні обмеження, якими припинено розгляд справи у Пустомитівському районному суді Львівської області. Обмеження, наявні у суді щодо допуску в судові засідання учасників судового розгляду, викликані поширенням коронавірусної інфекції на території Львівського району. Однак учасники справ та їх представники допускають до участі у судових засіданнях за наявності COVID-сертифіката, міжнародного свідоцтва про вакцинацію або експрес-тесту на COVID-19, чинних 72 години від часу здавання матеріалу на аналіз.

Відповідач ОСОБА_3 викликалася в судові засідання як шляхом скерування судових повісток на її адресу, так і шляхом розміщення оголошення про їх виклик на веб-сайту суду, однак на розгляд справи не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення судового розгляду не подала.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 20 жовтня 1984 року зареєстрували шлюб, який на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 березня 2014 року по справі № 462/726/14-ц розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, тому правовий режим спільної сумісної власності на оспорювані об`єкти не припинився.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311, ОСОБА_4 на підставі рішення виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 09 лютого 1995 року належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0519 га, розташована на території Ставчанської сільської ради на землях садівничого товариства «Ватра».

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 22 листопада 2017 року, ОСОБА_4 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0518 га, кадастровий № :15:000:0389, розташована на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у Садівничо-городному товаристві співвласників «Ватра», на підставі рішення Виконавчого комітету Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 09 лютого 1995 року. Документом, що посвідчує право є Державний акт від 22 грудня 1995 року серії IV-ЛВ № 070311.

Технічним паспортом на садовий (дачний) будинок та довідкою голови ГО «Садівничо-городнє товариство співвласників «Ватра» № 2 від 08 червня 2018 року стверджується, що садовий (дачний) будинок АДРЕСА_3 .

При цьому, будь-яких належних доказів на підтвердження реєстрації права власності на вказаний вище садовий (дачний) будинок суду не надано.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 10 грудня 2016 року Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, стверджується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з заповіту від 09 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коцюрубою Л.Я. і зареєстрованого в реєстрі за № 9, ОСОБА_4 заповів все своє майно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14 грудня 2016 року ОСОБА_15 звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Коцюруби Л.Я. з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася внаслідок смерть ОСОБА_4 , що стверджується його заявою, наявною в матеріалах спадкової справи № 23/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Крім того, в матеріалах спадкової справи № 23/2016 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 наявна заява ОСОБА_3 від 03 травня 2017 року, адресована приватному нотаріусу Львівського міського нотаріального округу Коцюрубі Л.Я., про прийняття спадщини за законом внаслідок смерті її чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 09 серпня 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, 09 серпня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб, актовий запис № 331.

У своїй позовні заяві позивач просить визнати за нею право на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району, згідно акту про право приватної власності (актовий запис № 375) та на 1/2 частку у праві власності на садовий будинок, що збудований на вказаній земельній ділянці.

Попри це, позивачем не конкретизовано, право власності на частку якої саме земельної ділянки вона просить визнати за нею, не зазначає її кадастровий номер, площу, місцезнаходження, конфігурації, а також інші ознаки, за якими можливо відмежувати її від інших земельних ділянок. Аналогічно, позивач не конкретизує жодних ознак садового будинку, право власності на частку у якому вона просить визнати за нею.

В матеріалах справи відсутні докази реєстрації права власності на садовий (дачний) будинок, розташований за адресою АДРЕСА_4 .

Враховуючи приписи ст. 13 ЦПК України, якою встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, суд приходить до висновку, що позивачем не надано будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а також не конкретизовано позовні вимоги до належного ступеня зрозумілості, коректності і безспірності, що позбавляє суд можливості належним чином перевірити наявність підстав для задоволення позову.

Суд наголошує, що позивач не заявляла вимог про визнання за нею права на 1/2 частки у праві власності саме на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № :15:000:0389, розташовану в Садівничо-городньому товаристві співвласників «Ватра» Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, власником якої був ОСОБА_4 , а також на розташований на такій ділянці садовий (дачний) будинок АДРЕСА_5 , доказів реєстрації права власності на який суду не надано.

Зокрема, у позовній заяві позивач стверджує, що земельну ділянку, на якій вона спільно з ОСОБА_4 збудували спірний дачний будинок, була приватизована останнім 22 грудня 2015 року, однак суду не подано будь-яких доказів на підтвердження існування такої земельної ділянки і її приватизації саме 22 грудня 2015 року. Крім того, судом попередньо встановлено, що ОСОБА_4 09 лютого 1995 року набув право власності на земельну ділянку площею 0,0519 га, розташовану на території Ставчанської сільської ради на землях садівничого товариства «Ватра», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311.

Верховний Суду постанові від 27 січня 2021 року зазначив, що судами попередніх інстанцій не надано належної оцінки доводам позивача щодо наявності технічного паспорта на садовий (дачний) будинок, виготовленого станом на 04 липня 2018 року, за яким у садівничо-городньому товаристві співвласників « ІНФОРМАЦІЯ_4 », знаходиться двоповерховий будинок загальною площею 76,6 кв.м, не встановлено, чи закінчено будівництво спірного садового (дачного) будинку, чи фактично експлуатується зазначений будинок за своїм функціональним призначенням та чи спірне нерухоме майно збудоване подружжям під час перебування сторін у шлюбі та за спільні кошти.

Доказів на підтвердження того, що вказаний садовий (дачний) будинок, на який видано технічний паспорт, добудований, експлуатується суду не надано. Не надано також доказів, а саме будівельно-дозвільної документації, на підтвердження періоду будівництва такого будинку, дати здачі його в експлуатацію, якщо такий в експлуатацію здавався.

Крім того, як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-017 від 22 листопада 2017 року, на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий № :15:000:0389, наявна малоповерхова забудова площею 0,0051 га, що не відповідає площі садового (дачного) будинку АДРЕСА_5 .

У згаданому технічному паспорті відсутня інформації про реєстрацію права власності на вказаний садовий (дачний) будинок, інформація про дату його побудова, здачі в експлуатацію. Крім того, з зазначеного технічного паспорту вбачається, що садовий (дачний) будинок є одноповерховим, з мансардним поверхом. Площа першого поверху становить 38,7 кв.м, мансардного 37,9 кв.м.

Вказані розбіжності не дають суду можливості повно та всебічно встановити ідентичність вказаного садового (дачного) будинку, малоповерховій забудові, розташованій на земельній ділянці площею 0,0518 га, кадастровий № :15:000:0389.

Клопотання про витребування вказаних доказів з установ, уповноважених здійснювати контроль за будівництвом, сторонами не заявлялося.

Щодо поданих документів про придбання будівельних матеріалів слід зазначити, що з таких неможливо встановити точну кількість придбаних матеріалів, їх конкретні види, а також встановити, що саме ці матеріали використовувалися для будівництва спірного садового будинку. Крім того, на частині документів відсутня інформація про особу, яка оплачувала будівельні матеріали і приймала їх.

Клопотань про проведення судової будівельно-технічної експертизи для встановлення використання вказаних будівельних матеріалів під час будівництва згаданого дачного будинку сторонами не заявлялося.

Верховний Суд у своїй постанові також зазначив, що при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, чинній, починаючи з 01 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Водночас, як попередньо встановлено судом, доказів на підтвердження реєстрації права власності на вищезгаданий садовий (дачний) будинок, суду не надано, що свідчить про те, що право власності на такий в силу абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України не виникало. З огляду на зазначене, право власності на земельну ділянку, на якій такий будинок розташований, не могло перейти іншій особі. Крім того, суду не надано доказів на підтвердження того, що право на 1/2 частку у праві власності саме на вказане майно позивач просить суд визнати за нею. Дані обставини у позовній заяві та у документах, які в подальшому подавалися до суду, не конкретизовані, а суд, в свою чергу, не має права виходити за межі заявлених позовних вимог в силу приписів ст. 13 ЦПК України.

Слід також врахувати, що позивачу ухвалою від 17 січня 2018 року надавалася можливість належним чином конкретизувати позовні вимоги для усунення неточностей і непорозумінь, однак позивач цією можливістю належним чином не скористалася і не конкретизувала свої вимоги таким чином, щоб суд мав можливість перевірити їх повно та всебічно наявними у справі доказами.

Суд наголошує, що вимог про визнання права на 1/2 частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,0518 га, кадастровий № :15:000:0389, розташовану на території Ставчанської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, у Садівничо-городному товаристві співвласників «Ватра», позивачем не заявлялося.

При цьому, вказана земельна ділянка набута ОСОБА_4 у власність 09 лютого 1995 року, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛВ № 070311, тобто під час шлюбу з позивачем.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

За ст. 141 ЦПК України судовий збір з відповідачів на користь позивача стягненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 82, 84, 89, 109, 141, 142, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 331, 372 ЦК України, ст. 68 СК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.