Справа № 285/3873/20
провадження у справі № 2-др/285/4/21
05 липня 2021 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області
в складі: головуючого - судді Коцюби О.М.,
за участю секретаря Загривої Х.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернецької Олени Анатоліївни про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу,
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19.05.2021 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у солідарному порядку суму боргу у розмірі 41700 доларів США та по 5255 грн, з кожного, судовий збір.

27.05.2021 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернецької О.А. про винесення додаткового рішення у справі оскільки при винесенні судового рішення не було вирішено питання про стягнення на користь ОСОБА_1 із відповідачів судові витрати по наданню професійної правничої допомоги адвокатом в розмірі 50000 грн та сплати судового збору у розмірі 10510 грн. та 420 грн.40.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

П. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України передбачає, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Ч. 1 ст. 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до п. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Дослідивши рішення встановлено, що із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не було стягнуто витрат на правничу допомогу, яка підтверджується наданими у строк 5 днів доказами.

Згідно наданих доказів розмір витрат на правову допомогу становить 50000 грн.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Згідно матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу було надано: Договір про надання правової допомоги № 20/11-2 від 04.11.2020 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Чернецькою О.А., Акт виконаних робіт від 20.05.2021 року, Квитанція до прибуткового касового ордеру.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи вищезазначене, а також не велику складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, та обсяг наданих адвокатом послуг, суд, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 20000,00 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн. 00 коп. у солідарному порядку із відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Окрім цього, не підлягають задоволенню вимоги заяви про винесення додаткового рішення в частині стягнення з відповідачів судового збору у розмірі 10510 грн, оскільки питання про його стягнення вирішено у рішенні суду від 19.05.2021 року.

Крім цього, не підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційного скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки така ухвала залишена судом апеляційної інстанції в силі. Стягнення сплаченого судового збору за апеляційну скаргу суперечило б вимогам ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Чернецької Олени Анатоліївни про винесення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Винести додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його ухвалення.

Головуючий: О.М. Коцюба