Справа № 761/1367/21
Провадження № 2/161/2320/21
У Х В А Л А

30 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Чигринюк В.С.

за участю:

представника третьої особи Мирончук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ВТБ Банк", треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», про зняття арешту з майна, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою в якій просить суд зняти арешти з належного їй нерухомого майна, що накладені згідно постанови про відкриття виконавчого провадження б/н від 16.11,2009 року старшого державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ Манькута Т.В., реєстраційний номер обтяження 9251866, та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер № 42016924 від 13.02.2014 року заступника начальника ВПВР УДВС ГТУЮ у Волинській області Самчука О.П., номер запису про обтяження 4713885. В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що спірні арешти були накладеними в межах суми заборгованості в розмірі 6194012,62 грн., яка виникла у неї, як фінансового поручителя за зобов`язаннями ПП «Древі» за кредитним договором № 09.85-08-СК від 22.05.2008 року перед ВАТ «ВТБ Банк», згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2009 року у справі № 2-4796/2009. Разом з тим, виконавчі провадження, в межах яких накладено спірні арешти, понад 5 років тому були завершеними, проте лишилися незнятими, що обмежує її права користування та розпорядження належним ій майном.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.06.2021 року до участі у цивільній справі № 761/1367/21 в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача було залучено ТзОВ «ФК «Поліс» (а.с. 74).

У судовому засіданні з ініціативи суду на вирішення учасників справи ставиться питання щодо закриття провадження у даній справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Представник позивача будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, будь-яких заяв чи клопотань від нього на адресу суду не надходило.

Представники відповідача та третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та ТзОВ «ФК «Поліс» в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань від них на адресу суду не надходило.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача Першого ВДВС м. Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судовому засіданні при вирішенні питання про закриття провадження у справі поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника органу ДВС, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом, заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2009 року в цивільній справі № 2-4796/2009, з ПП «Древі», як основного боржника, та ОСОБА_1 , як поручителя, було стягнуто солідарно на користь ВАТ «ВТБ Банк» в особі Луцької філії заборгованість за кредитним договором в розмірі 6192062,62 грн., а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

Згідно інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 201563762 від 24.02.2020 року, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 (номер запису про обтяження 4713885 (спеціальний розділ)), а в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться відомості про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 (реєстраційний номер обтяження: 925866).

Судом також достовірно встановлено, що вищевказані арешти були накладені на майно позивачки при здійсненні виконавчих проваджень з примусового виконання заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.09.2009 року в цивільній справі № 2-4796/2009, у яких ОСОБА_1 виступала боржником.

З наведеного слідує, що спірні арешти накладалися державними виконавцями в межах процедури примусового виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачем в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим боржник не може пред`явити такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання. У разі пред`явлення до суду такого позову в порядку цивільного судочинства суддя має відмовити у відкритті провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24.05.2021 року в справі № 712/12136/18.

Положеннями ч. 2 ст. 19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Таким чином, позивач, як сторона виконавчого провадження (боржник), має право на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у порядку визначеному розділом VII ЦПК України, а не в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим, провадження у цивільній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "ВТБ Банк", треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача - Перший відділ державної виконавчої служби міста Луцька Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Поліс», про зняття арешту з майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що її вимоги про скасування арешту майна, накладеного в межах виконавчих проваджень з примусового виконання рішень судів, ухвалених в порядку цивільної юрисдикції підсудні суду, який видав виконавчий документ в порядку розділу УІІ ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі складання ухвали відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складання ухвали в повному обсязі.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала у повному обсязі складена 01 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська