Номер провадження 2/754/372/21
РІШЕННЯ
Іменем України

17 червня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:
головуючого суддіСаламон О.Б.
з участю секретаряКрутікової Вільховченко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 з вимогою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем ОСОБА_6 не менше п`яти років до дня відкриття спадщини.
Вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який заповіту не залишав, у шлюбі не перебував, дітей та інших близьких родичів не мав, останні п`ять років до моменту смерті проживав з ним, ОСОБА_1 . Оскільки смерть була неочікуваною, то він звернувся до нотаріуса у травні 2019 року для написання заяви про прийняття спадщини, так як постійно (не менше 5 років) проживав з померлим, мав з ним близькі родинні стосунки, при цьому саме йому повідомив, де зберігається ключ від сейфу, в якому зберігалися правовстановлюючі документи на належне померлому майно, копії яких були подані нотаріусу для долучення до матеріалів спадкової справи. Нотаріусом було роз`яснено про необхідність звернутися до суду з позовом про визнання його спадкоємцем 4 черги, інакше йому буде відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю прямих родинних зв`язків з померлим та свідоцтво буде видано відповідачу ОСОБА_3 , який є спадкоємцем 5 черги відповідно до ст.1265 ЦК України або відповідачу ОСОБА_2 у разі доведення факту спільного проживання з померлим у судовому порядку. Зазначає, що знайомий з померлим з 1996 року і згодом між ними склалися щирі родинні відносини, і він став для померлого як син, а померлий для нього мудрим товаришем та ніби ще одним батьком. Спочатку на запрощення померлого з серпня 1999 року по червень 2000 року проживав до моменту закінчення навчання, у 2003 році проживав у належній померлому квартирі, а з січня 2014 року переїхав проживати до ОСОБА_7 за місцем проживання останнього : АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання допомагав у господарстві, здійснював ремонтні роботи, разом працював на огороді, готували та спільно харчувалися, здійснював покупки продуктів харчування, допомагав в обрахунку комунальних платежів, спілкувався з усіх необхідних питань з особами, що орендували житло в померлого. Мали спільний бюджет, здійснював придбання необхідних речей, побутової техніки. Після потрапляння ОСОБА_7 у квітні 2019 року до лікарні, майже весь час знаходився з хворим поруч, взявши на роботі відпустку у зв`язку за сімейними обставинами, однак 22.04.2019 останній помер.
Протоколом автоматизованого розподілу справ справу передано на розгляд судді Саламон О.Б.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в загальному порядку.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року заборонено приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Стабровській О.А. вчиняти будь-які нотаріальні дії у спадковій справі №4/2019, зареєстрованій в Спадковому реєстрі за № 64229301 щодо рухомого та нерухомого майна ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 позов підтримали, посилаючись на викладене у заяві, зазначивши про достатність усіх обставин, необхідних для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України, а саме факт спільного проживання позивача з ОСОБА_6 протягом п`яти років до його смерті, ведення ними спільного господарства та бюджету, допомоги один одному в різних побутових питаннях, спільного відпочинку та дозвілля. В судове засідання, призначене на 07.06.2021 надано дебати, висловлені в письмовій формі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні та представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_9 просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що стороною позивача не представлено достатньо доказів, які б свідчили про факт проживання зі спадкоємцем однією сім`єю не менш як п`ять років. В судове засідання, призначене на 07.06.2021 надано дебати, висловлені в письмовій формі, просили провести судове засідання без участі відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та їх представника.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином.

Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна, ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

22 квітня 2019 року сталася смерть ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у АДРЕСА_1 та за цією адресою проживав.
Померлий ОСОБА_6 у шлюбі не перебував, дітей та інших близьких родичів не мав.
У відповідності до спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_6 , наданою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стабровською О.А., заяву про прийняття спадщини від ОСОБА_1 прийнято 24 травня 2019 року та зареєстровано в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 13, при цьому 12 серпня 2019 року було подано додаткову заяву, в якій зазначено, що вважає себе спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав з померлим з 2014 року та має право на спадкування, про що зазначила у листі на адресу суду приватний нотаріус Стабровська О.А. (т.1 а.с.125) та просила розглянути справу за її відсутності.
До приватного нотаріуса також звернулися з заявами про прийняття спадщини ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (т.1 а.с.144-146,161)
У відповідності до ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно пункту 3.22. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово- експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі №522/892/16 (провадження №61-29329 св 18), яка згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховується судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
За змістом ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування в даній справі є встановлення двох юридичних фактів:
- проживання позивача однією сім`єю разом із спадкодавцем;
- тривалість такого проживання.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається лише на докази, які виникли після смерті спадкодавця, а саме, на свідчення свідків та документи про поховання спадкодавця.
Надані суду фотографії стосуються невідомо якого періоду, зроблені не відомо за яких обставин, не підтверджують факту спільного проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю або ведення спільного господарства, а засвідчують лише проведення дозвілля та факт тривалого знайомства, яке може відбуватися і без спільного проживання, а тому суд відноситься критично до зазначених доказів.
Нотаріально завірені заяви ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 (т.2 а.с.219-224) не є надійним джерелом фактів і не можуть підтверджувати будь-які обставини, оскільки особи, які їх підписували не приводилися до присяги, не попереджені про кримінальну відповідальність за надання неправдивих свідчень, не допитувалися судом в порядку передбаченому статтею 230 ЦПК України, а відтак вони в силу ч.2 ст.229 ЦПК України не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Згідно зі ст.ст. 69, 90, 91, 213 ЦПК України, свідки допитуються безпосередньо в судовому засіданні, попереджаються про кримінальну відповідальність та приводяться до присяги. І лише в такому випадку їх покази є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України.
Договори на тимчасове користування житловим приміщенням квартирою (т.2 а.с.225-252), договори оренди житла з додатками (т.3 а.с.3-9) свідчать про існування договірних відносин між в/ч НОМЕР_1 Нацгвардії та спадкодавцем, між свідком ОСОБА_17 та військовою частиною, але жодним чином не підтверджують їх реальне виконання, тим більше не містять інформації про предмет доказування.
Інші докази, надані в судовому засіданні, а саме довідка Клінічної міської лікарні, договір-замовлення на організацію та проведення поховання, накладна на ритуальні послуги, довідка на отримання праху, квитанції (т.3 а.с.12-13, 15-19) стосуються факту перебування спадкодавця перед смертю на лікуванні, поховання спадкодавця та утримання спадкового майна, і жодним чином не можуть свідчити ні про наявність сімейних стосунків між позивачем і спадкодавцем, ні про їх тривалість.
Будь-яких інших письмових доказів, які б вказували на те, що позивач та ОСОБА_6 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, матеріали справи не містять.
Покази позивача, надані суду в судовому засіданні, не є засобом, яким встановлюються докази в розумінні статті 76 ЦПК України, а в якості свідка показання в судовому засіданні суду позивач не давав. Доказом можуть вважатися лише надані позивачем під час письмового опитування в порядку 93 ЦПК України покази свідка.
Покази свідків ОСОБА_18 .. ОСОБА_19 суд оцінює з врахуванням того, що вони перебувають з позивачем в дружніх стосунках і стверджували про виконання останнім для них багатьох господарських робіт. Так ОСОБА_18 посвідчила, що «он у меня половину работы по хозяйству делал», а ОСОБА_19 « видела ОСОБА_20 , что он помогал ОСОБА_21 ».
Покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 не стосуються спільного проживання позивача з померлим та його тривалості, а повідомляють про епізодичні відвідування спадкодавця і несуть не безпосередню інформацію (як очевидців), а зі слів померлого. Водночас, ці свідки підтвердили періодичну допомогу позивача спадкодавцю у виконанні господарських робіт на подвір`ї та городі.
Вказані покази свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 відомостей про факти майже не містять, водночас містять оціночні судження, міркування і здогади та оцінку ситуації, дають характеристику позивача як особи, висновки, які грунтуються не на фактах, а на припущеннях. Жодній з них достеменно не відомо про спільний бюджет, взаємні права чи обов`язки, організацію спільного побуту позивача. Проте надання допомоги позивачем спадкодавцю, саме по собі не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї.
Покази свідка ОСОБА_17 , який з його слів дружить з позивачем протягом 26 років та, відтак, зацікавлений у вирішенні справи на його користь, суд оцінює критично. Ці покази суперечать показам свідка ОСОБА_22 , який проживав у будинку ОСОБА_6 з 01.09.2018 по 30.09.2019. Окрім того, вони містять оціночні судження, не покривають 5- річного періоду до дня смерті спадкодавця, не є достатніми для того, щоб дійти висновку про наявність обставин проживання позивача та ОСОБА_6 однією сім`єю, оскільки мають загальний характер, з яких не можна встановити характер відносин указаних осіб.
Оцінюючи нотаріально завірений протокол допиту свідка гр-на Республіки Білорусь ОСОБА_23 (т.3 а.с.241-243), суд звертає увагу на те, що у відповідності до ст. 102 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси забезпечують докази, необхідні для ведення справ в органах іноземних держав. Дії для забезпечення доказів провадяться відповідно до цивільного процесуального законодавства України, зокрема ч.4 ст.93 ЦПК України передбачає вимоги до заяви свідка при опитуванні учасників справи.
В законодавстві Республіки Білорусь, що регулює нотаріальну діяльність, безпосередньо зазначається про такі ж повноваження нотаріусів. Так, приписами ст.110 Закону Республіки Білорусь «Про нотаріат та нотаріальну діяльність» (305-3 від 18.07.2004 р.) встановлено, нотаріуси забезпечують докази, необхідні для ведення справ в органах іноземних держав. Поряд із цим, в ст.234 ЦПК Білорусі передбачено, що забезпечення доказів, які вимагаються для ведення справ в органах іноземних держав, вчиняється нотаріусами в порядку, передбаченому актами законодавства.
Таким чином, нотаріально завірений протокол допиту свідка громадянина Республіки Білорусії ОСОБА_23 , вчинений належним суб`єктом з дотриманням вимог законодавства, містить підтвердження про обізнаність зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань і є допустимим доказом в справі.
Суд не може ґрунтувати свої висновки лише на показаннях свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю, оскільки покази свідків не є достатніми доказами про наявність сім`ї в розумінні ст. 3 СК України.
Для встановлення факту спільного проживання показання свідків не можуть бути єдиною підставою. На це звернув увагу Верховний Суд при розгляді справи № 343/1821/16-ц від 16 січня 2019 року та в № 129/2115/15-ц ід 14 лютого 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність усталених стосунків, взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї.
Однак, матеріали справи не містять письмових доказів вселення (копії ордера, особового рахунку на квартиру, де ця особа записана як член сім`ї (хоча не є родичем) спадкодавця, анкети за місцем роботи, заяви про надання субсидій), про сплату комунальних платежів (відповідно до кількості проживаючих осіб), ведення спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного придбання майна у спільну сумісну власність, взаємних прав та обов`язків, купівлі майна для спільного користування тощо, а також належних доказів на підтвердження того, що спадкодавець потребував матеріальної допомоги, а позивач її надавав.
З 14 вересня 2002 року по 28 квітня 2015 року позивач перебував у шлюбі та проживав з ОСОБА_24 , з якою мають спільного сина ОСОБА_25 . Має рідного батька - ОСОБА_26 , та матір, щодо яких, як повнолітній син, має права та обов`язки закріплені в статті 51 Конституції України і статтями 202-206 Сімейного кодексу України.
Тобто, позивач мав і має власну повноцінну сім`ю, майнові та немайнові права та обов`язки щодо батьків, сина, та колишньої дружини, які не припинилися з припиненням шлюбу.
Факт проживання сторін однією сім`єю не може бути встановлений судом з підстав перебування сторін у інших зареєстрованих шлюбах в межах зазначеного періоду, про це зазначив у своєму рішенні Верховний суд у складі колегії суддів третьої судової палати Касаційного цивільного суду, від 10.09.2020 року справа №369/3338/17, провадження № 61-15677св19.
З огляду на дане рішення так як ОСОБА_27 у період з 14 вересня 2002 по 28 квітня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_24 і шлюбні відносини до даного періоду припинені не були, до 28 квітня 2015 року останній не вважається особою що могла проживати однією сім`єю із ОСОБА_6 .
А відтак період з 28 квітня 2015 року по 22 квітня 2019року не охоплює п`ятирічний строк, як зазначає у позові ОСОБА_27 .
Своєю метою позивач вказує тимчасовий переїзд, але ніяк не створення сім`ї з ОСОБА_6 . Це вбачається з пояснень позивача, викладених у позовній заяві (т.1а.с.1-10, т.2 а.с.191-200), та в судовому засіданні, в якому зазначав: «я попросив ОСОБА_28 про можливість у нього тимчасово пожити», «переїхав до ОСОБА_28 тимчасово, поки в сім`ї все владнається», «щоб було ближче добиратися до місця роботи».
Свідок ОСОБА_17 під час допиту про реальну сім`ю позивача зазначив: «у ОСОБА_29 була ситуація в сім`ї не дуже проста». Водночас про ОСОБА_6 посвідчив: «Слова «син» я ніколи не чув. Наскільки мені відомо у ОСОБА_30 не було сім`ї».
Свідок ОСОБА_18 пояснила, що у позивача «були конфлікти в сім`ї і треба було десь жити».
Свідок ОСОБА_19 «подробиць не знає», «не чула, щоб ОСОБА_28 називав позивача сином, він його називав «помічником», тепло про нього відзивався».
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. (ч.4 ст.3 СК України).
Жодної із зазначених законодавцем підстав для створення сім`ї між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не було.
Позивач не довів факту вселення в будинок по АДРЕСА_1 з дотриманням встановленого законом порядку, а також не пояснив причин ігнорування ним вимог законодавства про реєстрацію протягом 10 днів за новим місцем проживання, враховуючи що 07.11.2015 він зареєстрував своє місце проживання по АДРЕСА_2 та зберігав за собою права постійного користування іншими житловими приміщеннями - одним в Черкаській області за місцем реєстрації та іншим - збудованим ним будинком в с. Гореничі Києво-Святошинського району.
Жоден із допитаних свідків не зміг підтвердити факт і час такого вселення, а також що проживання було постійним.
Так, свідок ОСОБА_17 пояснив, що станом на лютий 2015 року позивач проживав у гостьовій кімнаті будинку ОСОБА_28 . Свідок ОСОБА_19 показала, що знає позивача напевне років 6, подробиць коли вселився позивач не знає. Свідок ОСОБА_31 пояснила, що не була присутня на вселенні, позивач жив давненько, років 6-8.
Як стверджували свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 і не оспорював сам позивач, спадкодавець мав здоров`я відповідно свого віку, отримував пенсію, мав доходи від оренди, матеріально був забезпеченим, і сторонньої допомоги не потребував до потрапляння в лікарню 06 квітня 2019 року.
Сам позивач не вважав стосунки з спадкодавцем сімейними, що підтверджується власноручно ним заповненими та поданими до Національного агентства з питань запобігання корупції щорічними деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2016-2019 роки, які охоплюють попередні 2015-2018 роки.
Непереконливі та безпідставні твердження ОСОБА_27 про необізнаність з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», оскільки відомості, які необхідно вказувати у відповідних розділах декларацій, чітко і детально регламентовані. Згідно з визначенням терміна «члени сім`ї», що міститься в п. З статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» (в редакції на час декларування) членами сім`ї суб`єкта декларування вважаються: будь-які особи, які станом на останній день звітного періоду або сукупно протягом не менше 183 днів протягом року, що передує року подання декларації, спільно проживали, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки із суб`єктом декларування (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживали із суб`єктом декларування, але не перебували у шлюбі. Усі інші особи, за відсутності хоча б однієї із вказаних вище ознак, для цілей декларування не вважаються членами сім`ї суб`єкта декларування (наприклад, особи, які за відсутності вказаних ознак спільно орендують(користуються) житло, проживають в одній квартирі, кімнаті у гуртожитку, готелі тощо).
Вказане положення закону є зрозумілим, однозначним і розширеному тлумаченню не підлягає.
При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. , ОСОБА_32 є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, спільно об`єднують та витрачають кошти.
Як вказав сам позивач, даючи пояснення під час судового засідання, спільного бюджету не мали, спільно коштами не складались, у ОСОБА_28 були свої кошти, у Поповіченка свої. Спільно купляли продукти, спільно ділили комунальні платежі. Саме ОСОБА_6 визначив, що комунальні платежі мають ділитися на трьох. Підбивали три- чотири квитанції, вираховували загальну цифру та ділили на трьох порівну. Кошти за комунальні платежі ОСОБА_6 брав також в присутності
ОСОБА_33 сім`ї є наявність взаємних прав та обов`язків між її членами (ст.ст.14, 15 СК України), і ця ознака є найбільш вагомою для юридичного визначення поняття сім`ї. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
За невиконання або неналежне виконання сімейних обов`язків установлюється юридична відповідальність, наявність якої є також ознакою сім`ї. Сімейні обов`язки є такими, які тісно пов`язані з особою і не можуть бути перекладені на іншу особу. Треба враховувати, що характерною рисою сім`ї є добровільне, без тиску зовні, виконання її членами сімейних обов`язків.
Стосунки між позивачем та Колесником взаємних прав та обов`язків не мали, тим більше за їх невиконання не встановлена була юридична відповідальність.
Всі надані позивачем докази свідчать про дружні відносини між позивачем та спадкодавцем
ОСОБА_34 перебування позивача біля спадкодавця безпосередньо перед смертю останнього та піклування в лікарні, не свідчить про спільне проживання однією сім`єю. Слід врахувати, що ОСОБА_6 перебуваючи на лікуванні, будучи в свідомості, знаючи про важку хворобу і адекватно сприймаючи оточуюче середовище, та розуміючи значення своїх дій, не був позбавлений можливості висловити свою волю про спадщину щодо ОСОБА_33 .
Наявність фактичних сімейних відносин задля отримання спадщини потребує документального підтвердження. Надані позивачем докази такими не є.
Суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_27 в заяві від 24.05.2019 (т.1 а.с.136) до нотаріуса ОСОБА_35 про прийняття спадщини вказав підставою спадкування - заповіт на своє ім`я посвідчений 08.02.2003 за реєстровим №576 приватним нотаріусом Макаренко Л.А., а в заяві від 12.08.2019 (т.1 а.с.158) змінив підставу спадкування із заповіту - на спадкування за законом.
Позивачем не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є його процесуальним обов`язком у силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України.
Допустимих, достатніх, належних та переконливих доказів спільного проживання на підтвердження своїх вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менше п`яти років до дня його смерті позивачем не надано.
Відповідно до ст. 76 ЦГІК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В пункті 45 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року (остаточне - 17 червня 2011 року), зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого королівства»), проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між особою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»).
Аналізуючи зазначені норми права, роз`яснення Верховного Суду України, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, з`ясовуючи вказані обставини та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом», вважаю, що позивачем не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності, а отже відсутні передбачені ст. 1264 ЦК України підстави для визнання його спадкоємцем четвертої черги.
Під іншими підставами законодавець розуміє: «Родинні» стосунки передбачають кровне споріднення, яке відсутнє. Шлюб між особами однієї статі в Україні не реєструється. Жодні права чи обов`язки щодо «другого батька» чинним законодавством не передбачені.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факти, які б свідчили про факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не представлено суду достатніх доказів, які б поза розумним сумнівом свідчили про факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років, а також те, що позивач не довів з посиланням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази, суд приходить до висновку про безпідставність, необґрунтованість та недоведеність позовних вимог, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.
В порядку ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем по фактично понесеним.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 213-215, 256 - 259 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Стабровська Оксана Анатоліївна про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

В порядку ч. 6 ст. 259 ЦПК України повний текст рішення суду складено 17 червня 2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата складання його повного тексту 17 червня 2021 року.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон

.