Справа № 303/1630/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2020 року у складі судді Гутій О.В., у справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

Позов мотивує тим, що 17.09.2018 року вона була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на посаду касира оператора у відділення під торговою маркою « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 . У січні 2020 року ОСОБА_3 повідомила відповідача про свій намір звільнитися з вказаної роботи та надала йому письмову заяву про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за угодою сторін. ФОП ОСОБА_1 відхилив пропозицію ОСОБА_3 та не звільнив її за угодою сторін. 04.03.2020 року ФОП ОСОБА_4 з`явився за місцем роботи позивача з новим працівником та повідомив її передати новому працівнику матеріальні та грошові цінності, що вона і зробила. Того ж дня, 04.03.2020 року ФОП ОСОБА_4 видав позивачу трудову книжку, у якій не було запису про прийняття її на роботу, проте наявний запис про її звільнення з посади касира-контролера з 29.02.2020 року за власним бажанням згідно наказу № 3 від 28.02.2020 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 . На зауваження, що вона не подавала заяви на звільнення за власним бажанням, відповідач не відреагував. Посилається, що доказами фактичного виконання нею свої обов`язків до 04.03.2020 року є звіт касира від 02.03.2020 року, вкладний аркуш кавової книги від 03.03.2020 року, звіт касира від 03.03.2020 року, прибутковий касовий ордер № 74 від 03.03.2020 року, видатковий касовий ордер від 04.03.2020 року, акт від 04.03.2020 року. Оскільки заяви від 28.02.2020 року вона не підписувала та не подавала, таким чином такі записи відповідач вніс незаконно, без її волевиявлення, а тому її звільнення з роботи не узгоджується з чинним законодавством.

З врахуванням наведеного позивач просила скасувати наказ фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 № 3 від 28.02.2020 року про звільнення ОСОБА_3 з посади касира-контролера, зобов`язати фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 поновити її на посаді касира-контролера з 29.02.2020 року, стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на її користь середній заробіток на період з 29.02.2020 року по день винесення рішення.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2020 року заявлений позов задоволено. Скасовано наказ фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 № 3 від 28.02.2020 року про звільнення ОСОБА_3 з посади касира-контролера. Зобов`язано фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 поновити ОСОБА_3 на посаді касира-контролера з 29.02.2020 року. Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 середній заробіток на період з 29.02.2020 року по 10.12.2020 року у розмірі 52 970,06 гривень ( п`ятдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят гривень шість копійок). Вирішено питання по судовим витратам.

Додатковими рішеннями Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 793,49 грн. витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту представника сторони, та стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 4000 грн. витрат , понесених на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 10 грудня 2020 року відповідача ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказано, що судом не враховано, що позивачем не надано належних доказів порушення відповідачем, як роботодавцем, трудових прав позивача, а тому суд безпідставно задовольнив заявлений позов.

Додаткові рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 грудня 2020 року ніким в апеляційному порядку не оскаржуються.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, пояснення представника відповідача адвоката Назаренко Є.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 24.11.2011 року ОСОБА_3 29.02.2020 року звільнено з роботи з посади касира-контролера за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с. 12).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося з порушенням норм трудового законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погоджується апеляційний суд з огляду на таке.

Частиною п`ятою ст. 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно ч.2 ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого роботодавцем, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Відповідно до ст 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

За змістом даної норми працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно.

В заявленому позові позивач вказує, що в січні 2020 року вона мала намір звільнитися та відповідно подала заяву про звільнення за угодою сторін, однак відповідач не звільнив її, вона продовжувала працювати.

Із звіту касира від 02.03.2020 року, вкладного аркуша касової книги від 03.03.2020 року, звіту касира від 03.03.2020 року, прибуткового касового ордера № 74 від 03.03.2020 року, видаткового касового ордеру від 04.03.2020 року, акту від 04.03.2020 року, вбачається, що ОСОБА_3 продовжувала працювати і виконувала в цей період свої трудові обов`язки касира ( а.с. 13-18).

Посилання відповідача про те, що дані документи не є підтвердженням виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 за договором із ФОП ОСОБА_1 ,а підтверджують виконання роботи для ТОВ «Пост Фінанас», що є і доводом апеляції, не заслуговують на увагу, оскільки такі повністю спростовується листом ТОВ «Пост Фінанас», № 11-06/2020-24 від 11.06.2020 року (а.с. 144).

Сторонами у справі визнається, що 04.03.2020 року ФОП ОСОБА_4 видав позивачу трудову книжку, у якій не було запису про прийняття її на роботу, проте наявний запис про її звільнення з посади касира-контролера з 29.02.2020 року за власним бажанням згідно наказу № 3 від 28.02.2020 року, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці НОМЕР_1 , оригінал якої оглянуто в судовому засіданні судом апеляційної інстанції.

Відповідачем не подано суду доказів, які б підтверджували, що позивач просила звільнити її з роботи за власним бажанням.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.03.2020 року витребувано від фізичної особи підприємця ОСОБА_1 : наказ № 1 від 17.09.2018 року про прийняття на роботу ОСОБА_3 на посаду касира контролера, виданого ФОП ОСОБА_1 ; наказ № 3 від 28.02.2020 року про звільнення з роботи ОСОБА_3 з посади касира-контролера, виданого ФОП ОСОБА_1 ; заяву ОСОБА_3 про звільнення на підставі якої було оформлено звільнення; довідку про розмір середнього заробітку ОСОБА_3 (а.с. 25-26).

З матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав дану ухвалу, що стверджено копією поштового повідомлення про вручення (а.с.49) та розпискою від 20.07.2020 року. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 23.09.2020 року знайомився з матеріалами справи і йому також стало відомо про дану ухвалу (а.с.85). 24.09.2020 року судом також надсилався відповідачу лист про виконання ухвали суду від 27.03.2020 року (а.с.92).

Ухвалою суду від 09.11.2020 року за невиконання вищевказаної ухвали до відповідача застосовано заходи процесуального примусу у вигляді стягнення з нього штрафу в розмірі 630 грн. (а.с 147-149).

Ухвалою суду від 10.12.2020року до відповідача за невиконання вищевказаної ухвали повторно стягнуто штраф у розмірі 2102 грн. (а.с.174).

Однак, ухвала суду від 27.03.2020 року не виконана, суду відповідачем не надано жодних документів, які витребувалися судом.

Згідно із ч. 10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ч.1, ч.2 п.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

З врахуванням наведеного суд першої інстанції правильно визнав обставину, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням без її заяви і у відсутності такої заяви.

Посилання в апеляційній скарзі, що відповідачем не подано витребуваних судом документів через карантинні обмеження, а тому судом неправильно встановлено обставини справи, є надуманими і по своїй суті є зловживанням відповідачем своїми процесуальними правами, оскільки судом першої інстанції достатньо, протягом тривалого часу вживались заходи щодо надання відповідачем документів, однак такі суду не надані, незважаючи на те, що саме на відповідачеві, як роботодавцеві, лежить обов`язок довести правомірність звільнення позивача.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про незаконність звільнення позивача та обґрунтовано, відповідно до вимог ст. 235 КЗпП України поновив її на роботі і стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, який розрахував відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р.

Відповідачем, як в суді першої інстанції, так і до апеляційної скарги не подано жодних доказів, які б спростовували встановлені судом першої інстанції обставини та висновки.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Таких відповідачем не наведено та не доведено.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 25 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: