КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/4630/2020 Головуючий у І інстанції Аксьонова Н.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/9288/2021 Доповідач у ІІ інстанції Приходько К.П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зміну дати зарахування на квартирний облік та внесення змін до облікових документів,

встановив:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління про зміну дати зарахування на квартирний облік та внесення змін до облікових документів, мотивуючи свої вимоги тим, що він проходить військову службу в Збройних силах України, що підтверджується послужним списком.

Протокольним рішенням засідання житлової комісії в/ч 40433 №2 від 24 лютого 1992 року позивача з сім`єю в складі трьох осіб було зараховано на квартирний облік.

До цього позивач житловою площею не забезпечувався, що підтверджується довідками №329 від 04 липня 1989 року та №132 від 23 серпня 1991 року.

Після переведення позивача для подальшого проходження військової служби до в/ч А-1789 ним було подано рапорт про зарахування на квартирний облік з родиною в складі чотирьох осіб.

Протокольним рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 14 березня 2002 року позивача було зараховано на квартирний облік з родиною з дати 03 березня 1995 року на підставі наказу Міністра оборони України №20 від 03 лютого 1995 року.

В 2019 році ОСОБА_1 дізнався, що перебуває на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 з дати 03 березня 1995 року.

У зв`язку з цим позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 із заявою, в якій просив змінити дату зарахування його на квартирний облік з родиною з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року.

Протокольним рішенням засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 №01 від 11 січня 2020 року заяву позивача було задоволено та змінено дату зарахування на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 позивача з родиною в складі чотири особи з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року.

Указане протокольне рішення було затверджено наказом командира в/ч А-1789 №16ад від 15 січня 2020 року.

Житлова комісія в/ч НОМЕР_1 звернулась до Київського квартирно-експлуатаційного управління для перевірки законності перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .

Однак відповідач листом від 23 січня 2020 року №517/434 повідомив про відсутність правових підстав для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік позивача.

Позивач вважає, що такі дії відповідача порушують його права на житло, оскільки його місце в квартирній черзі визначено датою набрання чинності відомчим наказом - 03 березня 1995 року, а не з часу взяття на облік, тобто з дати 24 лютого 1991 року.

Просив зобов`язати відповідача перенести дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи ОСОБА_1 щодо черги на отримання житла з урахуванням нової дати.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Київське квартирно-експлуатаційне управління перенести дату зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року, а також внести відповідні зміни в облікові документи ОСОБА_1 щодо черги на отримання житла з урахуванням дати 24 лютого 1992 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Київське квартирно-експлуатаційне управління подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалося на те, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Під час проходження військової служби, останній переміщувався до різних військових частин.

На момент переїзду позивача до іншого гарнізону діяв наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України», який пройшов державну реєстрацію в Міністерстві юстиції України 20 лютого 1995 року як нормативно-правовий акт №43/579.

Наказ №20 від 03 лютого 1995 року пройшов передбачену Положенням про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади в редакції чинній на момент реєстрації наказу №20 від 03 лютого 1995 року процедуру, та був зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 20 лютого 1995 року під №43/579 як такий, що відповідає вимогам законодавства та узгоджується з раніше прийнятими актами, зокрема, з нормами Житлового кодексу УРСР від 30 червня 1983 року №5464-Х.

Звертає увагу на відсутність рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційним в цілому або окремих частин Наказу №20 від 03 лютого 1995 року.

Зазначає, що наказ №20 від 03 лютого 1995 року жодним чином не суперечить вимогам ст.ст. 38-44 ЖК УРСР, оскільки при регулюванні конкретних відносин у пріоритетному порядку застосовуються норми спеціального закону, а якщо вони є недостатніми для належного регулювання цих відносин, то у субсидіарному порядку можуть застосовуватися норми загального закону.

Правовідносини, яків виникли до набрання чинності наказом Міністра оборони №577, №737, №380 належать до сфери правового регулювання наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20, який діяв в часі з 03 березня 1995 року по 10 листопада 2006 року, що свідчить про правильність застосування Київським квартирно-експлуатаційним управлінням норм законодавства в частині прийняття рішення щодо відмови у перенесенні дати зарахування на квартирному обліку ОСОБА_1 .

Просило скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що дія Наказу на який посилається апелянт стосувалась військовослужбовців, які переміщувались по службі та перебували в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень, в той час, як позивач перебував на квартирному обліку у загальній черзі.

Будь які інші нормативно-правові акти, які б містили механізм перенесення черги квартирного обліку для військовослужбовців України відсутні.

Дійсно, Наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 не був скасований чи визнаний недійсним, проте взаємовідносини, які виникли між позивачем та в/ч НОМЕР_1 , а згодом і апелянтом не врегульовувались нормами даного Наказу.

Разом з тим, п. 2 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 суперечить вимогам ст.ст. 38-44 ЖК УРСР щодо черговості надання жилих приміщень для військовослужбовців, оскільки фактично визначає не за часом взяття їх на квартирний облік, а за часом набрання чинності цим законом.

За таких умов, місце позивача в квартирній черзі у зв`язку з переїздом до іншого гарнізону визначено датою набрання чинності відомчим наказом 03 березня 1995 року, а не з часу взяття на облік, тобто з дати 24 лютого 1992 року.

В якості доказу факту перебування позивача з родиною на квартирному обліку з 24 лютого 1992 року, позивачем надано витяг з протоколу та довідку №13 від 19 лютого 2001 року, яка стверджує вказану обставину.

На період отримання позивачем довідки №13 від 19 лютого 2001 року за підписом командира в/ч НОМЕР_2 та начальника Білоцерківської, яка підтверджує факт перебування позивача на квартирному обліку з 24 лютого 1992 року, діяв наказ Міністра оборони України №20 від 03 лютого 1995 року, який втратив чинність на підставі Наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577.

Абзацом п`ятим пункту 11 вказаного Наказу було передбачено, що перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, підтверджується довідкою, виданою відповідною КЕЧ району та командиром військової частини.

В силу вимог діючого на той час Положення про порядок забезпечення площею в Збройних Силах України як підтвердження перебування військовослужбовця на квартирному обліку за останнім місцем служби видавалась підтверджуюча довідка відповідної форми.

Позивач вважає, що апелянтом безпідставно було відмовлено йому в позитивному розгляді питання щодо зміни дати зарахування на квартирний облік.

Просив, апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що з 01 серпня 1986 року позивач ОСОБА_1 проходить військову службу у Збройних силах України, що підтверджується витягом із послужного списку від 07 лютого 2020 року.
24 лютого 1992 року ОСОБА_1 разом із сім`єю у складі трьох осіб було зараховано на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_3 .
До цього позивач житловою площею не забезпечувався, що підтверджується довідками №329 від 04 липня 1989 року та №132 від 23 серпня 1991 року.
Після переведення позивача для подальшого проходження військової служби до в/ч А-1789 ним було подано рапорт про зарахування на квартирний облік з родиною в складі чотирьох осіб.
Протокольним рішенням житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 14 березня 2002 року позивача було зараховано на квартирний облік з родиною з дати 03 березня 1995 року на підставі наказу Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року.
В 2019 році ОСОБА_1 дізнався, що перебуває на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 з дати 03 березня 1995 року.
У зв`язку з цим, позивач звернувся до командування в/ч НОМЕР_1 із заявою, в якій просив змінити дату зарахування його на квартирний облік з родиною з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року.
Протокольним рішенням засідання житлової комісії в/ч А-1789 №01 від 11 січня 2020 року заяву позивача було задоволено та змінено дату зарахування на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 позивача з родиною в складі чотири особи з дати 03 березня 1995 року на дату 24 лютого 1992 року.
Указане протокольне рішення було затверджено наказом командира в/ч А-1789 №16ад від 15 січня 2020 року.
Житлова комісія в/ч НОМЕР_1 звернулась до Київського квартирно-експлуатаційного управління для перевірки законності перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 .
Листом ККЕУ МОУ від 23 січня 2020 року №517/434 повідомлено про те, що правові підстави для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб, звільнених в запас або відставку, які були зараховані на відповідний облік в період з 03 березня 1995 року по теперішній час на більш ранішу дату зарахування відсутні у відповідності до ст.58 Конституції України.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 втратив чинність, тоді як відмова відповідача у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 24 лютого 1992 року порушує право позивача на житло, передбачене ст. 47 Конституції України, Житловим кодексом України, ст. 16 Закону України «Про збройні сили», ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Право на житло є складовою конституційного права на соціальний захист.

Згідно ст. 47 Конституції України, держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 34 та 37 ЖК Української РСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 ЖК Української РСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно п.2 наказу Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року», при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку (в списках осіб, що користуються правом першочергового і позачергового отримання жилих приміщень), але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом.

Наказом Міністра оборони України №577 від 06 жовтня 2006 року було затверджено Інструкцію про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, а також визнано таким, що втратив чинність наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року».

Відповідно до п.1.4 Інструкції про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Збройних Сил України та членам їх сімей житлових приміщень, військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов до набрання чинності Законом України від 24 червня 2004 року №1865-ІV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечуються житловим приміщенням для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Згідно п.10.11 наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737 «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», житлова комісія військової частини наділена повноваженнями приймати рішення щодо: зарахування військовослужбовців на облік, зняття військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов; внесення змін до облікових даних військовослужбовців чи осіб, звільнених з військової служби, які перебувають на квартирному обліку у зв`язку зі зміною їх сімейного стану, набуття ними права на пільги для отримання житла; погодження розподілу жилої площі, яка надається для постійного проживання; перенесення черговості надання жилого приміщення на рік, якщо військовослужбовець чи особа, звільнена з військової служби, відмовиться від виділеного жилого приміщення, що відповідає встановленим вимогам та розміру; скликання позачергових зборів військовослужбовців і осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку з саморозпуском житлової комісії, оголошенням недовіри та виключення члена (членів) комісії зі складу житлової комісії; ініціюванням проведення довиборів члена (членів) житлової комісії.

При цьому, відповідно до п.2.5 наказу Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року для зарахування на облік військовослужбовець подає через нетаємне діловодство військової частини рапорт, на ім`я командира військової частини про зарахування на облік.

Згідно абзацу 9 п.2.5 зазначеної інструкції під час зарахування на квартирний облік після переміщення по військовій службі, військовослужбовець повинен надати довідку з останнього місця служби про перебування на квартирному обліку.

Відповідно до абзацу 6 п.2.10 наказу Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року для військовослужбовців та членів їх сімей, які були зараховані на квартирний облік за рішенням житлових комісій військових частин до 01 січня 1993 року і при цьому не були зареєстровані (прописані) за місцем зарахування на квартирний облік та в інших населених пунктах України, дата квартирного обліку не змінюється.

Згідно пункту 2.14 наказу Міністерства оборони України №737 від 30 листопада 2011 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей зі збереженням часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання жилого приміщення.

Відмовляючи у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 24 лютого 1992 року, відповідач керувався тим, що п. 2 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон, йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року.

Указаний наказ діяв в часі з 03 березня 1995 року по 10 листопада 2006 року і не може бути змінений, оскільки згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Станом на 14 березня 2002 року нормативна база, яка б передбачала можливість зарахування позивача на квартирний облік за місцем служби із збереженням попереднього часу перебування на такому обліку були відсутня.

Вважає, що ОСОБА_1 обґрунтовано був зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року.

Надаючи оцінку вищезазначеній позиції відповідача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи виконавчої влади, їх посадові особи зобов`язані діяти тільки на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, які передбачені Конституцією України.

Так, наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року №20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних Силах України від 23 грудня 1992 року» втратив чинність на підставі наказу Міністра оборони України №577 від 06 жовтня 2006 року.

При цьому, відповідно до пункту 3.1 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.

Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03 серпня 2006 року №1081 та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі №362/4307/17 (провадження № 61-7396св18), від 22 листопада 2018 року у справі №362/6383/16-ц (провадження № 61-33119св18), у постанові від 20 березня 2019 року у справі №760/750/16-ц (провадження №61-10380св18).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на норми закону, які регулюють спірні відносини, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відмова відповідача у зміні дати зарахування на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 24 лютого 1992 року порушує право позивача на житло, передбачене ст.47 Конституції України, Житловим кодексом України, ст. 16 Закону України «Про збройні сили», ст.12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також рівність в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дія рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 24 травня 2021 року, у зв`язку із залишенням цього судового рішення без змін необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба