Справа № 522/648/20
Провадження № 6/522/613/21
У Х В А Л А

11 червня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судових засідань Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в м. Одесі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Цвігун В.В. про видачу дублікату виконавчого листа,

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Цвігун В.В. звернувся до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа.

Заявник мотивує вимоги тим, що 23 червня 2020 року Приморським районним судом м. Одеси (головуючий суддя Чернявська Л.М.) було ухвалено рішення у справі № 522/648/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Вказаним рішенням позовну заяву задоволено повністю.

17.11.2020 року Позивачу було видано виконавчий лист в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її (дружини) утримання.

17.02.2021 виконавчий лист в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її (дружини) утримання було направлено позивачем засобами поштового зв`язку до виконання на адресу Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ): 02000, місто Київ, вулиця Євгена Сверстюка, будинок 15, третій поверх.

Станом на дату звернення до суду із заявою виконавче провадження не розпочато (не відкрито), жодної інформації та документів від Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Гончаренко К.А. не отримувала. У Дніпровському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві про надходження на її адресу та про наявність виконавчого листа не відомо. Таким чином, оригінал виконавчого листа втрачено не з вини ОСОБА_3 .

Сторони в судове засідання не з`явились, викликались належним чином. В матеріалах справи є клопотання заявника про розгляд заяви за відсутності сторони.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних обставин.

Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 червня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , аліменти на її (дружини) утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.06.2020 року, та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Допущено негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

На виконання даного рішення суду Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст.6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В ч. 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 431 Цивільного процесуального кодексу України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У відповідності до п. 17.4 ч.І Перехідних Положень (розділ XIII) ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

ЦПК України не надає права відмовити в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа з мотивів її необґрунтованості та не зобов`язує стягувана наводити причини втрати наказу. За встановлення факту невиконання судового рішення видача дублікату виконавчого документа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий лист, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого документа у стягувана унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верхового Суду від 16.08.2018р. у справі №6/275-08.

Пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення Європейського суду з прав людини у справі Глоба проти України, по. 15729/07, від 05.07.2012).

Відповідно до рішення Європейського суду у справі "Агрокомплекс проти України" (заява № 23465/03) від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу (серед інших рішень, рішення у справі "Бурдов проти Росії", заява № 59498/00, та інші справи, зазначені в ній).

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Іванов проти України", заява № 40450/04, рішення від 15.10.2009).

Також у рішенні Європейського суду від 18.05.2004 у справі "Продан проти Молдови" суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін.

Тобто судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні «Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Цвігун В.В. про видачу дублікату виконавчого листа.

Керуючись 10, 12, 13, 81, 89, 223, 247, 258-261, 268, п.17.4 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Цвігун В.В. про видачу дублікату виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа виданого Приморським районним судом м.Одеси, на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси від 23 червня 2020 року по справі № 522/648/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Суддя Л. М. Чернявська