ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1144/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №697/2358/20 Категорія: 306000000 Колісник Л. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

На обґрунтування позовних вимог вказувала, що є співвласником домоволодіння по АДРЕСА_1 .

07 травня 2020 року звернулась до Канівського відділення Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області із повідомленням про те, що працівники СТО ПрАТ «Канів-Лада» викрали сітку, яка огороджувала її земельну ділянку в домоволодінні АДРЕСА_1 та зазначила про конфлікт із власником СТО ПрАТ «Канів-Лада» ОСОБА_2 , який самовільно зняв цілу секцію паркану з домоволодіння АДРЕСА_1 .

Позивачка вказує, що 07 травня 2020 року відповідач надав письмові пояснення співробітникам Канівського ВП ГУНП в Черкаській області з приводу того, що по сусідству із СТО проживає психічно хвора ОСОБА_1 , яка постійно скаржиться на діяльність вказаного товариства.

ОСОБА_1 зазначає, що поширена керівником ПрАТ «Канів-Лада» Додяруком Р.В. неправдива інформація про , начебто, психічну хвору сусідку ОСОБА_1 принижує честь, гідність, та ділову репутацію, а розповсюджені відповідачем відомості про її мниму психічну хворобу не відповідає дійсності, тобто є безпідставними.

Неправомірними діями відповідача зухвало та цинічно принижені честь, гідність та ділова репутація позивача, неправдива інформація, поширена відповідачем, негативно вплинула на позивача та завдала моральну шкоду, яку вона оцінила у 150 000 грн.

На підставі наведеного позивач просила визнати, поширені 07 травня 2020 року ОСОБА_2 відомості у письмових поясненнях слідчому Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області, що ОСОБА_1 є психічно хворою жінкою, у зв`язку з чим вона постійно скаржиться на роботу ПрАТ «Канів-Лада», такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію; зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену ним 07 травня 2020 року негативну інформацію про те, що ОСОБА_1 є психічно хворою жінкою, у зв`язку з чим вона постійно скаржиться на роботу ПрАТ «Канів-Лада» до поліції, шляхом подачі відповідної заяви до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області із наведенням наступного змісту: «прошу вважати поширені мною у письмових поясненнях від 07.05.2020 року, що відібрані слідчим Канівського ВП ГУНП в Черкаській області Дурицьким О.А., відомості про психічну хворобу ОСОБА_1 та її неадекватну поведінку такими, що не відповідають дійсності» та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн.

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовлено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що в зв`язку з наданням відповідачем пояснень працівнику правоохоронного органу, де відображено власне бачення відповідача про обставини справи та їх учасників, надання таких пояснень лише в рамках перевірки заяви про злочин, враховуючи, що така інформація є захищеною від її розповсюдження і повинна перевірятися лише цим органом, суд дійшов висновку, що такі пояснення відповідача не є поширенням недостовірної інформації, тому підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні. З тих же підстав суд відмовив в задоволенні похідної вимоги про зобов`язання відповідача спростувати поширену ним 07 травня 2020 року негативну інформацію відносно ОСОБА_1 та відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на незаконність, необґрунтованість й порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, а викладені у ньому висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти постанову, якою задовольнити повністю її позовну заяву.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що судом першої інстанції не досліджено та не надано належної правової оцінки фактам подання позивачем протягом останніх кілька років звернень та скарг до поліції та контролюючих органів з приводу незаконної діяльності ПрАт «Канів-Лада», з територією якого межує домоволодіння позивачки.

Також не враховано, що 07.05.2020 року слідчим СВ Канівського ВП Дурицьким О.А. відібрано пояснення у ОСОБА_2 , в якому записано з його слів, що він є генеральним директором СТО ПрАТ «Канів-Лада», по сусідству з територією якого проживає психічно хвора жінка ОСОБА_1 , яка постійно на них скаржиться. 07.05.2020 року ними було демонтовано частину паркану для укріплення опори, паркан встановлював ПрАТ «Канів-Лада». Із наданих пояснень випливає, що відповідач свідомо визнає факт демонтажу частини паркану з домоволодіння позивача, що стало причиною конфлікту, але як підставою для звернення позивачки до поліції наводить об`єктивно неіснуючу обставину психічну хворобу, з якої , начебто, і пов`язані скарги з боку власниці сусіднього домоволодіння.

Вказує, що позивач не зверталась за медичною допомогою до лікаря-психіатра.

Судом не враховано, що повідомлені ОСОБА_2 під час виїзду поліції 07.05.2020 року відомості про психічну хворобу позивача, за визначенням, не можуть вважатися оціночними судженнями, оскільки містять посилання на неправдивий факт.

Необгрунтованими є висновки суду про відсутність в словах відповідача про психічну хворобу позивача змісту приниження честі та гідності жінки ОСОБА_1 , що можна розцінити як надання згоди судом на висловлення відповідачем в подальшому образ у сторону позивачки.

Також є безпідставними з огляду на спірні правовідносини послання в оскаржуваному судовому рішенні на висновки Конституційного суду України, які викладені в рішенні від 10 квітня 2003 року у справі № 1-9/2003, оскільки з боку відповідача не було жодного письмового звернення , за якими б проводилась перевірка поліцією чи іншими контролюючими органами по факту демонтажу паркану біля СТО « ІНФОРМАЦІЯ_1 », проте ним були висловлені образи в усній формі, які були зафіксовані співробітниками поліції в письмових поясненнях.

Відмовляючи в задоволенні позову судом першої інстанції було порушено приписи ст. 3 Конституції України, згідно якої «Людина, її життя і здоров`я честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Також судом при вирішенні спору не враховано, що відповідач під час його опитування співробітниками поліції в публічній формі для широкого загалу повідомив в усній формі про психічну хворобу позивача, що було почуто невизначеною кількістю осіб.

Вказує, що відповідач, який свідомо поширював інформацію про психічну хворобу позивачки жодним чином не переконався у її достовірності.

Крім того, неправомірними діями відповідача зухвало та цинічно принижені честь, гідність та ділова репутація позивача, неправдива інформація, поширена відповідачем, дуже негативно вплинула на особу позивача серед співробітників поліції Канівського ВП ГУНП в Черкаській області, відтак відповідач заподіяв позивачу моральну шкоду, яка виразилась в моральних переживаннях, оскільки позивачку принизили перед іншими людьми та відносно неї були поширені відверто неправдиві ганебні відомості про психічну хворобу, яка повністю суперечить фактичним обставинам.

Також судом невірно застосовано положення ст. 280 ЦК України, відповідно до якої якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Судом не враховано, що визначена позивачем грошова сума відшкодування моральної шкоди пояснюється наявністю значних негативних наслідків, яких власник домоволодіння по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо поширення недостовірної інформації про її мниму психічну хворобу та неадекватну поведінку

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Васянович В.В. просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними.

В обгрунтування відзиву посилається на те, що відповідно до ст. 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів, а пункт 2 статті 10 Конвенції майже не надає можливостей для обмеження свободи вираження поглядів. Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Зазначає, що у постановах Верховного Суду від 30 липня 2020 року у справі №200/20351/18, та від 07 травня 2020 року у справі № 757/32917/17-ц викладені висновки, відповідно до яких відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог, оскільки чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень.

Також вказує, що інформація надана відповідачем під час розгляду її заяви до Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області не може бути визнана як недостовірна інформація за результатами розгляду даної справи, оскільки відповідач, під час проведення процесуальних дій працівниками поліції, реалізував своє процесуальне право. Достовірність або недостовірність наданої інформації відповідачем має встановлювати суд чи слідчі органи, в провадженні яких безпосередньо перебуває справа та надати отриманій інформації належну оцінку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем в зв`язку з наданням пояснень працівнику правоохоронного органу, де відображене власне бачення відповідача про обставини справи та їх учасників, надання таких пояснень лише в рамках перевірки заяви про злочин, враховуючи, що така інформація є захищеною від її розповсюдження і повинна перевірятися лише цим органом, суд дійшов висновку, що такі пояснення відповідача не є поширенням недостовірної інформації.

Відмовляючи в задоволенні вимоги щодо спростування відповідачем поширену ним негативну інформацію відносно позивача та відшкодування моральної шкоди суд виходив із того, що вказані вимоги є похідними від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки в задоволенні основної вимоги відмовлено, тому підстав для задоволенні похідних вимог підстави відсутні.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає його законним та обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з рапорту 07 травня 2020 року , ОСОБА_1 звернулася до Канівського відділення Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області із повідомленням про крадіжку працівниками СТО ПрАТ «Канів-Лада» сітки-рабиці, яка огорожувала її земельну ділянку.

07 травня 2020 року слідчим СВ Канівського ВП Дурицьким О.А. відібрано пояснення у ОСОБА_2 , в якому записано з його слів, що він є генеральним директором СТО ПрАТ «Канів-Лада», по сусідству з територією якого проживає психічно хвора жінка ОСОБА_1 , яка постійно на них скаржиться. 07 травня 2020 року ними було демонтовано частину паркану для укріплення опори, паркан встановлював ПрАТ «Канів-Лада».

07 травня 2020 року старшим оперуповноваженим СКП Канівського ВП Ступенко В.М. відібрано пояснення у ОСОБА_1 , в яких заявниця повідомляє про постійні конфлікти з СТО та про те, що 07 травня 2020 року у неї знову відбувся конфлікт з господарем СТО, так як він зняв одну секцію паркану, про що вона повідомила працівників поліції. До їх приїзду конфлікт вирішили самостійно.

Відповідно до довідки від 15 травня 2020 року розгляду матеріалів повідомлення від ОСОБА_1 , складеної ДОП сектору превенції Канівського ВП Литовченко А.І., в ході розгляду заяви ОСОБА_1 від 07 травня 2020 року про крадіжку працівниками СТО сітки, яка огороджувала її земельну ділянку, було опитано ОСОБА_2 , який пояснив, що являється генеральним директором ПрАТ «Канів-Лада», СТО, що знаходиться в АДРЕСА_2 , та по сусідству із територією СТО проживає психічно хвора жінка ОСОБА_1 , яка постійно скаржиться на роботу СТО. 07 травня 2020 року проводився демонтаж частки забору для укріплення опори, та даний паркан встановлювали ПрАТ «Канів-Лада». Також опитано заявницю ОСОБА_1 , яка пояснила, що її територія межує з СТО «Канів-Лада», та мається спільний паркан, через який 07 травня 2020 року виник конфлікт з господарем ПрАТ «Канів Лада», так як було знято одну секцію забору. Проте до приїзду працівників поліції даний конфлікт вирішено самостійно мирним шляхом. Дане повідомлення до бази ЄРДР вносити не доцільно, а тому ДОП сектору превенції Канівського ВП Литовченко А.І. вважав би матеріали ЄО № 2152 від 07.05.2020 розглянутими, про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Лист Канівського ВП ГУНП в Черкаської області, вих. № -2020 від 18.05.2020 містить повідомлення ОСОБА_1 про результати розгляду її заяви, ЄО №2152 від 07.05.2020, в порядку ЗУ «Про звернення громадян». Роз`яснено її право оскаржити до суду рішення щодо невнесення відомостей до ЄРДР у відповідності до ст. ст. 304-308 КПК України чи органу або посадовій особі вищого рівня.

Відповідно супровідного листа, вих. № 5443/67/02-20 від 24.07.2020 Канівським ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області за зверненням ОСОБА_1 їй надано ксерокопії матеріалів за результатами розгляду повідомлення від 07.05.2020 з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних» .

Зі змісту листа заступника начальника СВ ВП № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області № 1726/67/01-01 від 10.03.2021, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зверталася з повідомленнями відносно працівників СТО «Канів -Лада» протягом 2018-2021 років дев`ять разів. Підстави звернення - порушення працівниками СТО тиші, в тому числі і у вихідний день, створення шуму і неприємного запаху при виконанні робіт з газовим різаком, викрали частину огорожувальної сітки, знущаються над собакою.

Відповідно до листа КНП «Канівська багатопрофільна лікарня Канівської міської ради Черкаської області» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована по АДРЕСА_1 , за медичною допомогою до лікаря-психіатра не зверталася.

Відомості у письмових поясненнях слідчому відповідача позивачкою розцінено як такі, що порушують її честь, гідність та ділову репутацію.

Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом частини першої статті 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі статтею 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

У своїй практиці ЄСПЛ розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, то правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлювання думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення у справі «Лінгенс проти Австрії» від 08 липня 1986 року). Однак, навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Де Хаес і Гійселс проти Бельгії» від 24 лютого 1997 року, пункт 47).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першої, третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що наведені слова відповідача не є викладенням фактів, а лише пояснення відповідача від 07.05.2020 року надане слідчому СВ Канівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області в рамках перевірки заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину, використане для вирішення питання щодо наявності підстав внесення даних до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Також встановлено, що висловлювання відповідача щодо психічного стану ОСОБА_1 є його особистою думкою, які він висловив виключно працівнику поліції під час відібрання пояснень 07.05.2020 року.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції , що досліджені докази, а саме: копії листів, рішення Державної екологічної інспекції у Черкаській області, копії листів виконавчого комітету Канівської міської ради, копія листа прокуратури Черкаської області, копії дозвільних документів ПрАТ «Канів-Лада», копії наказів про проведення перевірки ПрАТ «Канів- Лада» стосуються розгляду заяв ОСОБА_1 про порушення ПрАТ «Канів-Лада» вимог природоохоронного, санітарного та архітектурно-будівельного законодавства та прийнятих компетентними органами відповідних рішень, не містять інформації щодо предмету спору.

Також суд першої інстанції надав правильну оцінку наданим поясненням допитаних у судовому засіданні свідків та надав правильну оцінку наданим позивачем зображення паркану, відео- та аудіофайли на компакт-диску, які також не містять інформацію щодо предмету спору.

У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм, не наведення підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Тому доводи позивача викладені в апеляцій скарзі про те, що суд помилково визнав відомості поширені відповідачем, як оціночні судження не заслуговують на увагу та не спростовуються матеріалами справи.

Вимога позивача у цій справі про відшкодування моральної шкоди є похідною від вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність, її спростування, а тому відмовивши у задоволенні основної вимоги, суд першої інстанції правильно по суті відмовив і у задоволенні вимоги про спростування інформації та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про невмотивованість рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене, судова колегія приходить до висновку, що в процесі судового розгляду не знайшли свого підтвердження факти порушення прав позивача, які підлягають судовому захисту, а тому заявлені вимоги не є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не досліджено та не надано належної правової оцінки фактам подання позивачем протягом останніх кілька років звернень та скарг до поліції та контролюючих органів з приводу незаконної діяльності ТОВ «Канів-Лада», з територією якого межує домоволодіння позивачки, не приймаються апеляційний судом, скільки судом першої інстанції була надана правова оцінка наданих доказів.

Таким чином, в межах заявлених позовних вимог суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення і підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційний скарзі, апеляційним судом не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін, як постановленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 червня 2021 року.

Судді: