УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/7624/21

провадження № 4с/521/63/21

29 червня 2021 року

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Жураківській Н. А.,

розглянувши в судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса),-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якій просить суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №51387861 від 13.11.2017 року щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №521/4521/14-ц від 02.06.2016 року, посилаючись на те, що бездіяльність державного виконавця призвела до неможливості виконання рішення суду.

Скаржник в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що в березні 2014 року скаржник звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до Державного підприємства «Центр Дежавного земельного кадастру», треті особи: Августівська сільська рада Біляївського району Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 24.11.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 31.03.2016 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , визнано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 такою, що не відповідає дійсності; зобов`язано Державне підприємство «Центр Державного земельного кадастру» встановити межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянину ОСОБА_1 з виїздом на місцевість; в решті вимог відмовлено.

Постановою державного виконавця №51387861 від 22.06.2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №521/4521/14ц від 02.06.2016 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щеглової Євгенії Віталіївни №51387861 від 13.11.2017 року виконавче провадження закінчено на підставі ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до якої у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Зі змісту постанови вбачається, що державним виконавцем накладено на боржника штраф за невиконання рішення суду у розмірі 5100 грн. відповідною постановою від 17.07.2017 року, штраф у подвійному розмірі відповідною постановою від 11.09.2017 року у розмірі 10200 грн. та направлено повідомлення про вчинення злочину до органів досудового розслідування.

Проте, на переконання суду, вказані дії в своїй сукупності не можуть свідчити про те, що державний виконавець дотримався імперативних вимог визначених ЗУ «Про виконавче провадження», що як наслідок вказує на порушення принципів щодо неупередженого, ефективного, своєчасного здійснення виконавчого провадження, що призвело до невчинення виконавчих дій щодо виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №521/4521/14-ц.

З аналізу положень ЗУ «Про виконавче провадження» можна дійти висновку про те, що основним завданням виконавчого провадження є примусове виконання рішень суду у разі невиконання їх у добровільному порядку. Під час примусового виконання судового рішення, що набрало законної сили і є обов`язковим до виконання на всій території України, державний виконавець зобов`язаний вжити усіх заходів примусового характеру, у тому числі застосувати засоби впливу на боржника. Такі повноваження надані йому саме з метою забезпечення безумовного виконання судового рішення, а застосування заходів відповідальності за невиконання вимог державного виконавця, не звільняє боржника від виконання основного зобов`язання - виконати вимоги виконавчого документа.

У постанові Верховного Суду від 18.06.2020 року у справі №826/14580/16 суд дійшов висновків, що направлення повідомлення про притягнення до кримінальної відповідальності боржника не є єдиною останньою дією після вчинення державним виконавцем усіх можливих дій з виконання рішення суду, після якої державний виконавець повинен винести постанову про закінчення виконавчого провадження, а свідчить лише про вжиття ним передбачених законом заходів щодо повідомлення уповноважених органів про невиконання обов`язкового рішення суду. Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право здійснювати інші заходи примусового характеру після внесення відповідного подання, оскільки не вийде за межі наданих йому повноважень та не буде діяти не у спосіб, встановлений законом, оскільки сам факт направлення подання до правоохоронних органів не є підставою закінчення виконавчого провадження.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до вимог законодавства. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що державним виконавцем не вчинено всіх необхідних виконавчих дій з метою виконання конституційного принципу щодо виконання судового рішення, тому вважає за потрібне скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 1-3, 5, 9, 13, 15, 18, 63, 75 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 1-19, 23, 76-89, 95, 351, 352, 447-453 ЦПК України, суд -

вирішив:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) задовольнити.

Скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №51387861 від 13.11.2017 року, винесеною головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Щегловою Євгенію Віталіївною щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №521/4521/14-ц від 02.06.2016 року.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: О.Михайлюк