Справа № 643/2345/20
Провадження № 2/643/597/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.06.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Гюлалієвої Ф.Р. кизи, представника позивача адвоката Бочарової О.М., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного з провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом адвоката Бочарової Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін, процесуальні дії

Адвокат Бочарова О.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 (далі позивач), звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень (вх. № 42657 від 31.08.2020) просить стягнути з ОСОБА_1 (далі відповідач) на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 51114,30 грн. (а.с. 58-61).

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.05.2011 ухвалено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 300,00 грн. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2011 та до повноліття дитини. Відповідач зобов`язання щодо сплати аліментів належним чином не виконував, в зв`язку з чим згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виконаного державним виконавцем, у відповідача станом на 26.06.2020 утворилась заборгованість в розмірі 32622,18 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 13.02.2020 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позову десять днів з дня вручення даної ухвали.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 03.03.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідачем надано письмові заяви, в яких він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а також застосувати позовну давність.

В обґрунтування зазначено, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, що підтверджується наданими ним квитанціями, а також документами, згідно яких під час попереднього розгляду аналогічного позову позивач відмовилась від подальшого розгляду справи.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Бочарова О.М. позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позову. В обґрунтування посилався на розрахунок заборгованості по аліментам від 17.11.2016, в якому державним виконавцем було зазначено на відсутності у нього заборгованості по аліментам. Також пояснив, що згідно наданих ним квитанцій, від сплачував аліменти за майбутні звітні періоди, тобто авансував відповідні виплати. Пояснив, що позивач раніше звертався до суду з аналогічним позовом, проте після пред`явлення відповідачем вказаних вище доказів, позивач відмовився від позову, що також свідчить про безпідставність позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом

Позивачем на підтвердження позовних вимог до позовної заяви додано наступні документи: копію постанови старшого державного виконавця Московського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) від 27.01.2020, ВП № 3123069, з якої вбачається, що в провадженні вказаного органу знаходиться виконавче провадження з виконавчого листа № 2-3111/11, виданого 03.08.2011 Московським районним судом м. Харкова, про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 300,00 грн., починаючи з 15.03.2011. Вказаною постановою на відповідача накладено штраф за наявність заборгованості понад 1 рік, розмір якої станом на 01.01.2020 складає 46565,73 грн. (а.с. 7); розрахунки заборгованості відповідача зі сплати аліментів, виконані Московським ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків).

Відповідачем надано квитанції про сплату ним аліментів, а також розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17.11.2016, виконаний Московським ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. У вказаному розрахунку в тому числі зазначено, що згідно вказаного вище виконавчого листа з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 300,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2011 та до повноліття дитини.

В ході розгляду справи відповідач в своїх поясненнях визнав факт існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи наведене, суд вважає встановленим, що Московським районним судом м. Харкова в 2011 ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх спільної дитини ОСОБА_3 в розмірі 300,00 грн. щомісяця, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.03.2011 та до повноліття дитини.

Релевантне законодавство та судова практика

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц (реєстраційний номер рішення 81573936), законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Позиція суду

Оцінюючи доводи та аргументи сторін і їх представників, висловлені під час розгляду даної справи, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, параграф 29).

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності

Відповідач просив застосувати позовну давність до вимоги про скасування розрахунку заборгованості по аліментам від 17.11.2016 та відмовити в задоволенні такої вимоги.

В даній цивільній справі не вирішуються позовні вимоги про скасування розрахунку заборгованості.

Так, вказаний розрахунок заборгованості є одним з доказів, який представник позивача просила суд не приймати до уваги через недостовірність, за її доводами, інформації, зафіксованої у зазначеному документі.

Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави для задоволення вказаного вище клопотання відповідача.

Також суд звертає увагу, що згідно ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Оскільки вимоги про стягнення пені за прострочення плати аліментів випливають із сімейних відносин, ґрунтуються на нормах СК України (ст. 196) та не відносяться до виключень, визначених ч. 1 ст. 20 СК України, суд приходить до висновку, що до вказаних вимог позовна давність не застосовується.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності до пред`явлених позивачем вимог.

Щодо попереднього позову про стягнення аліментів

Як вбачається з наданих відповідачем доказів та не заперечувалось представником позивача, в липні 2016 позивач зверталась до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 5228, 43 грн., яка виникла станом на 01.04.2016.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.03.2017, постановленою у справі № 643/8304/16-ц, позовну заяву залишено без розгляду за клопотанням представника позивача.

Зазначеними доказами, наданими відповідачем, спростовуються доводи останнього відносно того, що позивач відмовилась під позовних вимог про стягнення пені, оскільки вказані вимоги залишені без розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Таким чином, подавши заяву про залишення позову без розгляду, представник позивача реалізував свої процесуальні права щодо розпорядження предметом спору.

Залишення попереднього позову без розгляду не перешкоджає позивачу можливості повторно звернутись до суду з тими ж самими вимогами.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що попередній позов судом по суті розглянуто не було, суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що позивач відмовився від стягнення з нього пені, а також що вказаними вище доказами підтверджується безпідставність вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Щодо розміру аліментів

Відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову зазначалось, що рішенням суду з нього стягнуто аліменти в розмірі не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведене, відповідач вважав незаконним подальше нарахування йому аліментів в розмірі не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, без ухвалення відповідного судового рішення щодо збільшення мінімального розміру аліментів з 30 % до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України (в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018), мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, імперативними положеннями законодавства України передбачений обов`язок виконавця стягувати аліменти в розмірі не меншому, ніж мінімальний гарантований, незалежно від розміру аліментів, що визначений відповідним судовим рішенням.

Враховуючи наведене, суд відхиляє доводи відповідача щодо незаконного нарахування державним виконавцем аліментів в розмірі, що перевищує розмір аліментів, визначений судовим рішенням, оскільки у зв`язку із змінами в законодавстві мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину збільшився до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і державний виконавець зобов`язаний нараховувати аліменти, виходячи із вказаного мінімального гарантованого розміру.

Щодо вини відповідача у несплаті аліментів

Як вбачається з положень ст. 196 СК України, умовою стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, є встановлення вини платника аліментів.

Представник позивача на підтвердження наявності у відповідача заборгованості зі сплати аліментів та його вини, надала суду розрахунки заборгованості по аліментам, виконані державним виконавцем в 2020.

Відповідач на підтвердження відсутності у нього заборгованості по сплаті аліментів, надав суду квитанції, згідно яких ним на користь Московського ВДВС перераховувались грошові кошти в рахунок сплати аліментів, в яких зазначено цільове призначення кожного платежу. Вказаними квитанціями, за доводами відповідача, підтверджується факт своєчасної сплати ним аліментів.

Згідно Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 за № 377/8976 (далі Інструкція), безготівкові розрахунки - перерахування певної суми коштів з рахунків платників на рахунки отримувачів коштів, а також перерахування банками за дорученням підприємств і фізичних осіб коштів, унесених ними готівкою в касу банку, на рахунки отримувачів коштів. Ці розрахунки проводяться банком на підставі розрахункових документів на паперових носіях чи в електронному вигляді.

Відповідно до п. 1.7. Інструкції, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.8. Інструкції, платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком.

Положеннями п. 3.7. Інструкції передбачено, що реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу".

Верховний Суд в постанові від 19.06.2018 у справі № 809/34/17 зазначив, що з системного правового аналізу наведених норм вбачається, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж.

Враховуючи наведені вище положення законодавства та висновки щодо застосування норм права Верховного Суду, суд приходить до висновку, що відповідач, зазначаючи у відповідних квитанціях в графі «Призначення платежу» певний період часу, за який ним сплачуються аліменти, добросовісно вважав, що перераховані ним грошові кошти будуть спрямовані державним виконавцем в рахунок сплати аліментів саме за той період, який зазначений відповідачем у квитанціях.

Між тим, як вбачається з наданих державним виконавцем розрахунків заборгованості відповідача по аліментам, державний виконавець перерозподіляв отримані від відповідача грошові кошти в іншій спосіб, ніж зазначений відповідачем в графі «Призначення платежу». Так, в розрахунках заборгованості зазначається на відсутності будь-якої сплати аліментів в місяці, за які згідно квитанцій відповідачем сплачувались аліменти.

За таких обставин, оцінюючи суперечливі за своїм змістом дані розрахунків заборгованості по аліментам, виконаних виконавцем, та дані квитанцій, наданих відповідачем, в контексті вирішення питання про наявність вини відповідача у несплаті аліментів, суд надає перевагу наданим відповідачем квитанціям.

Враховуючи наведене, суд вважає недоведеною вину відповідача у несплаті аліментів за місяці, які зазначені державним виконавцем в розрахунках заборгованості як місяці, за які аліменти не сплачувались, проте згідно наданих відповідачем квитанції зазначені як період, за який ним сплачуються аліменти.

Також, як встановлено судом з показань державного виконавця Сероштан А.В., допитаної в якості свідка, виконавцем не було враховано в якості сплати аліментів 3000,00 грн., перераховані відповідачем згідно квитанції № 47 від 11.07.2018, та 3000,00 грн., перераховані відповідачем згідно квитанції № 58 від 29.01.2019, оскільки виконавець не зміг ідентифікувати платника та зазначені платежі. Відповідно, вказані грошові кошти були перераховані в дохід держави. Разом з тим судом встановлено, що попередні перекази відповідача належним чином ідентифікувались виконавцем та зараховувались в рахунок сплати аліментів. За таких обставин суд приходить до висновку щодо недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів в загальному розмірі 6000,00 грн., які були перераховані на користь виконавчої служби згідно вказаних вище квитанцій, оскільки суду не доведено вину відповідача в тому, що зазначені платежі, на відміну від аналогічних попередніх, не були ідентифіковані виконавцем належним чином.

Також суд приходить до висновку щодо недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі 3000,00 грн., перерахованих відповідачем згідно квитанції № 56 від 31.01.2018, з яких за показаннями свідка ОСОБА_4 були утримані витрати виконавчого провадження, оскільки відповідач, визначаючи цільове призначення вказаного платежу «Сплата аліментів», добросовісно розраховував саме на таке спрямування перерахованих ним коштів.

При цьому суд надає оцінку вказаним вище доказам в контексті вирішення питання щодо наявності або відсутності винної поведінки відповідача у несплаті аліментів, а не в контексті вирішення питання відносно правомірності або неправомірності дій виконавця щодо перерозподілу отриманих від відповідача грошових коштів на ті чи інші виплати.

Щодо розрахунку заборгованості по аліментам від 17.11.2016

Відповідач в обґрунтування заперечень проти позову посилався на розрахунок заборгованості по аліментам від 17.11.2016, підписаний державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кувічка А.В. (згідно іншої копії розрахунку від 17.11.2016, він підписаний ОСОБА_5 ). У вказаному розрахунку зазначено, що станом на 01.06.2016 заборгованість складає 7097,50 грн. Через сплату відповідачем грошових коштів протягом червня 2016 - серпня 2016, станом на 01.11.2016 переплата складає 3842,50 грн.

Позивачем та державним виконавцем були надані розрахунки заборгованості по аліментам, виконані в 2020, які не узгоджуються із вказаним вище розрахунком заборгованості від 17.11.2016.

З метою усунення розбіжностей між вказаними розрахунками, судом було задоволено клопотання представника позивача та викликано для допиту в якості свідка державного виконавця.

Державним виконавцем Сероштан А.В., яка була допитана в якості свідка, було надано показання, згідно яких станом на час вирішення даної справи в її провадженні перебуває виконавче провадження щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. Свідок вважає вірними розрахунки заборгованості, виконані в 2020, та заперечує вірність розрахунку заборгованості від 17.11.2016. Вона не може пояснити, з яких підстав державний виконавець, що виконав розрахунок від 17.11.2016, дійшов висновку щодо погашення відповідачем заборгованості в повному обсязі. Проте, виходячи з наявних у неї документів, вірними є розрахунки заборгованості, виконані в 2020.

Суд враховує, що в матеріалах справи містяться дві ідентичні за змістом копії розрахунку заборгованості по аліментам від 17.11.2016, які при цьому підписані різними державними виконавцями один підписаний ОСОБА_6 , інший ОСОБА_5 .

Суд з пояснень учасників справи позбавлений можливості встановити, яким чином документ, виданий 17.11.2016 один і тим же органом, містить підписи двох різних державних виконавців.

Враховуючи наведене, а також ту обставину, що дані розрахунку заборгованості від 17.11.2016 спростовується не тільки розрахунками заборгованості станом на 01.06.2020, 01.07.2020, 01.08.2020, а й показаннями державного виконавця, наданими суду за процедурою допиту свідка, суд надає перевагу розрахункам заборгованості, наданим позивачем та державним виконавцем Сероштан А.В., а не розрахунку заборгованості від 17.11.2016, що був наданий відповідачем.

При цьому судом відповідачу неодноразово роз`яснювались положення ст. 12, 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також судом неодноразово роз`яснювалось відповідачу право надати суду інші докази сплати ним аліментів, та право заявити клопотання про витребування вказаних доказів судом.

Надане позивачем 08.06.2021 клопотання про зобов`язання надати докази, відповідач просив не розглядати. Будь-яких інших заяв та клопотань про витребування доказів, відповідач не заявив.

За таких обставин суд у відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справу на підставі наданих доказів.

Щодо розрахунку пені

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог.

Позивач в останній редакції позову, яка датована 13.07.2020, просила стягнути пеню станом на момент звернення до суду.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вирішує спір щодо стягнення пені, нарахованої станом на 13.07.2020, за прострочення сплати аліментів за місяці, зазначені позивачем в позовній заяві.

Згідно ст. 196 СК України, розмір неустойки (пені) не може перевищувати 100 % заборгованості.

Виходячи з розміру пені, який дорівнює 1 % суми несплачених аліментів за кожній день прострочення, максимальний розмір пені, який дорівнює 100 % заборгованості, нараховується в разі прострочення сплати аліментів на 100 днів.

Таким чином, в разі прострочення сплати аліментів на строк, що перевищує 100 днів, максимальний розмір пені обмежується пенею, нарахованою за 100 днів прострочення.

Відповідно, при визначенні розміру пені за період прострочення сплати аліментів, що перевищує 100 днів, суд обмежується розміром пені, нарахованої за 100 днів прострочення, яка дорівнює розміру несвоєчасно сплаченої заборгованості.

Розмір пені за 2016

Як вбачається з наданих позивачем та державним виконавцем розрахунків заборгованості по аліментам, виготовлених станом на 2020 рік, відповідачу за січень 2016 нараховані аліменти в розмірі 436,50 грн., сплачено аліменти в розмірі 0 грн., розмір заборгованості державним виконавцем визначений в сумі 436,5 грн.

Згідно наданої відповідачем квитанції № 37 від 18.08.2016, ним перераховано на користь виконавчої служби 4700,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за 01.-12.2016 (а.с. 54). Таким чином, за 12 місяців 2016 року відповідачем було перераховано аліменти в розмірі 4700,00 грн., або 391,66 грн. на місяць (4700,00 грн. / 12 міс.).

З причин, зазначених вище, суд приходить до висновку щодо недоведеності вини відповідача у несплаті аліментів за січень 2016 в розмірі 391,66 грн., які позивачем були перераховані згідно вказаної вище квитанції № 37 від 18.08.2016, оскільки позивач, зазначаючи в графі «Призначення платежу», що це аліменти в тому числі за січень 2016, добросовісно розраховував на те, що державний виконавець зарахує вказаний платіж в рахунок сплати аліментів саме за цей місяць.

Відповідно, із нарахованих державним виконавцем за січень 2016 аліментів в розмірі 436,50 грн., відповідачем було вжито заходів щодо сплати аліментів в розмірі 391,66 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів за січень 2016 в розмірі 44,84 грн. (436,50 грн. 391,66 грн.).

Оскільки з моменту виникнення заборгованості з несплати аліментів за січень 2016, а саме з 01.02.2016, і до 13.07.2020 минуло понад 100 днів, суд стягує пеню за прострочення сплати аліментів за січень 2016 (за період з 01.02.2016 по 13.07.2020) в розмірі, що дорівнює 100 % заборгованості, несплаченої з вини відповідача, а саме стягує пеню в розмірі 44,84 грн.

Аналогічним чином судом розраховується розмір пені за несплату аліментів в інші місяці 2016, а саме.

За лютий 2016 розмір пені дорівнює 44,84 грн., за березень 2016 - 44,84 грн., за квітень 2016 44,84 грн., за травень 2016 67,64 грн., за вересень 2016 67,64 грн., за жовтень 2016 67,64 грн., за листопад 2016 67,64 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, нарахованої за несплату аліментів з вини відповідача в 2016, складає 449,92 грн.

Розмір пені за січень 2017 - червень 2017

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 150 від 28.12.2016, ним перераховано на користь виконавчої служби 2500,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за 01.2017-06.2017 (а.с. 48). Таким чином, за 6 місяців 2017 відповідачем було перераховано аліменти в розмірі 2500,00 грн., або 416,67 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за січень 2017 90,03 грн., за лютий 90,03 грн., за березень - 90,03 грн., за квітень 90,03 грн., за травень 116,43 грн., за червень 116,43 грн., всього 592,98 грн.

Розмір пені за липень 2017 грудень 2017

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 37 від 31.07.2017, ним перераховано на користь виконавчої служби 2500,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за 07.2017-12.2017 (а.с. 48). Таким чином, за 6 місяців 2017 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 2500,00 грн., або 416,67 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за серпень 2017 116,43 грн., за вересень 116,43 грн., за жовтень - 116,43 грн., за листопад 116,43 грн., за грудень 141,33 грн., всього 607,05 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, нарахованої за несплату з вини відповідача аліментів в 2017, складає 1200,03 грн.

Розмір пені за січень 2018 - червень 2018

Як вбачається з розрахунку заборгованості, виконаного державним виконавцем, у відповідача відсутня заборгованість за січень 2018.

Оскільки інших доказів виникнення у відповідача заборгованості по сплаті аліментів за січень 2018 представником позивача суду надано не було, суд відмовляє в позовних вимогах в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів за січень 2018.

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 56 від 31.01.2018, ним перераховано на користь виконавчої служби 3000,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за 01.2018-06.2018 (а.с. 49). Таким чином, за 6 місяців 2018 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 3000,00 грн., або 500,00 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за лютий 430,00 грн., за березень - 430,00 грн., за квітень 430,00 грн., за травень 430,00 грн., за червень 430,00 грн., всього 2150,00 грн.

Розмір пені за липень 2018 грудень 2018

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 47 від 11.07.2018, ним перераховано на користь виконавчої служби 3000,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за 07.2018-12.2018 (а.с. 49). Таким чином, за 6 місяців 2018 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 3000,00 грн., або 500,00 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за липень 2018 472,00 грн., за серпень 472,00 грн., за вересень 472,00 грн., за жовтень - 472,00 грн., за листопад 472,00 грн., за грудень 472,00 грн., всього 2832,00 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, нарахованої за несплату аліментів з вини відповідача в 2018, складає 4982,00 грн.

Розмір пені за січень 2019 - червень 2019

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 58 від 29.01.2019, ним перераховано на користь виконавчої служби 3000,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за січень - червень 2019 (а.с. 50). Таким чином, за 6 місяців 2019 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 3000,00 грн., або 500,00 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за січень 2019 513,50 грн., за лютий 513,50 грн., за березень - 513,50 грн., за квітень 513,50 грн., за травень 513,50 грн., за червень 513,50 грн., всього 3081,00 грн.

Розмір пені за липень 2019 грудень 2019

Згідно наданої відповідачем квитанції № 61 від 24.07.2019, ним перераховано на користь виконавчої служби 3000,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за період з 07.2019 по 12.2019 (а.с. 50). Таким чином, за 6 місяців 2019 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 3000,00 грн., або 500,00 грн. на місяць.

Виходячи з даних розрахунку заборгованості та вказаної квитанції, суд приходить до висновку щодо доведеності вини відповідача у несплаті аліментів в розмірі, який визначається як різниця між нарахованим розміром аліментів та сплаченим згідно вказаної вище квитанції.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів дорівнює: за серпень 2019 559,00 грн., за вересень 559,00 грн., за жовтень - 559,00 грн., за листопад 559,00 грн., за грудень 609,00 грн., всього 2845,00 грн.

Таким чином, загальний розмір пені, нарахованої за несплату аліментів з вини відповідача в 2019, складає 5926,00 грн.

Розмір пені за січень 2020 - травень 2020

Як вбачається з наданої відповідачем квитанції № 34 від 09.07.2020, ним перераховано на користь виконавчої служби 8000,00 грн., при цьому в графі «Призначення платежу» зазначено, що це аліменти за період 01.2020 07.2020 (а.с. 51). Таким чином, за 7 місяців 2020 відповідачем перераховано аліменти в розмірі 8000,00 грн., або 1142,86 грн. на місяць.

Вказані аліменти перераховані 09.07.2020, тобто із простроченням сплати за січень-травень 2020.

Згідно даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем за січень-травень нараховані аліменти в розмірі 1109 грн. на місяць.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Великої Палата Верховного Суду від 03.04.2019 по справі № 333/6020/16-ц (реєстраційний номер рішення 81573936), розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Таким чином, прострочення сплати аліментів за січень 2020 розпочалось з 01.02.2020, відповідачем були перераховані кошти в рахунок сплати вказаних аліментів 09.07.2020.

Відповідно, суд вважає доведеною вину відповідача у простроченні сплати аліментів за січень 2020 у період з 01.02.2020 до 09.07.2020, який дорівнює 159 днів.

За таких обставин розмір пені за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів за січень 2020, з урахуванням обмежень щодо його максимального розміру, складає 1109,00 грн., що дорівнює 100 % несвоєчасно сплаченої заборгованості.

Розмір пені несвоєчасну сплату аліментів за лютий 2020 також складає 1109,00 грн.

Аліменти за березень повинні були бути сплачені до 01.04.2020, відповідачем грошові кошти в рахунок сплати зазначених аліментів перераховані 09.07.2020.

Суд вважає доведеною вину відповідача у простроченні сплати аліментів за березень 2020 за період прострочення з 01.04.2020 до 09.07.2020, який дорівнює 99 днів.

Відповідно, розмір пені за вказаний період дорівнює 1097,91 грн. (1109,00 грн. х 1 % х 99 днів).

Аналогічно судом розраховується розмір пені за квітень та травень 2020.

Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за квітень 2020 складає 765,21 грн. (1109 грн. х 1 % х 69 днів).

Розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за травень 2020 складає 421,42 грн. (1109 грн. х 1 % х 38 днів).

Таким чином, загальний розмір пені, нарахованої за несвоєчасну сплату аліментів в січні-травні 2020, складає 4502,54 грн.

Розмір пені за березень 2011 грудень 2015

Як вбачається з розрахунку заборгованості, виконаного станом на 01.08.2020, заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з березня 2011 по 31.12.2015 складає 14253,38 грн.

Відповідно, розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів за вказаний період складає, згідно наданого представником позивача розрахунку та з урахуванням законодавчо встановленого граничного розміру пені, 14253,38 грн.

Таким чином, загальний розмір неустойки (пені), нарахованої за прострочення сплати аліментів з вини відповідача, складає 31313,87 грн.

Згідно ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України завдання справедливого розгляду і вирішення цивільних справ превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вбачається з висновків щодо застосуванням норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 18.09.2019 по справі № 522/4045/13-ц, за змістом частини третьої статті 551 ЦК України у разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити. Враховуючи обставини справи, а також принципи добросовісності, розумності та справедливості, є можливим зменшення розміру нарахованої пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Суд враховує, що відповідачем вживались заходи щодо сплати аліментів, в тому числі сплачувались значні суми в рахунок авансування таких виплат. Так, в червні 2016 відповідачем було перераховано в рахунок сплати аліментів 3480,00 грн., в липні 2016 4700,00 грн., в серпні 2016 4700,00 грн., в грудні 2016 2500,00 грн., в липні 2017 2500,00 грн., в січні 2018 3000,00 грн., в липні 2019 3000,00 грн., в липні 2020 18000,00 грн.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, зокрема перерахуванням ним значних сум в рахунок виконання зобов`язань щодо сплати аліментів, а також принципи добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає за можливе зменшити розмір пені до суми 15000,00 грн.

За таких обставин суд частково задовольняє позовні вимоги та стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в розмірі 15000,00 грн.

Надану відповідачем квитанцію № 35 від 09.07.2020, згідно якої ним 09.07.2020 перераховано 10000,00 грн. в рахунок сплати боргу по аліментам на 12.2019 (а.с. 52), суд не може визнати доказом, який свідчить про відсутність підстав для часткового задоволення позову, оскільки погашення відповідачем заборгованості за минулий період не спростовує факту прострочення сплати відповідної заборгованості, а відтак не спростовує висновок суду щодо наявності підстав для нарахування пені.

Надану відповідачем квитанцію № 33 від 31.07.2020, згідно якої ним перераховано 1200,00 грн. в рахунок сплати аліментів за серпень 2020 (а.с. 57), суд відхиляє, оскільки позивачем не пред`являлись вимоги щодо стягненні пені за несвоєчасну сплату аліментів за серпень 2020. Відповідно, факт своєчасної сплати відповідачем аліментів за серпень 2020 не спростовує висновки суду щодо наявності підстав для стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів за періоди, зазначені позивачем в позовній заяві.

Позивачем було заявлено позовні вимоги в розмірі 51114,30 грн. Судом задоволено позовні вимоги в розмірі 15000,00 грн.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, суд на підставі ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог судовий збір в розмірі 246,74 грн. (виходячи з розміру судового збору за позовні вимоги майнового характеру в сумі 840, 80 грн.).

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позову заяву адвоката Бочарової Олени Миколаївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 15000,00 грн. (п`ятнадцять тисяч гривень).

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 246,74 грн. (двісті сорок шість тисяч сімдесят чотири гривні).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 22.06.2021.

Суддя Д.А. Крівцов