Провадження № 2/645/333/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Шарка О.П

секретаря судових засідань Христенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за правочинами,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 27 липня 2020 року цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» /м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50/ до ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 / про стягнення безпідставно набутих коштів передано на розгляд до Фрунзенського районного суду м.Харкова (адреса: 61099, м. Харків, бул. Б.Хмельницького, 32/38). Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 09 вересня 2020 року прийнято до провадження позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів.

ОСОБА_1 в свою чергу звернувся до суду з зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за правочинами, в якому просить суд стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на його користь кошти в сумі 1880,52 доларів США, 189 грн. 79 коп. та 0,7 російських рублів.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 червня 2021 року зустрічний позовОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за правочинами, прийняти до спільного розгляду з первісним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом.

В обґрунтування первісного позову зазначено, що АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про що зазначено у п. 1.7. Статуту АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Таким чином, АТ КБ ПРИВАТБАНК звертається до суду за захистом своїх порушених прав з огляду на наступне: 09.02.2015р. ОСОБА_2 , подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ ПРИВАТБАНК в наслідок чого йому було відкрито рахунок за № НОМЕР_1 , як ФОП, до якого була випущена пластикова банківська карта "Ключ до рахунку за № НОМЕР_2 . В подальшому, 21.02.2017р. між ОСОБА_2 та АТ КБ ПРИВАТБАНК було складено договір пору ки РОБ304 предметом якого було отримання кредитних гонітів Кредит КУБ ФОП ОСОБА_2 , скріплений електронним підписом останнього, що свідчить про згоду на умови отримання та повернення кредитних коштів, а також ознайомлення з правилами та обов`язками сторін, відповідальності за порушення умов договору. 10.03.2017р. на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 - № НОМЕР_1 , АТ КБ 'ПРИВАТБАНК було зараховано 95 000грн. кредитних коштів згідно складеного договору, після чого ОСОБА_2 почав користуватися наданими кредитними коштами, що вбачається з виписки по особистому рахунку. Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 13.05.2017р. до відділення АТ КБ ПРИВАТБАНК звернулася рідна сестра ОСОБА_2 , та надала копію свідоцтва про смерть останнього яка була долучена до бази за комплексами банку. Беручи до уваги той факт, що клієнт Банку ОСОБА_2 помер, було проведено перевірку його рахунків та встановлено, що в наслідок користування кредитними коштами за життя борг ОСОБА_2 складав близько 89 000грн. Крім цього також було встановлено, що після смерті власника рахунку, було знято затишок кредитних коштів у розмірі 32 850грн. за допомогою банківської карти № НОМЕР_2 , якою має право користуватися лише власник, а саме ОСОБА_2 . Виходячи з наданої інформації та беручи до уваги факт смерті власника рахунку та безпідставне користування банківської карти № НОМЕР_2 та кредитними коштами Банку з боку третьої особи, АТ КБ ПРИВАТБАНК звернувся з заявою про кримінальне правопорушення до Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області. Під час проведення досудового розслідування, яке було внесено до ЄРДР за №0002329, було встановлено факти, що грошові кошти в розмірі 32 850грн.з рахунку померлого зняв ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом зняття готівки в період з 25,04.2017р. по 10.05.2017р. В свою чергу Відповідач не заперечував та більш того визнав факт користування банківської карти № НОМЕР_2 та зняття грошових коштів на загальну суму 32 850 грн. Всі вище вказані обставини викладено постановою СВ Немишлівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області від 13.04.2020р. про закриття кримінального провадження, якою чітко встановлено факти незаконного заволодіння грошовими коштами АТ КБ ПРИВАТБАНК з карткового рахунку відкритого на імя - ФОП ОСОБА_2 , безпосередньо Відповідачем. За адресою проживання Відповідача було скеровано лист з вимогою повернути безпідставно отримані кошти однак до цього часу, Відповідач уникає як спілкування так і повернення суми коштів у розмірі 32 850грн., що в свою чергу призвело до звернення АТ КБ ПРИВАТБАНК за захистом свого порушеного права

ОСОБА_1 в свою чергу в обґрунтування зустрічного позову зазначив, що в різні часи він відкривав банківські рахунки у Публічному акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» ІВАN: НОМЕР_3 - доларовий рахунок

ІВАN: НОМЕР_4 - рахунок у гривні, ІВАN НОМЕР_5 - рахунок у російськи рублях. Приблизно до жовтня 2019 року у нього не виникало проблем, однак, у жовтні було заблоковано всі банківські картки. На день блокування, він зробив скріншот у додатку «Приват 24», де було вказано, що обслуговування припинено на підставі п.1.1.3.2.6 Умов і правил надання банківських послуг (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або проведення фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»; Законом України «Про банки і банківську діяльність»; Законом України «Про санкції»; нормативним актом Національного банку України, що регулює здійснення банками фінансового моніторингу; внутрішніми документами банку з питань здійснення фінансового моніторингу або іншими нормами чинного законодавства України та міжнародних договорів України. Банк не встановлює ділові відносини (не проводить валютно-обмінні фінансові операції, фінансові операції з банківськими металами, з готівковими коштами) з юридичними чи фізичними особами, яких включено до Переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції. У разі зупинення видаткових фінансових операцій прибуткові фінансові операції не зупиняються. Для встановлення правомірності переказу еквайр за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів. Він неодноразово звертався до оператора банку про те до теперішнього часу кошти на рахунках заблоковано. Так на доларовому рахунку залишились кошти у розмірі 1821, 07 долари США, на гривневому рахунку кошти у розмірі 189 грн. 79 коп., а на рубльовому рахунку 0.30 руб.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, також надали суду пояснення, в яких просили відмовити у задоволенні зустрічного позову, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним.

У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом просив у задоволенні первісного позову відмовити у повному обсязі, вважаючи його необґрунтованим та безпідставним, зустрічний позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище.

.Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності приходить до висновку про необґрунтованість, як первісних, так і зустрічних позовних вимог та вважає за доцільне відмовити у їх задоволенні позову, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

14.06.2018 року відбулась державна реєстрація та змінене повне та скорочене найменування позивача з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») на Акціонерне товариство «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»).

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

09.02.2015р. ОСОБА_2 , подано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ ПРИВАТБАНК в наслідок чого йому було відкрито рахунок за № НОМЕР_1 , як ФОП, до якого була випущена пластикова банківська карта "Ключ до рахунку за № НОМЕР_2 . В подальшому, 21.02.2017р. між ОСОБА_2 та АТ КБ ПРИВАТБАНК було складено договір пору ки РОБ304 предметом якого було отримання кредитних гонітів Кредит КУБ ФОП ОСОБА_2 , скріплений електронним підписом останнього, що свідчить про згоду на умови отримання та повернення кредитних коштів, а також ознайомлення з правилами та обов`язками сторін, відповідальності за порушення умов договору. 10.03.2017р. на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 - № НОМЕР_1 , АТ КБ 'ПРИВАТБАНК було зараховано 95 000грн. кредитних коштів згідно складеного договору, після чого ОСОБА_2 почав користуватися наданими кредитними коштами, що вбачається з виписки по особистому рахунку.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_6 ).

Беручи до уваги той факт, що клієнт Банку ОСОБА_2 помер, було проведено перевірку його рахунків та встановлено, що в наслідок користування кредитними коштами за життя борг ОСОБА_2 складав близько 89 000грн. Крім цього також було встановлено, що після смерті власника рахунку, було знято затишок кредитних коштів у розмірі 32 850грн. за допомогою банківської карти № НОМЕР_2 , якою має право користуватися лише власник, а саме ОСОБА_2 .

З даним фактом СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області внесено відомості до ЄРДР за №0002329 за ознаками кримінального правопорушення, яке підпадає під ознаки ч.1 ст. 185 КК України..

Постановою старшого слідчого СВ Немишлянського відділу поліції ГУ Національної поліції в Харківській області Корсунської І.В. було закрито кримінальне провадження зі встановленням відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

З зазначеної постанови, зокрема вбачається, що під час проведення досудового розслідування проведено необхідні слідчі дії, в ході яких не було здобуто об`єктивних фактичних даних, щодо вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.

Окрім того, рішенням Московського районного суду м.Харкова від 12.10.2020 року (справа 643/6148/20) стягнуто з ОСОБА_4 , іпн НОМЕР_7 ,яка спадкємцем ОСОБА_2 , на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50, ) грошові кошти в розмірі 88971,76 грн., яка утоврилась за довгором б/н від 21.02.2017 року, укладеним з ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_4 , іпн НОМЕР_7 , ( АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50) судові витрати в розмірі 2102 грн.

За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, АТ КБ «ПриватБанк», всупереч покладеному на нього ч.1 ст.81 ЦПК обов`язку, не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим первісний позов задоволенню не підлягає.

Стосовно зустрічних позовних, суд також вважаэ ъх необгрунтованими та безпідставними, виходячи з наступного.

Дійсно 26 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ «КБ «ПриватБанк» укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк».

При укладені зазначеного договору Позивач погодився з тим, що ознайомлений і згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті АТ КБ ПРИВАТБАНК www.privatbank.ua. Позивач зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Банку www.privatbank.ua

Відповідно до ч. 7 ст. 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність Банк має право витребувати інформацію, яка стосується ідентифікації клієнта (в тому числі керівників клієнта - юридичної особи, представника клієнта), вивчення клієнта, уточнення інформації про клієнта, здійснення поглибленої перевірки клієнта, в органів державної влади, державних реєстраторів, банків, інших юридичних осіб, а також здійснювати заходи щодо збору такої інформації з інших джерел.

Відповідно до п 12 Розділу' VI Постанови правління НБУ від 05.11.2014 № 705 ТІро здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів - "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших вішалках, установлених договором. Зупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу зупинення або припинення зазначеного права.

Згідно п. 2.1.4.23. Правил для призупинення або попередження будь-яких незаконних або не узгоджених із Банком дій з Карткою Держатель доручає Банку в будь-який час і без укладення будь-яких додаткових угод призупинити або припинити дію Картки.

Клієнт налає свою згоду на те. то Банк може блоку ва ги можливіст ь користування Карткою при здійсненні ринкових операцій, а також на підставі внутрішніх процедур Банка та операційних правил міжнародних платіжних систем (п. 2.1.4,14. Правил).

Зокрема, ризиковими операціями можуть бути визначені також інші операції,

здійснені клієнтами банку, що можуть свідчити про ризики легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, з огляду на методи та схеми проведення таких операцій, зміст (суть) діяльності клієнтів банку, що проводять вказані операції, та/або розроблені та розміщені на офіційному веб-еайті Державної служби фінансового моніторингу України типології (типологічні дослідження) легалізації відмивання доходів, одержаних злочинним шляхом

Службою Безпеки Банку проведено службову перевірку по факту зняття кредитних коштів з картки померлого клієнта. Було встановлено, що на момент смерті ФОН " ОСОБА_5 " позитивний залишок становив 33 654,71. але було кит зняття задишка кредитних коштів з карти померлого клієнта, на загальну суму 32 850,0 а саме після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 p

Таким чином, вищезазначене свідчить про неправомірність лій законність обмеження з боку Банку подальшого користування Позивачем з даною метою картковим рахунком.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено ст. 16 цього Кодексу.

Згідно частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісних та зустрічних позовних вимог, оскільки відсутнє порушення прав позивачів.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням результату розгляду справи, суд вважає за необхідне покласти їх на позивачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів, та у зустрічнму позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів за правочинами- відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 23 грудня 2021 року.

Головуючий-суддя: