ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/111/21 Справа № 206/1698/19 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк,

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності на квартиру, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року до Самарського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ УКРСОЦБАНК Волчанської Л.В. та ОСОБА_1 був укладений Договір кредиту №095045. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитор зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 19 000,00 доларів США зі сплатою 13,00% річних та комісій, в розмірі та в порядку, визначених у Додатку № 1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору встановлений кінцевий термін погашення заборгованості по кредиту, а саме: до 10 червня 2028 року. 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК в особі заступника начальника Самарського відділення Дніпропетровської обласної філії АКБ УКРСОЦБАНК Волчанської Л.В. та ОСОБА_1 був укладений також Іпотечний договір №095045/1, предметом якого стала іпотека квартири АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 4.5.3. Договору іпотеки передбачено застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». З отриманої 27 лютого 2019 року Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна йому стало відомо, що 26 листопада 2018 року державним реєстратором Васеніним Юрієм Володимировичем Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області було зареєстровано право власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки: кв. АДРЕСА_1 , внаслідок якої власником квартири стало АТ КРСОЦБАНК. Підставою внесення запису №29229687 про право власності Банку на предмет іпотеки є рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4379373 від 03.12.2018 року 14:34:01, прийняте на підставі Іпотечного договору №095045/1 від і 1.06.2008 року, укладеного між ПАТ УКРСОЦБАНК та ОСОБА_1 . Проте, із вищевказаним рішенням відповідача, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44379373 від 03.12.2018 року, він не погоджується, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню судом. Ним оспорюється Кредитний договір, на даний момент по справі призначена судова економічна експертиза. До того ж банком подано позов про стягнення заборгованості у судовому порядку за Кредитним договором, за яким провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у справі про захист прав споживача та визнання кредитного договору та іпотечного договору недійсним. Отже, не зважаючи на судові спори, оспорюваність взагалі договорів та суми заборгованості, банком було звернуто стягнення у позасудовому порядку, а саме застереження про задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», обравши перехід до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки. Всупереч ст. 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель не надсилав позивачу письмову вимогу про усунення порушення. Окрім цього приписи Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню з урахуванням вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Він повністю підпадає під дію мораторію. Він своєї згоди на примусове стягнення предмету іпотеки не надавав. Таке примусове стягнення відбулося без його згоди, як власника іпотечного майна в порушення заборони, встановленої дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Державним реєстратором безпідставно не було застосовано вимоги Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в поземній валюті» та замість відмови банку у проведенні державної реєстрації, було прийнято протиправне рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень та внесено запис про реєстрацію за банком права власності на належну йому житлову квартиру, здійснивши у такий спосіб примусове стягнення. Зі змісту інформаційної довідки, в переліку документів на підставі яких у АТ Укрсоцбанк виникло право власності на предмет іпотеки, наведених в її змісті, є відсутнім документ про оцінку фактичної вартості предмету іпотеки, за якою було набуто право власності. Також у зазначеній інформаційній довідці є відсутніми відомості та інформація, про розмір заборгованості Позичальника та про її безспірність, в рахунок погашення якої було здійснено задоволення вимог банку. Тому державним реєстратором в порушення вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», прийняв рішення про державну реєстрацію права власності АТ Укрсоцбанк на предмет іпотеки, за умови фактичної відсутності інформації, даних та відомостей про розмір безспірної заборгованості Позичальника та Фактичну вартість предмету іпотеки, за якою відбулось задоволення вимог Іпотекодержателя у позасудовому порядку. А зважаючи на тривалі судові спори між сторонами взагалі було незаконно використовувати позасудовий порядок врегулювання спору без його згоди на це.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Альфа-Банк, Державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності на квартиру - задоволено частково.

Скасовано рішення індексний номер 44379373 від 03.12.2018 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого державним реєстратором державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніним Юрієм Володимировичем.

Скасовано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29229687 про державну реєстрацію права власності акціонерного товариства «Укрсоцбанк» () на нерухоме майно, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

У задоволенні позовних вимог до державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (, вул. Велика васильківська, 100, м.Київ) на користь ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство Альфа-Банк просить скасувати рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11.12.2019 року по даній справі в повному обсязі та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Акціонерне товариство Альфа-Банк на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року просить апеляційну скаргу АТ Альфа-Банк - залишити без задоволення, а рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року у цивільній справі № 206/1698/19 - без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 095045, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19000,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та комісій, з кінцевим терміном повернення 10 червня 2028 року (а.с.66).

В якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 095045 11 червня 2008 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», найменування якого змінено на АТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір №095045/1, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з 1 кімн., загальною площею 32,60кв.м та жилою площею 17,90кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 червня 2008 року (а.с.69-73)

Статтею 4 іпотечного договору №095045/1 передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізація.

Так п. 4.1 передбачено у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.5 договору визначено, що Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно п. 6.2. усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або врученні особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штампеля відділення зв`язку одержувача.

Також з цього іпотечного договору вбачається, що зазначеною адресою ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.11.2018 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 11.07.2008 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11.06.2008 року, наявні відомості про заборону на нерухоме майно та іпотеку (а.с.78).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.02.2019 року право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 26.11.2018 року зареєстровано за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» на підставі іпотечного договору № 095045/1, виданого 11.06.2008 року, укладеного між «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , підстава внесення запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44379373 від 03.12.2018, ОСОБА_2 , Дніпровська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, номер запису про право власності 29229687 (а.с.79-81).

Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості однокімнатної квартири АДРЕСА_4 від 13 грудня 2018 року вартість об`єкту оцінки 380087,00грн. (а.с.120-138).

26.03.2018 року за вих. № 149-095045 та вих. № 148-095045 Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» направили ОСОБА_1 (на адреси: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 ) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням. Вимагають сплатити борг за кредитним договором, розмір якого становить на 15.03.2018р. 18787,17 дол. США, що відповідно до курсу НБУ станом на 15.03.2018р. складає 488729,03грн. Попереджено, що в порядку ст. ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (а.с.140).

На підтвердження відправлення повідомлення ОСОБА_1 банком надано реєстр відправлень, квитанцію та два поштових повідомлення про вручення за адресами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 без дат та підписів про отримання (а.с.141-145).

На виконання ухвали суду першої інстанції Відділ реєстрації майнових прав у сфері державної реєстрації департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надали завірені належним чином копії документів реєстраційної справи № 101 щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , переданих державним реєстратором Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніним Юрієм Володимировичем (реєстраційна дія від 03.12.2018 року), серед яких зокрема є: заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.11.2018р. ПАТ «Укрсоцбанк»; картка прийому заяви; квитанція; відомості із бази даних про реєстрацію заяв та запитів Державного реєстру речових прав;Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.12.2019 року; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 44379373 від 03 грудня 2018 року; витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.12.2018р.; іпотечний договір № 095045/1 від 11.06.2008р.; договір кредиту № 095045 від 11.06.2008р; два повідомлення про вручення кур`єрського відправлення ОСОБА_1 від 17.09.2018р. з позначкою не вручено по причині «відмови» за адресою АДРЕСА_2 та з позначкою «адресат не знайдено» за адресою АДРЕСА_3 ; повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» від 26.03.2018р. за вих. № 149-095045 від 26 березня 2018 року ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (а.с.183-200).

Рішенням № 5/2019 Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року, зокрема визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019р. (а.с.242-246).

Так, відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно до частини першої, другої статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржене іпотекодавцем у суді.

Отже, чинним законодавством передбачене право оспорити в суді державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодавцем, набутого в позасудовому порядку.

Для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Зазначене узгоджується з правовими висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року справа № 466/2820/16-ц, провадження № 61-23411 св 18, у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 року №74838788 (справа №757/14247/13-ц), у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) та від 07 листопада 2018 року у справі № 520/6819/14-ц (провадження № 14-343цс18), Постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року 488/4202/16-ц, провадження № 61-11487св18.

Судом першої інстанції встановлено, що умовами договору іпотеки сторони узгодили, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Цей договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (пункти 4.1., 4.5., 4.5.3. іпотечного договору).

26.03.2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушень (а.с.140), у якій просило погасити заборгованість і повідомило, що у випадку непогашення заборгованості у 30-тиденний строк з моменту отримання цієї вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» зверне стягнення на предмет іпотеки, зазначивши одним із способів такого звернення передання цього майна у власність ПАТ «Укрсоцбанк». Проте вказану вимогу позивач не отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення без дати та підпису ОСОБА_1 (а.с.144), тому доводи позивача про неотримання такої вимоги є обгрунтованими.

Посилання відповідача АТ «Альфа-Банк» на те, що позивач відмовився від отримання вимоги банку належними та допустимими доказами не підтверджено, що є його процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України).

Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи та наданих матеріалах реєстраційної справи повідомлення банку за зазначеною адресою у договорі іпотеки (п.6.2 іпотечного договору) ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 кур`єром не вручено з підстав «не знайдено адресата», а не з підстав відмови від отримання, як зазначає представник відповідача в суді першої інстанції.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України від 07 липня 2004 року № 1953-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та процедура державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57, 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

- копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

- документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

- заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Проте судом першої інстанції встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки не було подано необхідні документи, а саме документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі.

Окрім цього не було визначено вартість предмету іпотеки на момент набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки.

Наданий представником відповідача АТ «Альфа-Банк», суду першої інстанції, звіт про незалежну оцінку майна здійснений 13 грудня 2018 року, в той час, як рішення про державну реєстрацію прийнято 03 грудня 2018 року, дата державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» 26.11.2018р.

Таким чином, спірне рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає вищевказаним положенням законодавства та підлягає скасуванню запис про проведену державну реєстрацію права власності.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги до державного реєстратора державної реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області Васеніна Юрія Володимировича виходячи з наступного.

Судовий захист забезпечується судом винятково в разі, якщо він встановить, що права, свободи чи інтереси особи, що звернулася до суду, були порушені особою (особами), визначеними позивачем в якості відповідача (відповідачів).

Судом першої інстанції встановлено, що оспорені реєстраційні дії, учинені відповідачем, були здійснені по ініціативі та в інтересах АТ «Укрсоцбанк».

При цьому позовні вимоги були висунуті до АТ «Укрсоцбанк» так і до державного реєстратора, яка не вчинила жодних дій, що б порушили майнові права позивача на спірну квартиру, і діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Такий висновок суду першої інстанції полягає у тому, що за змістом позовної заяви спір виник з приводу порушення права власності позивача на квартиру внаслідок дій АТ «Укрсоцбанк» і державного реєстратора щодо реєстрації такого права за АТ «Укрсоцбанк» та направлений на перевірку законності дій іпотекодержателя з дотримання порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.

Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі №21-41а16, Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №11-96апп18, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №14-275цс18, від 07.11.2018 у справі №11-961апп18, від 29 серпня 2018 року у справі № 14-233цс18, від 13 березня 2019 року у справі № 202/30/17 (провадження № 14-643цс18).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77 - 80 ЦПК України встановлено критерії доказів, а саме їх належність, допустимість, достовірність та достатність.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки не було подано необхідні документи, а саме документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі, а тому, рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не відповідає положенням законодавства та підлягає скасуванню запис про проведену державну реєстрацію права власності.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Альфа-Банк, що матеріали справи містять кур`єрське повідомлення про направлення вимоги банку до позивача й позивач відмовився від отримання вимоги банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказану вимогу позивач не отримав, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення без дати та підпису ОСОБА_1 (т.1 а.с.144), а тому доводи про отримання такої вимоги є необгрунтованими.

Колегія суддів звертає увагу на те, що повідомлення банку за зазначеною адресою у договорі іпотеки (п.6.2 іпотечного договору) ОСОБА_1 є АДРЕСА_3 , кур`єром не вручено з підстав «не знайдено адресата», а не з підстав відмови від отримання.

Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства Альфа-Банк, що банком надано звіт про незалежну оцінку майна в межах встановленого строку та було визначено вартість предмету іпотеки, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи містять наданий представником АТ «Альфа-Банк» звіт про незалежну оцінку майна здійснений 13 грудня 2018 року, в той час, як рішення про державну реєстрацію прийнято 03 грудня 2018 року, дата державної реєстрації за АТ «Укрсоцбанк» 26 листопада 2018 року й дані обставини підтверджують відсутність визначеної вартості предмету іпотеки на момент набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки.

Твердження апелянта, що вимоги позивача не є належним способом захисту, колегія суду не приймає до уваги, оскільки законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Альфа-Банк - залишити без задоволення.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова