Дата документу 23.02.2021 Справа № 335/9104/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 335/9104/20

Провадження №22-ц/807/725/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Семечук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя в складі судді Геєць Ю.В. від 30 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних.

В обґрунтування позову зазначала, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 по справі № 2а-1151/11, яка набрала законної сили 01.02.2012, зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_2 пенсії з 02.09.2010 з урахуванням різниці, яка була виплачена в цей період.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а 20.07.2017 року ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, яке складається з недоотриманої пенсії в розмірі 48 663 грн. 14 коп.

Оскільки відповідач своєчасно не виплатив вказані суми пенсії, позивач, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України, просила стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних у розмірі 71 303, 11 грн. за період з 01.02.2012 по 31.12.2017 на суму заборгованості, нараховану на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 у справі № 2а-1151/2011.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати розміром 62 664 грн. 11 коп., та 3% річних розміром 8 639 грн. 00 коп., нарахованих на суму заборгованості у зв`язку з неналежним виконанням постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 року у справі № 2а-1151/2011 за період з 01.02.2012 року по 31.12.2017 року, всього стягнуто 71 303 грн. 11 коп.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що інфляційні втрати та три відсотки річних не входять до складу спадщини, а тому стягненню на користь позивача не підлягають. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судової постанови, до неї не можуть застосовуватись норми ст. 625 ЦК України, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання. В постановах судів не вказані конкретні суми, що виражені у грошових одиницях, які підлягають стягненню, тому таке зобов`язання не є грошовим. Пенсійний фонд за своїми повноваженнями не є розпорядником державних коштів, в результаті чого не може нести відповідальність за несвоєчасну їх виплату. Належним відповідачем у даній справі на думку відповідача є Держава в особі Державного казначейства.

Позивачем ОСОБА_1 копії апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження від 29 січня 2021 року, були отримані 09.02.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 60).

Відзив на апеляційну скаргу у строк, встановлений судом ОСОБА_1 не подала, що не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 січня 2021 року справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в цій справі призначено до розгляду в загальному порядку з викликом учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, повідомлялась про місце та час розгляду справи, шляхом направлення судових повісток на адресу вказану в апеляційній скарзі ( а.с.60).

Судова колегія, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, ухвалила розглядати справу за відсутності позивача, яка не прибула в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-1151/11 від 04.04.2011 року, яка ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду по справі № 2а-1151/11 від 01.02.2012, залишена без змін, позовні вимоги ОСОБА_2 до УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя задоволено, зобов`язано УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату пенсії, як інваліду 2 групи в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії як особі, яка постраждала від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії відповідно до вимог ст.ст. 49, 50, 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 02.09.2010 року в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 02.09.2010 року з урахуванням різниці, яка виплачена у цей період.

Відповідачем було здійснено перерахунок основної та додаткової пенсії у відповідності до судового рішення та нараховані суми до виплати, проте не виплачено грошові кошти у сумі 48663,14 грн., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №725 від 27 липня 2017 року ( а.с.10).

Стягувач у справі № 2а-1151/11 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкоємицею після його смерті стала донька ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 725 від 20.07.2017 (а.с. 10).

У грудні 2017 року позивачу ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_2 , було виплачено суму заборгованості на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 у справі № 2а-1151/11 у сумі 48663,14 грн., що не спростовано відповідачем.

ОСОБА_1 вираховуючи 3% річних та інфляційні втрати за постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 по справі 2а-1151/11 на суму 48663,14 грн. виходила з того, що період прострочення за вказаною виплатою складає 2160 днів, з 01.02.2012 (день набрання законної сили постановою суду) по 31.12.2017 (кінцевий термін визначений у позові), тому інфляційні втрати за вказаний період складають 62664,11 грн., та 3 % річних 8639,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення ст.. 625 ЦК України, якою визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що мають місце грошові зобов`язання з виплат пенсії за постановою Заводського районного суду м. Запоріжжя у справі № 2а-1151/11 від 04.04.2011р. на суму 48663,14 грн., які відповідач виконував з порушенням строків виплати, а тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає твердження апеляційної скарги щодо неможливості пред`явлення спадкоємцем вимог про стягнення з боржника 3% річних та індексу інфляції, як це передбачено ст. 625 ЦК України безпідставними.

Проте, визначаючи період, за який у позивача виникло право на застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції не взяв до уваги наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як передбачено ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Оскільки до складу спадщини входять тільки цивільні права та обов`язки, то не переходять у спадщину права і обов`язки спадкодавця в інших правовідносинах, якщо вони не набули цивільно-правового майнового змісту.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом названої норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних хоча і входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, проте нараховуються лише на вимогу кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 не заявляв вимог до боржника, щодо сплати коштів нарахованих на виконання постанови суду з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних за несвоєчасну виплату коштів за вказаними судовими рішеннями.

Отже, на момент прийняття спадщини позивачем, судове рішення, яке набрало законної сили щодо стягнення на користь спадкодавця ( ОСОБА_2 ) сум, нарахованих на підставі ст.. 625 ЦК України, відсутнє.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про те, що вимоги ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_2 , щодо стягнення з відповідача 3 % річних та індексу інфляції за весь період затримки виплати сум пенсії, нарахованих на підставі постанови адміністративного суду, а саме: за період з дати набрання відповідним судовим рішенням законної сили, зроблені з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМЕ 852901, виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кириченко К.В. від 12.07.2017, спадщина складалась лише з недоотриманої пенсії на суму 48663,14 грн., що нарахована за судовим рішенням та підтверджується листом Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя № 1303/06.01 від 07.07.2017.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що право ОСОБА_1 на стягнення з відповідача трьох відсотків річних та встановленого індексу інфляції щодо невиплачених сум настало після 01.08.2015, тобто з часу відкриття спадщини.

Вирішуючи спір щодо періоду та розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних, апеляційний суд виходить з наступного:

Щодо грошових коштів (доплати) в сумі 48663,14 грн. нарахованих на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012 по справі № 2а-1151/11, інфляційні витрати та 3% річних розраховуються за період з 02.08.2015 ( наступний день після смерті спадкодавця) до 31.12.2017 ( день фактичного розрахунку), який становить 883 дні.

Кінцева дата нарахування визначена у відповідності до позовних вимог ОСОБА_1 .

Названі обставини не спростовані представником відповідача належними, допустимими, достатніми доказами.

Отже, 3% річних за 883 дні прострочення становлять 3531,74 грн. (48663.14 х 3 х 883 / 365 / 100).

Інфляційні нарахування з 02.08.2015 р. по 31.12.2017 р. складають 15279,80 грн.

Індекс інфляції за весь період = 1.3139913 (серпень 2015 р. - 99.2%, вересень 2015 р. - 102.3%, жовтень 2015 р. - 98.7%, листопад 2015 р. - 102%, грудень 2015 р. - 100.7%, січень 2016 р. - 100.9%, лютий 2016 р. - 99.6%, березень 2016 р. - 101%, квітень 2016 р. - 103.5%, травень 2016 р. - 100.1%, червень 2016 р. - 99.8%, липень 2016 р. - 99.9%, серпень 2016 р. - 99.7%, вересень 2016 р. - 101.8%, жовтень 2016 р. - 102.8%, листопад 2016 р. - 101.8%, грудень 2016 р. - 100.9%, січень 2017 р. - 101.1%, лютий 2017 р. - 101%, березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні щодо періоду та розміру стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Посилання апеляційної скарги щодо неможливості застосування ст. 625 ЦК України, щодо постанов, які ухвалені в порядку Кодексу адміністративного судочинства, є безпідставними.

Не зазначення в судових рішеннях конкретної суми не свідчить про відсутність грошового зобов`язання. Адже суд позбавлений можливості її зазначити в резолютивній частині, оскільки зобов`язує відповідача здійснити такий перерахунок. Не зазначення суми, що підлягає виплаті позивачу, у резолютивній частині судового рішення, не впливає на характер зобов`язання, що у даному випадку є грошовим.

Твердження апеляційної скарги про неможливість виконання рішення суду за відсутності належного фінансування та посилання на необхідність застосування Порядку № 440 «Про затвердження Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду виконання яких гарантується державою» є неприйнятними.

Відсутність бюджетного фінансування не може вважатися законною підставою для не виплати позивачеві належних йому сум грошових коштів.

До того ж, ст. 625 ЦК України не пов`язує підстави для застосування встановленої неї відповідальності із наявністю чи відсутністю бюджетного фінансування боржника.

Порядок № 440, визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Відповідно до частин 1-2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави по виконанню судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Отже, вказаним Законом передбачається виконання саме рішень про стягнення коштів з державного органу.

Натомість, постанова Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 у справі № 2а-1151/11 стосувалась зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити пенсію позивачеві за певний період.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 77,78,79, 80 ЦПК України, які б мали доказове значення апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні щодо періоду та розміру стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, судові витрати у цій справі підлягають перерозподілу.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 26,38 %, розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на її користь, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 221,80 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 73,62 %, тому з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області частково підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 928,50 грн.

Разом з тим, приймаючи до уваги покладення на ОСОБА_1 більшої суми судових витрат згідно з ч. 10 ст.141 ЦПК України її належить зобов`язати сплатити Головному управлінню ПФУ в Запорізькій області різницю понесених судових витрат в розмірі 706,70 грн. У зв`язку з чим сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2020 року в цій справі змінити:

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , нараховані інфляційні втрати та три проценти річних за період з 02.08.2015 по 31.12.2017 на суму заборгованості, нарахованої на виконання постанови Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2011 та ухвали Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.02.2012 у справі № 2а-1151/11, на загальну суму 18 811грн 54 коп (вісімнадцять тисяч вісімсот одинадцять гривень) 54 копійки.

В іншій частині позовних вимог про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох процентів річних відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, , витрати по сплаті судового збору в розмірі 706,70 грн (сімсот шість гривень) 70 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова