Справа № 408/7268/19-ц
Провадження № 22-ц/810/219/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Кострицького В.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі адвоката Ястребової Є.Б.,

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 грудня 2020 року, ухваленого Біловодським районним судом Луганської області у складі: судді Соболєва Є.О. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери», звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який мотивувала тим, що 27 травня 2019 року ОСОБА_1 надала позику грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США ОСОБА_2 . Відповідно до розписки, що за своєю природою є договором позики, відповідачка взяла в борг у ОСОБА_1 5000,00 доларів США і взяла на себе обов`язок повернути їх з урахуванням 100 доларів США за кожну використану тисячу доларів США в строк до 01 червня 2022 року.

Під час складання відповідачкою розписки, між сторонами відбулася усна домовленість, що за своєю природою є усним правочином у розумінні ст. 205 ЦК України, відповідно до якого відповідачка взяла на себе обов`язок повернути грошові кошти за першою вимогою кредитора ОСОБА_1 .

Проте відповідачка, незважаючи на письмову вимогу про повернення боргу, направлену адвокатським об`єднанням «Ястребова і партнери», борг не повернула.

Позивачка жодних коштів від відповідачки ОСОБА_2 не отримала, що свідчить про невиконання відповідачкою прийнятого на себе грошового зобов`язання, тому із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ст. 205, 202, 524, 526, 533, ч. 2 ст. 1047, 1046, 1048, 1049 ЦК України просила стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у сумі 143000 грн та судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 28 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі адвоката Ястребової Є.Б., просить скасувати оскаржуване рішення та винести постанову, якою позовні вимоги позивачки задовольнити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають обставинам справи; суд однобоко з`ясував обставини справи, дослідивши лише боргову розписку та не дослідивши відповідь від 02.06.2020 № 334 Голови Морозівської селищної ради, повідомлення від 22.05.2020 № 3220/111/39-2020, до Нацполіції ГУП в Луганській області Міловського відділу поліції, і в рішенні суду відсутня будь-яка фіксація щодо оцінки цих доказів, а також відсутня будь-яка фіксація мотивів суду, через яку вказані докази відхиляються; поза увагою залишився факт недобросовісної поведінки відповідачки, зокрема, що вона проігнорувала вимогу позивачки заздалегідь погодити дату, час та місце повернення коштів та/або реквізити, на які повинні бути зараховані кошти, із представником позивачки; суд не взяв до уваги позицію Верховного суду, викладену в постановах від 18.07.2018 по справі №143/280/17, від 19.06.2019 по справі №472/693/16-ц, від 03.07.2019 по справі №752/11541/16-ц; а також суд не взяв до уваги головний факт, що відповідачка ОСОБА_2 фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , а її поведінка є свідченням того, що сторони уклали усний договір про дострокове виконання зобов`язання, і відповідачка вважає, що вона вже повернула позивачці 2000 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що вона позов не визнала, оскільки сторони договору позики визначили у розписці строк повернення боргу до 01.06.2022 року, а також можливість повернення боргу частково, без фіксації обов`язку повернення коштів у будь-який момент; в червні та серпні 2019 року відповідачка повернула ОСОБА_1 2000 доларів США, про що внаслідок дружніх стосунків розписку не взяла; твердження позивачки, що бажанням повернути борг відповідачка змінила умови договору, не базуються на вимогах ЦК, оскільки сторони не встановлювали графіка погашення заборгованості, строк повернення позики не настав, а тому заборгованість за договором відсутня; посилання скаржниці на постави Верховного Суду є помилковими, оскільки в них йдеться про стягнення заборгованості після спливу строку виконання зобов`язання, а не під час дії договору поруки; як помилковим є і посилання в скарзі на те, що судом не дана оцінка всім наданим доказам, з огляду на практику Європейського Суду з прав людини.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2021 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії Кострицького В.В., Стахова Н.В.

Апеляційне провадження по справі відкрито 19 квітня 2021 року, ухвалою суду від 24 травня 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 15 червня 2021 року о 12-30 год.

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі адвоката Ястребової Є.Б., підтримала доводи апеляційної скарги.

Позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 не з`явилися, судом повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою статтею 129 Основного закону України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з розписки, виданої ОСОБА_2 позивачці ОСОБА_1 27.05.2019, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 взяла в борг у позивачки ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000,00 доларів США (а.с. 6).

Відповідачкою не оспорювався цей факт і підтверджується тим, що розписка містить дані про обов`язок повернути вказану суму грошей в строк до 01 червня 2022 року. Крім того, відповідач згідно розписки зобов`язувалась сплатити за користування грошима 100,00 доларів США за кожну задіяну тисячу доларів США на рік, або розрахувати, коли вони очікуються (по мірі виплати боргу).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов обґрунтованого висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

З`ясовуючи природу цього боргового зобов`язання шляхом аналізу змісту розписки, суд правильно встановив, що сторони погодили, у тому разі і позивачка, про що свідчить її підпис на розписці, суму боргу 5000 доларів США, строк їх повернення - до 01 червня 2022 року, сплату за користування грошима 100,00 доларів США за кожну задіяну тисячу доларів США на рік, або розрахувати, коли вони очікуються (по мірі виплати боргу).

Не заслуговує довід апеляційної скарги про те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи і що суд однобоко оцінив докази та не дав оцінки всі наявним у справі доказам.

Оскільки спірні відносини виникли між сторонами саме з приводу строку виконання зобов`язання, який позивач вважає таким, що вже настав, виходячи із усної домовленості між сторонами в момент укладення договору позики, то колегія суддів зазначає наступне.

За приписами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до наведених вище положень ст. 1047 ЦК України договір позики на суму 5000,00 доларів США обов`язково повинен бути укладений у письмовій формі. Саме на виконання цієї норми закону відповідачкою позивачці була видана розписка про отримання грошей, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 207 ЦК України, яка наголошує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі , якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (ст. 654 ЦК України).

Видана відповідачкою ОСОБА_2 розписка про отримання грошей домовленості про обов`язок відповідача щодо повернення грошей на першу вимогу позивача не містить.

Стороною позивача суду на виконання свого процесуального обов`язку щодо доведення тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина першої статті 81 ЦПК України), не надано доказів на підтвердження домовленості щодо обов`язку ОСОБА_2 повернути борг на першу вимогу ОСОБА_1 .

Навпроти, позивачка сама посилається лише на усуну домовленість між сторонами про повернення боргу на першу вимогу позичальника.

Оскільки вказані обставини можуть встановлюватися лише певними засобами доказування, якими в даному випадку є боргова розписка відповідачки, то суд дійшов правильного висновку про те, що строк виконання зобов`язання ще не настав, що виключає задоволення позову про стягнення боргу.

Як правильним є і висновок суду, а помилкові доводи апеляційної скарги цього правильного висновку суду не спростовують, що факт намагання відповідачки віддати позивачці борг раніше визначеного сторонами строку не свідчить про наявність такої домовленості та не свідчить про погоджену сторонами зміну строку виконання зобов`язання, а лише відповідає наведеним у розписці умовам договору.

Крім того, ч. 1 ст. 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Доводи скаржниці про ненадання судом оцінки всім наявним у справі доказам не спростовують правильних висновків суду про необґрунтованість позову, оскільки визначальним для правильного вирішення спору є саме надана судом правильна оцінка укладеному між сторонами договору позики у формі розписки, а відповідь від 02.06.2020 № 334 Голови Морозівської селищної ради, повідомлення від 22.05.2020 № 3220/111/39-2020, до Нацполіції ГУП в Луганській області Міловського відділу поліції тощо не є тими доказами, які свідчать про зміну сторонами договору позики його суттєвих умов.

Посилання скаржниці на неврахування судом позицій Верховного суду, викладених в постановах від 18.07.2018 по справі №143/280/17, від 19.06.2019 по справі №472/693/16-ц, від 03.07.2019 по справі №752/11541/16-ц є помилковим, оскільки вказані постанови ухвалені за інших фактичних обставин, в них не вирішувалося питання про зміну строку виконання зобов`язання, і висновки, зроблені в них, стосувалися, зокрема того, що наявність у позивача боргового документа - розписки відповідача свідчить про невиконання ним взятих на себе зобов`язань; про обов`язковість зазначення у розписці про домовленість сторін про новацію, оскільки у розписці не йде мова про будь-яке первісне зобов`язання або взагалі про нове зобов`язання, та про застосування спеціальної позовної давності до вимог про стягнення трьох процентів річних.

Як помилковим є і довід апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги головний факт, що відповідачка ОСОБА_2 фактично визнала позовні вимоги ОСОБА_1 , а її поведінка є свідченням того, що сторони уклали усний договір про дострокове виконання зобов`язання, і відповідачка вважає, що вона вже повернула позивачці 2000 доларів США, оскільки вказаній обставині судом дана цілком правильна оцінка, що вказане не свідчить про погоджену сторонами зміну строку виконання зобов`язання, а лише відповідає наведеним у розписці умовам договору.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокатське об`єднання «Ястребова і партнери» в особі адвоката Ястребової Є.Б., залишити без задоволення.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 18 червня 2021 року.

Головуючий

Судді: