РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі :

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

представника позивача адвоката Бондаренко Г.І.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача адвоката Хижняка О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №953/20474/20 за позовною заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок незаконного набуття та привласнення майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ФОП ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Бондаренко Г.І. звернулась до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , відповідно до якої просить: стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду, завдану внаслідок незаконного набуття та привласнення майна у сумі 272 798,04 грн. та судові витрати у сумі 2727,99 грн.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що ОСОБА_2 з 15.05.2017 зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснювала господарську діяльність зі створення штучного одягу на замовлення. З метою здійснення вказаної діяльності ФОП ОСОБА_2 орендувала згідно договорів оренди приміщення за адресами: АДРЕСА_1 підприємство "ПАЛАЦ ПРАЦІ" ОПХО приміщення № 84-06 та за адресою АДРЕСА_2 , за оренду яких сплачувала кошти згідно умовам договору.

У своїй підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_2 використовувала обладнання для створення одягу, у тому числі і дві швейні машинки, які належали ОСОБА_1 та за обоюдною усною домовленістю які ОСОБА_1 надала в оренду ФОП ОСОБА_2 , за використання яких ФОП ОСОБА_2 регулярно перераховувала на платіжну картку ОСОБА_1 грошові кошти як сплату за оренду обладнання, розмір якої залежав від об`єму реалізації створеного одягу. Грошові кошти, як сплата за оренду машинок позивачем зараховувалися на картку відповідача протягом періоду з травня 2017 року по лютий 2020 року.

У період з 15.05.2017 по 21.02.2020 року ФОП ОСОБА_2 з метою використання у господарській діяльності придбавала за особисті кошти майно.

Після прийняття спільного рішення про закінчення партнерства між нею та ОСОБА_1 позивач розірвала договори оренди приміщень з орендаторами та повернула обладнання ОСОБА_1 .

Незважаючи на те, що майно та обладнання належить на праві власності ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у період з 20.02.2020, не маючи ніякого права на майно, незаконно, безпідставно вивезла з орендованих позивачем приміщень наступне майно та обладнання: комплекс з 4 шт. стойки (металеві матові) - 4350 грн.; пуф із м`якої частини та металевої конструкції - 1856 грн.; стійки із металу 2 шт. ( 1000грн 1 шт.) - 2000 грн.; коврик круглий в кольорі мокко - 500 грн.; ширма із 4 частей дерев`яна біла (сосна) - 3699 грн.; вішалки Sigbrandt (10 шт. -75 грн.) 200 шт. - 1500 грн.; плечики металеві для брюк 50 шт. (10 шт - 89 грн.) - 445 грн.; стелаж Ran5 1600*800*300 мм (сосна) (Ran5pine) - 1599 грн.; стелаж Glislinge 5 полиць - 1000 грн.; крісло офісне Dalmose чорний - 2199 грн.; Siruba DL730-H1 промислова одногольная прямострочна швейна машина - 8640 грн.; відро з педаллю Medle 3л - 269 грн.; стелаж полочний ( каркас із металу оцинкований) 1800*710*310 мм -1000 грн.; стілець офісний Nowy Styl ISO Black 2 шт. - (480 грн. - 1шт.) - 960 грн.; манекен портновский 42 розміру чорний - 750 грн.; подставка для кроя 2 шт. - 275 грн 1 шт. - 550 грн.; дзеркало 2000*1500 мм в металевій рамі із позолоти - 4330 грн.; рослина зелена Фікус бенджамін у рожевому порцеляновому горщику - 436 грн.; ніж розкрійний дисковий WD2 - 65$ - 1770 грн.; одяг та аксесуари на сумму - 200 000 грн.; канцелярські принади (ручки, олівці, зошити) - 200 грн.; бокали винні Maxima Bohemia 6 бокалів - 406 грн.; технічне приладдя ( мітла із совком, швабра) - 430 грн.; рецепція - 6600 грн.; дошка прасувальна із підігрівом, паровідсосом - 7109 грн.; тканина - 15000 грн.; швейне приладдя (шпульки, голки) - 600 грн.; диван з велюровим покриттям - 4600 грн., а всього на суму - 272 798,04 грн., чим завдала позивачу матеріальну шкоду на вказану суму.

Факт незаконного вивезення та привласнення відповідачем майна, належного позивачу, можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Крім того, вказаний факт підтверджується оголошеннями, які надала відповідач у соціальні мережі " Інстаграм " про продаж привласненого майна та деякими зображеннями майна, наданими до позову.

На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст.386, 1166, 1212 ЦК України, позивач, в особі представника, звернулась до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. (а.с.94).

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом 12.12.2020 направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - відповідача у справі та отримано відповідну довідку (а.с.95).

Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

За умов ч.6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються, зокрема, малозначні справи.

Ціною даного позову позивачем зазначена сума 272798 грн. 04 коп., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із положеннями п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною і на підставі п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України, підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

При відкритті провадження у справі судом було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

25.01.2021 відповідач ОСОБА_1 отримала ухвалу про відкриття провадження у справі з примірником позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.102).

09.02.2021 відповідачем ОСОБА_1 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та просить відмовити ФОП ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 майнової шкоди внаслідок незаконного набуття та привласнення майна в повному обсязі (а.с.109).

При цьому, відповідач посилається на те, що як на правову підставу позовних вимог, позивач посилається на ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Однак, умовами виникнення зобов`язань унаслідок безпідставного набуття майна є: збільшення майна в однієї особи; втрата майна іншою особою; причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи відповідною втратою майна іншою особою; відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи.

Проте, належними та допустимими доказами вказані умови позивачем не доведені, а саме: зі змісту копій зображень неможливо однозначно встановити дійсні обставини, що містяться на наведених зображеннях, з вказаних зображень не можливо встановити авторство цих повідомлень, тобто безспірного підтвердження осіб, між якими відбувалась вказана переписка, переказ грошей, тощо, засоби зв`язку, з яких відбувалось копіювання зображень, належність їх конкретним абонентам мобільного зв`язку чи соціальних мереж.

Поряд з цим, позивач посилається у позові на п. 4 ч. З ст. 1212 ЦК України та ст. 1166 ЦК України, а саме: відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Однак, застосування такого способу захисту цивільного права власності, як відшкодування шкоди, завданої майну, визначається такими загальними ознаками: 1) вчинення особою (заподіювачем шкоди) деліктного правопорушення, яке характеризується наявністю завданої майну шкоди, протиправності поведінки заподіювана, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювала та шкодою, вини заподіювана; 2) річ знищена або пошкоджена і саме в цьому й полягає порушення права власності потерпілого, а не в тому, що він позбавлений права володіння своїм майном; 3) між потерпілим і заподіювачем до моменту завдання речі шкоди не було жодних зобов`язальних правовідносин, або ж потерпілий і заподіювач хоча й перебували між собою в зобов`язанні певного виду, але дії заподіювана шкоди вийшли за межі змісту таких зобов`язань. Відшкодування шкоди, завданої майну, як спосіб захисту порушеного права завжди є наслідком деліктного правопорушення і виконує компенсаційну функцію, а тому з правовідносинами реституції, віндикації чи кондикції, як правило, не пов`язане.

Проте, позивач не надав допустимих та належних доказів на існування як деліктного правопорушення, так і ознак, які характеризують спосіб захисту прав, обраний ним, як належний.

01.07.2021 представником позивача подано до суду додаткові пояснення, у яких зазначає про те, що вона позовні вимоги підтримує у повному обсязі та вважає, що їх обґрунтованість підтверджена як обставинами, встановленими безпосередньо у судовому засіданні так і доказами, наданими стороною позивача та показами свідків, які були допитані у судовому засіданні. А сторона відповідача не навела у судовому засіданні ніяких будь яких реальних доказів у підтвердження своїх заперечень проти позову. Таким чином, сторона позивача вважає доведеними факти незаконного набуття та привласнення майна позивача відповідачем, що призвело до спричинення матеріальної шкоди позивачу на зазначену у позові суму.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові та додаткових поясненнях, просила про його задоволення.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на підстави, викладені у Відзиві на позовну заяву.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, підтримала позицію свого представника.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, допитавши в якості свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 має статус фізичної особи-підприємця, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 15.05.2017, 0077075, дані про основний вид економічної діяльності: 14.19 виробництво іншого одягу й аксесуарів. Що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб -підприємців та громадських формувань (а.с.89-90).

Відповідно дл витягу з реєстру платників єдиного податку від 17.05.2017, ОСОБА_2 має наступний перелік видів господарської діяльності першої та другої груп згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005): 14.09 виробництво іншого одягу й аксесуарів, 14.13 виробництво іншого верхнього одягу (а.с.92).

Відповідно дл витягу з реєстру платників єдиного податку від 02.03.2020, ОСОБА_2 має наступний перелік видів господарської діяльності першої та другої груп згідно з КВЕД ДК 009:2010 (КВЕД-2005): 14.09 виробництво іншого одягу й аксесуарів, 47.71 роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах, 47.91 роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет, 14.13 виробництво іншого верхнього одягу (а.с.91).

05.11.2019 між ТОВ «КОМПАНІЯ ДК ГРУП» (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір №5/501-2019 оренди комерційної нерухомості, відповідно до умов якого, орендодавець передає, а орендар бере у строкове платне користування комерційну нерухомість, розташовану в м.Харкові на п`ятому поверсі п`ятиповерховій будівлі АДРЕСА_3 , а саме: кімната №4 за техпаспортом, загальною площею 22,0 кв.м. (місця загального користування включені). Приміщення передаються в оренду для розміщення офісу Орендаря (а.с.125-127).

01.12.2017 між підприємством «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області, в управлінні якого знаходиться будинок Палацу Праці (Орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Орендар) укладено Договір №272-17 оренди нежитлових приміщень та відшкодування витрат на утримання будинку, прибудинкової території та централізованих комунальних послуг, відповідно до умов якого об`єктом оренди є нежитлові приміщення, розташовані у будинку Палацу Праці, що обліковується на балансі Об`єднання профспілок Харківської області (власника будинку), за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 29 кв.м. з урахуванням допоміжних приміщень загального користування. Права по володінню та користування приміщеннями виникають у Орендаря з моменту підписання цього Договору та Акту приймання-передачі та здійснюються відповідно до умов даного Договору, які визначені сторонами як суттєві. Стан приміщень відповідає вимогам, що дозволяють їх нормальну експлуатацію, що відображається в Акті приймання-передачі. Мета оренди - розміщення офісу (а.с.128-129).

До вказаного Договору надано Акт здачі-приймання нежитлових приміщень від 01.12.2017 Застосування до Договору оренди №272-17 від 01.12.2017 (а.с.130).

Позивачем також надано Акт прийому-передачі нежитлових приміщень від 21.02.2020, як Додаток до Договору оренди №314-18 від 30.11.2018 (а.с.131), однак суд не може прийняти вказаний доказ, як належний, оскільки в матеріалах справи відсутній Договір оренди №314-18 від 30.11.2018.

В ході судового розгляду позивачем підтверджено, що нею придбавались наступні речі: диван «Клео» вартістю 3490 грн.; пуф з мет.конструкції, вартістю 1856 грн., два стелаж, стілець офісний, рецепція, на загальну суму 10159 грн., металеві стойки, загальною вартістю 6350 грн., ширма, стелаж сосновий, стелаж з 5 полиць, офісне крісло на загальну суму 8497 грн.; дзеркало вартістю 4330 грн. (а.с.132-137).

Також позивачем в якості доказу надано суду Таблицю обліку товару актуально на 20.02.2020, однак даний доказ не може бути прийнятий судом як належний, оскільки з даної таблиці не зрозуміло, ким проведено облік та складено зазначену таблицю.

Зі змісту наявної в матеріалах цивільної справи виписки АТ КБ «ПриватБанк» по надходженням на картку/рахунок, що належить ОСОБА_1 за періоди з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року та з 01.01.2019 року по 24.03.2020 року вбачається, що за вказаний період ОСОБА_2 здійснювалися грошові перекази на картку ОСОБА_1 , однак не вказано яке саме призначення вказаних платежів.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що в інстаграмі на сторінці ОСОБА_1 бачила оголошення про те, що остання бажає продати дзеркало та стойку, які раніше вона бачила у ФОП ОСОБА_2 , яка є її подругою.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні повідомила про те, що на сторінці інстаграм у ОСОБА_1 було виставлено майно, яке було в шоурумі в Палаці Праці у ОСОБА_2

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 пояснила, що 21.02.2020 ОСОБА_2 попрохала її побути в офісі. Вона приїхала в офіс за адресою АДРЕСА_5 , та побачила чоловіків, які виносять коробки. ОСОБА_1 в цей час з кимось розмовляла, після чого зателефонувала ОСОБА_2 та повідомила їй про вказані обставини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем долучено копії зображень переписки, роздруківки зображень із соціальних мереж, які, на думку позивача, підтверджують, що саме ОСОБА_1 здійснювала продаж речей ФОП ОСОБА_2 .

Разом з тим, з огляду на положення статей 77- 80 ЦПК України суд не приймає надані стороною позивача роздруківки в якості доказів, оскільки зі змісту цих зображень неможливо однозначно встановити дійсні обставини, що містяться на наведених зображеннях, з вказаних зображень не можливо встановити авторство цих повідомлень, тобто безспірного підтвердження осіб, між якими відбувалась вказана переписка, засоби зв`язку, з яких відбувалось копіювання зображень, належність їх конкретним абонентам мобільного зв`язку. За вказаних обставин, приймаючи до уваги, що відповідно до ч.1 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не приймає надані позивачем вищезазначені зображення, у зв`язку з неможливістю їх вважати належними та допустими, а тому не враховує їх під час ухвалення судового рішення у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Частиною 1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до змісту ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Отже позивач має довести, що саме відповідач своїми неправомірними діями завдала ФОП ОСОБА_2 майнової шкоди та набула майно позивача без достатньої на те правової підстави.

Однак, матеріалами справи не підтверджено та в ході судового розгляду не встановлено, що саме ОСОБА_1 привласнила та незаконно вивезла майно, належне позивачу, здійснила продаж речей, належних ФОП ОСОБА_2 , чи якимось іншим чином завдала позивачу матеріальних збитків, враховуючи, також, що із заявами про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення ФОП ОСОБА_2 до правоохоронних органів не зверталась.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_2 у зв`язку із недоведеністю.

Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 2, 4, 5, 12, 13, 19, 43, 44, 76, 77, 81, 141, 174, 178, 211, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, ст.ст.15, 16, 1166, 1212 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок незаконного набуття та привласнення майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Позивач - Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 .

Повне судове рішення складено та підписано 05 липня 2021 року.

Суддя Колесник С.А.