Справа № 727/1994/21
Провадження № 2/727/957/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

За участю секретаря: Семенишина І.Д.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вказаною вище позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Посилалася на те, що 30.07.2010 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від спільного життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сімейне життя у них не склалось, вони з відповідачем втратили почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Вона та діти проживають окремо.

Відсутність між ними взаєморозуміння та спільної думки щодо вирішення звичайних побутових питань спонукали до повного розриву їх відносин. Вважає, що подальше фактичне спільне проживання та збереження шлюбу неможливі і є такими, що суперечать її особистим інтересам.

Також вказувала на те, що домовленості про сплату аліментів у добровільному порядку між нею та відповідачем досягнуто не було.

ОСОБА_3 працює неофіційно та займається проведенням інтернет кабелів та має середньомісячний дохід біля 15000 гривень. Тому вважає, що аліменти мають бути визначені у твердій грошовій сумі.

Просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 грн. 00 коп. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 22.03.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Відзиву на позов відповідачем подано не було.

У подальшому, за клопотанням відповідача судом було надано сторонами строк на примирення один місяць.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила суду, що примирення між ними неможливе, їх шлюб розпався. Просить розірвати шлюб. Також зазначила, що діти мають хронічні захворювання, відвідують спеціалізовані гуртки, у зв`язку з чим витрати на їх утримання є значними. У добровільному порядку ОСОБА_3 жодних коштів на утримання дітей не надавав. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Пояснив суду, що наданий термін на примирення вони не примирились, у зв`язку з чим не заперечував проти розірвання шлюбу. Вимоги про стягнення аліментів визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього по 1000 гривень аліментів щомісячно на кожну дитину. Зазначив, що він не працює та не має змоги сплачувати аліменти у більшому розмірі. Інших утриманців у нього не має. Йому відомо, що його діти мають хронічні захворювання, однак вважає, що аліменти у розмірі по 1000 гривень на кожну дитину є достатніми для їх утримання.

Заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між сторонами 30 липня 2010 року було зареєстровано шлюб, актовий запис №1173, прізвище після укладення шлюбу в дружини « ОСОБА_6 » що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15).

Від шлюбу у сторін є двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.8-9).

Батьком дітей згідно свідоцтв про народження зазначено ОСОБА_3

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей.

Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Частиною 3 статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно зі ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Судом було надано сторонам строк на примирення, проте заяв про примирення подружжя до суду не надходило.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як було встановлено судом, сторони не підтримують шлюбних стосунків, в них окремий бюджет, спільне господарство ними не ведеться. Спірних питань про розподіл майна немає, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне:

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами, детально врегульовані Сімейним кодексом України та спеціальними законодавчими актами.

За змістом положень статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Із досліджених матеріалів справи видно, що відповідач офіційно не працює, його дохід носить мінливий, не регулярний характер.

На виконання вимог ч.1 ст.184 СК України судом було встановлено, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 хворіє та періодично знаходиться на стаціонарному лікуванні у зв`язку з гострим обструктивним бронхітом (а.с.29-31).

Малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 хворіє на гострий тубулоінтерстиціальний нефрит, хронічну хворобу нирок 2 ступеню, має вроджену ваду розвитку сечовивідної системи (різниця в розмірах нирок, зморщування правої нирки, гіпоплазія правої нирки (а.с.32-38).

Зі слів відповідача стан його здоров`я задовільний, інших утриманців у нього не має.

Також суд враховує, що хлопчик ОСОБА_7 відвідує спортивну секцію з 2017 року (а.с.41), дівчинка ОСОБА_8 займається в студії сучасного танцю «ДеЛюкс» (а.с.42).

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 1921 гривень, від 6 до 18 років 2395 гривень.

Одночасно частиною другою статті 182 СК України в редакції від 08.07.2017 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на даний час з урахуванням положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» становить 960 грн. 50 коп.

Мінімальний рекомендований розміраліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку платника аліментів.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи матеріальний стан сторін, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття та на часткове визнання позову відповідачем у сумі по 1000 гривень на кожну дитину, що є меншим ніж мінімальний розмір аліментів, який визначений Законом, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнувши із відповідача аліменти на користь ОСОБА_9 на утримання малолітніх дітей у розмірі по 2000 гривень на кожну дитину щомісячно, оскільки саме такий розмір не ущемляє будь-чиїх прав та законних інтересів.

Керуючись ст.ст. 110-113, 114 ч.2, 180-183,184,191 Сімейного кодексу України, ст.ст.4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 273, 280, 430 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 30.07.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №1173.

Копію рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надіслати до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану для проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого в АДРЕСА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої в АДРЕСА_2 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі по 2000 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого в АДРЕСА_1 , аліменти у твердій грошовій сумі на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої в АДРЕСА_2 на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 2000 гривень щомісячно, починаючи з 03.03.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 17.06.2021 року.

Головуючий суддя Одовічен Я.В.