Справа № 438/1350/20
Номер провадження 2/438/80/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Наминанік О.С.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Бориславська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Бориславська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 . Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та автомобіля марки ВАЗ маделі 21063, 1988 року, грошові вклади та гараж по АДРЕСА_2 , який збудовано на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів 21.09.1990 року №311 «Про дозвіл громадянам міста на будівництво гаражів», яким дозволено ОСОБА_4 пообдувати гараж розміром 6,0 х 4,0, але за життя не отримав свідоцтва про право власності на зазначене нерухоме майно.

Державним нотаріусом Бориславської державної нотаріальної контори Матолич Обрізко Г.С. позивачці видано документ щодо спадщини чоловіка ОСОБА_4 , а саме: свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 липня 2011 року посвідчене державним нотаріусом Матолич - Обрізко Г.С. на ј ідеальну частку квартири АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 липня 2011 року посвідчене державним нотаріусом Матолич - Обрізко Г.С. на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0600 га, цільове призначення будівництво і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 липня 2011 року посвідчене державним нотаріусом Матолич - Обрізко Г.С., реєстр справа №980, спадкова справа №32/2011, на автомобіль марки ВАЗ, моделі 21063, легковий седан-В, 1988 року та грошові вклади з усіма відсотками та компенсаційними нарахуваннями в ТВБВ №10013/018 Філії Львівське обласне управління ВАТ «Ощадбанк», однак отримати свідоцтво про право власності на гараж вона не змогла, через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний гараж, в зв`язку з чим вона звернулась до суду із даним позовом.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено розглядати в порядку загального позовного провадження.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримали та суду пояснили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_4 , після смерті якого вона набула від свого чоловіка ОСОБА_4 майнові права на гараж, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з тим, що позивачка є спадкоємицею усього майна після смерті свого чоловіка, а останній право власності на даний гараж у встановленому законом порядку не зареєстрував, вона просили суд визнати право власності на гараж загальною площею 23,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Бориславі Львівської області.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явились, належним чином були повідомленні по дату, час та місце проведення судового засідання. 21 грудня 2020 року подали до суду спільний відзив на позовну заяву, в якому вказали таке, що їм відомо про те, що їх мати позивач по справі звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, вони визнали позовні вимоги позивачки та просили їх задовольнити з таких підстав ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько ОСОБА_4 . Після смерті батька відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 0,0600 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 та автомобіля марки ВАЗ маделі 21063, 1988 року, грошові вклади та гараж по АДРЕСА_2 , який збудовано на підставі рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів 21.09.1990 року №311 «Про дозвіл громадянам міста на будівництво гаражів», яким дозволено ОСОБА_4 пообдувати гараж розміром 6,0 х 4,0, але за життя не отримав свідоцтва про право власності на зазначене нерухоме майно. Спадкоємцями за законом є їх мати позивач по справі та вони діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вони відмовились від своєї частки у спадщини після смерті батька ОСОБА_4 про, що подали заяву державному нотаріусу Бориславської державної нотаріальної контори Матолич Обрізко Г.С. Додатково зазначили, що вони не претендують на частку в праві власності на гараж по АДРЕСА_2 , просили позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі.

Від представника третьої особи - Бориславської державної нотаріальної контори до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 18.10.2010, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області.

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.01.1981 року, виданого Ріп`янською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №1.

Рішенням виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів 21.09.1990 року №311 «Про дозвіл громадянам міста на будівництво гаражів», яким дозволено ОСОБА_4 побудувати гараж за адресою АДРЕСА_2 , розміром 6,0 х 4,0.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 вересня 2020 року державним нотаріусом першої Дрогобицької державної нотаріальної контори в.о. завідувача Бориславської державної нотаріальної контори Кушніром О.І. відмовлено ОСОБА_1 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно відсутні.

Відповідно до Постанови Пленум Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

Спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, є дружина померлого ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 від 24.01.1981 року, виданого Ріп`янською сільською радою Старосамбірського району Львівської області, актовий запис №1, тому що у першу чергу право на спадкування за законом мають в рівних частках діти, дружина і батьки.

Діти спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовились від своєї частки у спадщини після смерті батька ОСОБА_4 про, що подали заяву державному нотаріусу Бориславської державної нотаріальної контори Матолич Обрізко Г.С.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини другої статті 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Вказані висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17).

Правом на пред`явлення позову про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини, володіє спадкоємець стосовно будинку, збудованого за наявності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.

Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.

Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статей 376, 1218 ЦК України, за змістом яких у разі здійснення спадкодавцем самочинного будівництва до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується з частинами третьою і п`ятою статті 376 ЦК України і нормами про спадкування та склад спадщини (статті 1216, 1218 ЦК України).

Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини третьої і п`ятої статті 376 ЦК України) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину.

Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3 третьої і п`ятої статті 376 ЦК України є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України.

Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведених будівель архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання в експлуатацію або сертифікату відповідності.

Відповідно до пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 березня 2011 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється (пункти 10, 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів).

Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 0541/3459/12 (провадження № 61-10017св18).

Отже, суд приходить до висновку, що збудовний гараж є самочинним будівництвом, права власності у спадкодавця на земельну ділянку, на якій здійснювалося будівництво також відсуне, в матеріалах справи відсутні також докази того, що будівництво гаражу здійснювалося за наявності відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту.

З наданого рішення виконавчого комітету Бориславської міської ради народних депутатів 21.09.1990 року №311 «Про дозвіл громадянам міста на будівництво гаражів», яким дозволено ОСОБА_4 побудувати гараж розміром 6,0 х 4,0. Дані про затвердження плану забудови в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, оскільки вона неправильно визначилася з предметом захисту своїх прав та, відповідно, обрала неправильний спосіб захисту.

Вказане не позбавляє ОСОБА_1 права повторно звернутися до суду з позовом, правильно вказавши предмет і підстави позову, відповідачів у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 76-81, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Бориславська державна нотаріальна контора про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя А.Т. Слиш