ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4561/21 Справа № 235/811/18 Суддя у 1-й інстанції - Юр`єв О. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог державний нотаріус Першої покровської нотаріальної контори та товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Прогрес про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог державний нотаріус Першої покровської нотаріальної контори та товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Прогрес про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , після чого відкрилась спадщина на майно у вигляді квартири по АДРЕСА_1 , права на земельну частку (пай) розміром 6,68 умовних кадастрових гектарів, земельної ділянки розміром 13,350 гектарів, розташованої на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Донецької області та грошових внесків на рахунках у Межівській філії Павлоградського ощадбанку.

13 листопада 2008 року брати спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до Першої Красноармійської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на право на спадщину та відповідно до сформованого витягу із Спадкового реєстру стало відомо, що спадкодавець 17 лютого 1999 року склав заповіт на ім`я позивача. За такої обставини державному нотаріусу 13 листопада 2008 року було відомо про заповітне розпорядження ОСОБА_5 , втім першим не здійснено виклик спадкоємця чи його повідомлення, а також не вжито заходів щодо охорони спадкового майна.

Після звернення 09 квітня 2015 року до суду відповідачем ОСОБА_1 з вимогою про визнання заповіту недійсним ОСОБА_2 стало відомо про наявність заповіту, за яким він являється єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_5 , внаслідок чого позивач звернувся із зустрічними вимогами про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За висновком експерта було з`ясовано, що заповіт було підписано саме спадкодавцем ОСОБА_5 , а рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено, а зустрічні вимоги ОСОБА_2 задоволено та надано останньому додатковий строк у три місяці для прийняття спадщини, після ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За підсумками неодноразового перегляду зазначеного вище рішення судами вищих інстанцій ухвалою апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року вирішено залишити без змін рішення в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Після звернення позивачем до державного нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, останнім було повідомлено про неможливість вчинення даної дії, оскільки ОСОБА_1 надав рішення Апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2016 року з відміткою про набрання ним законної сили, яким ОСОБА_2 відмовлено у наданні додаткового строку на прийняття спадщини. При цьому інформації, що вказане рішення суду оскарженого до Вищого суду нотаріусу надано не було.

Перед видачею ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом у відповідних Реєстрах не знайдено інформації про накладення арешту (заборони) на спадкове майно, а ОСОБА_2 необхідно було надати до заяви про прийняття спадщини за заповітом та оригінал заповіту. За відсутності складу спадкового майна позивачу необхідно звернутись до суду. Крім цього, державним нотаріусом не надано інформації, кому і на яке майно видано свідоцтва про право на спадщину на майно ОСОБА_5

22 серпня 2016 року державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори було видано декілька свідоцтв на ім`я ОСОБА_1 за яким спадкоємцями майна у вигляді квартири та земельних ділянок по 1/2 частини являються ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , однак свідоцтво про право на спадщину на вказану вище частину видано лише останньому.

З Державного нотаріального архіву Секірін О.В. 16 січня 2018 року отримав дублікат заповіту та 29 січня 2018 року разом з ним та оригіналом свідоцтва про смерть ОСОБА_5 знову звернувся до державного нотаріуса Першої покровської нотаріальної контори.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6 , який доводився батьком відповідачу ОСОБА_3 , якому 17 липня 2017 року видано свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частину квартири по АДРЕСА_1 , а 23 жовтня 2017 року останнім отримано нотаріальну відмову у спадкуванні земельних ділянок.

19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу вказаної вище квартири з ОСОБА_4 , що позбавило ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом, права власності на майно у вигляді квартири на яку набув речові права в порядку спадкування. Позивач зауважує, що судовим рішенням не було доведено недійсності заповіту, внаслідок чого державний нотаріус не мала законних підстав для видачі відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 свідоцтв про право на спадщину за законом. В судовому порядку ОСОБА_2 встановлений додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини, який після перегляду судами апеляційної та касаційної інстанцій залишився чинним.

17 листопада 2017 року позивач повторно звернувся до Першої красноармійської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка зареєстрована державним нотаріусом 22 листопада 2017 року. ОСОБА_2 наголошує про відсутність у братів спадкодавця ОСОБА_1 та ОСОБА_6 права на спадщину, а як наслідок відсутність такого і у відповідача ОСОБА_3 , тому видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом підлягають скасуванню.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати свідоцтва про право на спадщину за законом на майно у вигляді земельних ділянок недійсними, скасувати державну реєстрацію права, визнати за ним право власності на земельні ділянки та квартиру по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом, а також витребувати вказану вище квартиру з володіння ОСОБА_4 (а.с.3-7,т.1).

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог державний нотаріус Першої покровської нотаріальної контори та товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Прогрес» про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання право власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 7,3600га, яка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0055, та на земельну ділянку 5,9900га, яка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0228, що видані державним нотаріусом Першої красноармійської (на теперішній час покровської) державної нотаріальної контори Шиленко С.В. 22 серпня 2016 року, реєстри №2-371 та 2-373 недійсними.

Визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 право власності на земельну ділянку розміром 7,3600га, яка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:003:0055 та на земельну ділянку 5,9900га, яка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0228 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно задоволених позовних вимог, в розмірі 2195 гривень 50 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.175-187, т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірні земельні ділянки та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апелянт зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було видане відповідне свідоцтво (т.1, а.с. 122).

Заявами відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_6 підтверджено, що вони звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті їх брата ОСОБА_5 (т.1 .а.с. 121,130).

На підставі вказаних заяв нотаріусом відкрита спадкова справа 13.11.2008 року, номер у реєстрі 45817816.

Склад спадкового майна - квартира по АДРЕСА_1 , дві земельні ділянки площею 7,360 га та 5,990 га.

Свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 , виданого згідно розпорядження від 31 травня 1994 року №15 підтверджується належність спадкодавцю ОСОБА_5 на праві приватної власності квартири по АДРЕСА_1 . Зазначені відомості підтверджуються письмовим повідомленням КП «БТІ» №597/01-02 від 11 серпня 2016 року (т. 1, а.с. 143).

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ДП №004597, виданого на підставі розпорядження голови Межівської РДА №360-р від 18 листопада 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №53, спадкодавець ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 13,350га на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області. Згідно вказаного акту спадкодавцю ОСОБА_5 належали дві земельні ділянки перша, площею 7,360 га, кадастровий номер :01:003:0055, та друга площею 5,990 га, кадастровий номер :01:001:0228 (т. 1, а.с. 181).

Згідно письмового повідомлення державного нотаріуса обласного державного нотаріального архіву №1464/2-27 від 19 листопада 2008 року свідчить про те, що ОСОБА_5 на день складання заповіту мешкав по АДРЕСА_1 . Також мається позначка, що «все майно на ОСОБА_2 » (т.1, а.с. 133).

Згідно письмового повідомлення державного нотаріуса Першої красноармійської державної нотаріальної контори №2731 від 29 листопада 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_7 повідомлено про наявність заповіту від імені ОСОБА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу 17 лютого 1999 року за реєстровим 73. Заповіт складено на майно на іншу особу, отже свідоцтво про право на спадщину за законом видати не має змоги, оскільки спадкування за заповітом має пріоритет по відношенню до спадкування за законом. У разі визнання заповіту недійсним, або відмови спадкоємців за заповітом чи їх смерті настає спадкування за законом (т.1, а.с. 134).

Матеріалами справи підтверджено, що між відповідачем ОСОБА_1 та позивачем у даній справі ОСОБА_2 виник спір, який вирішувався судами всіх інстанцій з приводу оскарження заповіту на ім`я позивача, а також щодо надання додаткового строку на прийняття спадщини останнім.

Так, згідно наявного у справі рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року, справа № 235/2032/15-ц, після його неодноразового перегляду судами вищих інстанцій, залишеним остаточно в силі у задоволенні позову ОСОБА_7 щодо визнання заповіту недійсним відмовлдено, ОСОБА_2 надано додатковий строк на прийняття спадщини три місяці (т. 1, а.с. 30-32, т. 2, а.с. 109-114).

Проте, через тривалий час розгляду даного спору та перегляду рішення суду у вищих судових інстанціях, в матеріалах справи, а саме в матеріалах спадкової справи міститься копія вказаного рішення суду разом із копією рішення Апеляційного суду Донецької області від 14.07.2016 року, яким у задоволенні зустрічного позову про надання додаткового строку на прийняття спадщини було відмовлено, мається також відмітка про набрання рішенням суду законної сили (т. 1, а.с. 191-195).

Як встановлено судом, в подальшому рішення Апеляційного суду було скасоване на підставі постанови Верховного суду України від 23 серпня 2017 року, справу передано на новий апеляційний розгляд. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 10 жовтня 2017 року рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року, справа № 235/2032/15-ц залишено без змін (т. 2, а.с. 109-114).

Тобто, в період, коли рішення Апеляційного суду про відмову ОСОБА_2 у наданні додаткового строку для прийняття спадщини набуло законної сили (в подальшому було скасоване), державним нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину, а саме свідоцтво про право на спадщину від 22.08.2016 року на ім`я ОСОБА_1 на Ѕ частку квартири по АДРЕСА_1 , свідоцтво про право на спадщину від 22.08.2016 року на ім`я ОСОБА_1 на Ѕ частку земельної ділянки площею 5,990 га, розташованої на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, свідоцтво про право на спадщину від 22.08.2016 року на ім`я ОСОБА_1 на Ѕ частку земельної ділянки площею 7,360 га, розташованої на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області 07 листопада 2016 року, актовий запис №959, ОСОБА_6 (брат спадкодавця та батько відповідача ОСОБА_3 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після його смерті у порядку представлення набув право на спадщину відповідач ОСОБА_3 , який отримав свідоцтво про право на спадщину від 17 липня 2017 року на Ѕ частку квартири по АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним свідоцтвом в матеріалах справи нотаріуса щодло договору купівлі-продажу квартири (т.1, а.с. 75).

Згідно витребуваних судом у приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Михайленко О.В. матеріалів стосовно договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , встановлено наступне (т.1 а.с. 63-120).

Договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області 19 жовтня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2595 підтверджується продаж ОСОБА_7 та ОСОБА_3 квартири, яка за відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину належить їм по Ѕ частині спільної часткової власності, по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 65-66).

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №114023961 від 14 лютого 2018 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:132, номер запису про право власності: 22898846 підтверджується, що на підставі договору купівлі-продажу 19 жовтня 2017 року за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на квартиру по АДРЕСА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу а саме п. 4, продаж вказаної квартири здійснено за 49700 грн., які покупець сплатив, а продавці отримали повністю. Відповідно до пункту 5 вказаного договору незалежна оцінка квартири складає 90881 грн.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень сторін, нижча від оцінки ціна продажу квартири, була погоджена сторонами договору через наявність великих боргів по сплаті комунальних послуг за вказаною квартирою, які відповідач ОСОБА_4 взяв на себе.

Крім того, продавці також у п. 7 договору купівлі-продажу стверджують, що квартира іншими особами не відчужена, спори щодо неї відсутні.

В матеріалах вказаної нотаріальної справи відсутні будь-які відомості, які б свідчили про можливу обізнаність відповідача ОСОБА_4 про наявний спір по квартирі між відповідачами ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 .

Довідка сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м.Покровськ №08-08/16606 від 01 жовтня 2019 року свідчить про те, що з 02 серпня 2018 року по теперішній час ОСОБА_4 зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_8 , сином ОСОБА_9 та сином ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 .

Заявою ОСОБА_2 , засвідченою приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області 27 січня 2016 року, зареєстровану в реєстрі за №93 підтверджується звернення першого до Першої красноармійської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 за заповітом. Заявою ОСОБА_2 , засвідченої приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області 13 листопада 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №2955 також підтверджується його звернення до Першої покровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 за заповітом, згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області №235/2032/15-ц від 16 травня 2016 року, яке набрало законної сили 10 жовтня 2017 року про надання ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини.

Дублікатом заповіту, який має силу оригіналу, виданим ОСОБА_2 замість втраченого, посвідченим 16.01.2018 року державним нотаріусом державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області Ю.С. Костомаровою, підтверджено, що приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області 17 лютого 1999 року, зареєстрованого в реєстрі за №73 підтверджується, що ОСОБА_5 на випадок його смерті зробив розпорядження, за яким все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право заповів ОСОБА_2 (т.1. а.с.231)

Письмовим повідомленням державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори №1026/02-14 від 23 листопада 2017 року, яке адресоване ОСОБА_2 підтверджується неможливість видання останньому свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з тим, що спадкоємці за законом надали рішення суду з відміткою про набрання ним законної сили в якому зазначено про відмову в наданні ОСОБА_2 додаткового строку для прийняття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину була відкладеною на один місяць протягом якого ОСОБА_2 не повідомив нотаріуса про зверненням до судів вищих інстанцій. Перед видачею свідоцтва про право на спадщину проводились пошуки в реєстрах стосовно заборони відчуження майна, однак інформації знайдено не було.

Письмове повідомлення державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори №56/01-16 від 29 січня 2018 року, яке адресоване ОСОБА_2 свідчить про долучення дубліката заповіту до матеріалів спадкової справи №560 до майна померлого ОСОБА_5 .

Згідно письмового звернення ОСОБА_2 до Першої красноармійської нотаріальної контори від 31 січня 2018 року першим надано на особистому прийомі оригінал заповіту та витяг про реєстрацію його в реєстрі, а також заяву з рішенням суду про продовження строку для прийняття спадщини. ОСОБА_2 просить повідомити його коли він зможе отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 , або відмову у вчинені нотаріальної дії.

Постановою державного нотаріуса Першої покровської державної нотаріальної контори від 06 лютого 2018 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 з причини того, що перший у заяві не вказав склад спадкового майна та не надав нотаріусу правовстановлюючих документів на нерухоме майно (т.2, а.с. 137).

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом на спірні земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України встановлено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно зі статтею 1296 ЦК України спадкоємці як за законом, так і за заповітом мають право звернутись до нотаріуса за видачею їм свідоцтва про право на спадщину.

Порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину врегульовано статтею 1301 ЦК України, якою передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністерства юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

Згідно п.4 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 282/20595 від 22.02.2012 року, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

В пункті 14 постанови Пленуму «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року судам роз`яснено, що на справи за скаргами на нотаріальні дії або відмови в їх вчиненні поширюються загальні правила цивільного процесуального законодавства.

При задоволенні скарги на нотаріальні дії суд має їх скасувати, зазначивши, які саме нотаріальні дії, коли і ким вчинені, скасовуються. Задовольняючи скаргу на відмову у вчиненні нотаріальної дії, суд в резолютивній частині рішення зазначає про скасування постанови (іншого відповідного акта) про це (з наведенням дати і органу, що її прийняв) і яку нотаріальну дію та хто повинен вчинити.

Встановлено та документально підтверджено, що ОСОБА_2 відмовлено нотаріусом у вчинені нотаріальної дії стосовно видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак, як зазначено судом вище, в судовому порядку позивачу було продовжено строк для прийняття спадщини за заповітом, який пропущений з об`єктивних причин, а заповіт ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишається дійсним, тобто у судовому порядку вказаний заповіт недійсним не був визнаний.

Таким чином, у відповідності до ст. 1031 ЦК України, судом встановлено, що особа, якій видане свідоцтво про право на спадщину, не мала права на спадкування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, йому у судовому порядку було продовжено строк прийняття спадщини, заповіт на його ім`я у судовому порядку недійсним не був визнаний, вказане рішення суду набуло законної сили, рішення суду, на підставі якого відповідачу ОСОБА_7 були видані нотаріусом свідоцтва про право на спадщину за законом в подальшому скасоване, тому свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані ОСОБА_7 є недійсними, оскільки вони видані особам, які не мали права на спадкування, у зв`язку із наявністю спадкоємця за заповітом, про що нотаріусу було відомо під час видачі свідоцтв про право на спадщину на ім`я відповідача ОСОБА_7 .

Щодо вимог в частині визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши у ч.2 ст.1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом всієї спадщини.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положення ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Цивільний кодекс України проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини.

Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту.

Розглядаючи даний спір судом першої інстанції, на підставі норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховано правову позицію викладену в постанові Верховного Суду по справі №134/1676/16-ц від 06.02.2019 року, який скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції зазначив, що Верховним Судом взято до уваги, що відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у Спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи встановлені обставини по цій справі, а також те, що згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 06 лютого 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на спадкове майно за заповітом, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на спірні земельні ділянки площею 5,990 га та 7,360 га, розташованих на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області, які належали спадкодавцю ОСОБА_5 .

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного та враховуючи, що апеляційна скарга не містить доводів щодо неправильності рішення суду, які б були підставою для його скасування, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення суду відсутні.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині - залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 11 березня 2020 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: