Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/410/21

09 червня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківскої області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

19.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона проживала з відповідачем ОСОБА_2 та вела сімейне життя без укладення шлюбу з травня 2010 року. Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . Зазначає, що оскільки вони з відповідачем не були в зареєстрованому шлюбі, то прізвище сина вона вказала своє. Вказує на те, що відповідач не заперечував свого батьківства відносно їхнього сина. В перші роки їхнього спільного проживання відповідач займався вихованням сина, надавав кошти на сімейні потреби, приймав участь у веденні спільного господарства. Проте, останні два роки його поведінка змінилася через те, що він почав зловживати спиртними напоями, перестав приділяти увагу сім`ї, не надавав кошти, застосовував фізичну силу до неї та їхнього сина, що негативно впливало на його виховання. Через негативну поведінку з боку відповідача та його не бажання подати до РАЦС письмову заяву про визнання свого батьківства вона змушена звернутися з позовом до суду про визнання батьківства та стягнення аліментів, оскільки ОСОБА_2 є батьком її неповнолітньої дитини, має постійну роботу в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» та отримує стабільну заробітну плату.

Просить суд, ухвалити рішення, яким встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає в АДРЕСА_1 і працює в ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, просить стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 2000 грн. щомісячно.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві та просила його задоволити. Не заперечила щодо проведення заочного розгляду справи та винесення заочного рішення по даній справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Відзив на позовом також не подав.

Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі з травня 2010 року проживали однією сім`єю як чоловік і дружина, піклувалися один про одного, в них був єдиний сімейний бюджет, однак шлюб у встановленому законом порядку зареєстрованим не був.

З`ясовано також, що за час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про його народження, де батьком записано ОСОБА_5 , а матір`ю ОСОБА_1 (а.с.3).

Як ствердила в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 біологічним батьком її сина є відповідач ОСОБА_2 , однак у зв`язку з тим, що вони не перебували в зареєстрованому шлюбі, у свідоцтві про його народження відомості про батька були вказані згідно ч.1 ст.135 СК України.

Дані обставини підтвердили в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , показання яких послідовні та логічні і не викликають сумніву в їх правдивості.

Статтею 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Пунктом 9 вищевказаної постанови роз`яснено, що відповідно до ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Таким чином, вислухавши пояснення позивача та допитаних в судовому засіданні свідків, які підтвердили той факт, що відповідач ОСОБА_2 дійсно являється батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 і протилежного не встановлено, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до положень статті 134 СК України, рішення суду про визнання батьківства є підставою внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видачі нового свідоцтва про народження дитини.

Також судом з`ясовано, що через погіршення стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вони почали проживати окремо.

Їхній спільний син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як вбачається з довідки №109, виданої 27.01.2021 року Переріслянською сільською радою ОТГ Надвірнянського району, Івано-Франківської області знаходиться на утриманні позивача ОСОБА_1 (а.с.4).

Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи, виданою ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» відповідач ОСОБА_2 працює на даному підприємстві на посаді машиніста газодувних машин 5-го розряду, з чого отримує стабільну заробітну плату (а.с.5).

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.ст.2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Відповідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2021 року становить 1921 гривня, а для дітей віком від 6 до 18 років 2395 гривень.

З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, а також матеріального становища дитини, та матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати свою дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров`я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надав. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дитини, в розмірі, який визначила позивач, а саме в сумі 2000 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.191 СК України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 19.02.2021 року.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 908 грн. 00 коп.

На підставі ст.ст. 126, 128, 134, 180, 182, 184, 185 СК України, та керуючись ст. 141, ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українця, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Івано-Франківськ, матір`ю якого є ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві) тисячі гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 19.02.2021 року і проводити щомісячно до повноліття дитини.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , на користь держави - 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 17.06.2021 року.