Дата документу 14.06.2021 Справа № 334/3209/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/3209/19 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/1155/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Подліянової Г.С.

Кочеткової І.В.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та розміру аліментів, стягнення суми індексації нарахованих аліментів та пені,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , який було уточнено в ході розгляду справи, про зміну способу стягнення та розміру аліментів, стягнення суми індексації нарахованих аліментів та пені.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї з відповідачем народився син ОСОБА_3 . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2012р. з ОСОБА_2 на її користь було стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. Але з часу ухвалення цього судового рішення суттєво підвищився розмір прожиткового мінімуму. Грошових коштів, які на даний час сплачує відповідач за вищевказаним рішенням, недостатньо для повноцінного утримання сина. Просила суд змінити спосіб присудження аліментів та збільшити розмір аліментів, який стягується за рішенням суду, та у подальшому стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Крім того, оскільки відповідач здійснював погашення аліментів не щомісячно, а з порушенням термінів оплати, а також без індексації розміру аліментів, то станом на 01.08.2019р. у відповідача з урахуванням здійснених ним погашень наявна заборгованість по аліментам в розмірі: 98 535,96 грн., з яких заборгованість по аліментам з урахуванням індексації за період з 01.04.2014р. по 01.08.2019р. 36 238,96 грн., по пені за несплату аліментів за період з 01.04.2014р. по 01.08.2019р. 62 297,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Змінено порядок та розмір стягнення аліментів, присуджених рішенням Ленінського

районного суду м. Запоріжжя у справі № 0814/8930/2012 від 30.10.2012р. та стягнуто з

ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання чинності цим рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення зі сплати аліментів у розмірі 2037 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 788 гривень 76 коп.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 у особі представника адвоката Працевитого Г.О. подала апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні суми індексації в розмірі 27 433 грн., нарахованої на суму аліментів, а також в частині розміру стягнутої пені та ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із її доводами та вважає, що судом правильно та у відповідності до чинного законодавства вирішено справу в оскаржуваній частині. Просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 1 ч. 4 ст. 374 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо аліментних зобов`язань, зокрема, про їх зміну, індексацію, нарахування та стягнення пені на заборгованість по аліментам.

Тому даний спір підлягає під вказане визначення наведених норм закону, та справа розглядається без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року по 2012 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 887.

29.08.2012р. рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

30.10.2012р. Ленінським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісяця, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 06.08.2012р. і до повноліття сина.

Розмір аліментів був визначений у твердій грошовій сумі на тій підставі, що ОСОБА_2 мав мінливий, нерегулярний дохід.

Виконавчий лист, виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя на підставі вищевказаного рішення, був пред`явлений до виконання до Дніпровського ВДВС м. Запоріжжя (ВП 43010821).

В позові ОСОБА_1 вказувала, що грошових коштів, які стягнуті з відповідача за вищевказаним рішенням, недостатньо для повноцінного утримання дитини, тому просила змінити спосіб стягнення з твердої грошової суми на ј частку від доходу платника. Також вказувала, що рішенням суду визначено, що аліменти мають бути проіндексовані, але такої індексації з моменту їх призначення не відбувалось жодного разу, тому, навівши розрахунок, визначила суму індексації у розмірі 27 433 грн. за період з 01.04.2014р. по 01.05.2019р., яку просила стягнути з відповідача.

В уточненому позові від 15.08.2019р. збільшила період індексації до 01.08.2019р., у зв`язку з чим збільшилась і сума індексації до 36 238,96 грн. Також доповнила позов вимогою про стягнення з ОСОБА_2 пені за несплату та несвоєчасну сплату аліментів, розмір якої визначила за період з 01.04.2014р. по 01.08.2019р. у сумі 62 297 грн.

При розгляді справи суд встановив, що на теперішній час на утриманні відповідача мається малолітня дитина син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому, змінивши спосіб стягнення аліментів, визначив аліменти на утримання сина сторін у 1/6 частці від доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В цій частині рішення суду не оскаржено та не переглядається.

Відмовляючи в стягненні суми індексації, суд виходив із того, що до червня 2016р. не було механізму, за яким слід було здійснювати передбачену ч. 2 статті 184 СК України індексацію аліментів, присуджених у твердій грошовій сумі, а щодо суми індексації за подальший період, суд вказував на неналежний розрахунок, здійснений позивачем.

Частково задовольняючи вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів у сумі 2037 грн., суд, визнавши обґрунтованим визначений відповідачем розмір пені в сумі 21 299,33 грн., обмежив її розмір до стягнення розміром заборгованості по аліментам, посилаючись на приписи статті 196 СК України, відхиливши визначену позивачем суму пені в розмірі 62 297 грн.

В апеляційній скарзі позивач вказує про невідповідність висновків суду матеріалам справи, оскільки на момент подання позову до суду за відповідачем відповідно до довідки виконавчої служби обраховувалась заборгованість по аліментам в сумі 17 820 грн. Також вважає, що судом неправильно витлумачені норми, що стосуються індексації аліментів, а індекси інфляції є загальновідомою інформацією, а тому, визнавши необґрунтованим розрахунок суми індексації, здійснений позивачем, суд не був обмежений правом самостійно розрахувати розмір індексації. Неправильними вважає апелянт і висновки щодо пені, яка неправомірно зменшена судом до значення боргу на час розгляду справи, а не з прив`язкою до суми кожного щомісячного платежу.

Перевіривши вказані доводи скарги, колегія дійшла наступного.

Так, суд правильно послався на те, що відповідно до ч. 2 статті 184 СК України стягувач аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, має право на їх індексацію.

Така ж вказівка міститься у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх спільного сина.

Отже, рішення суду в цій частині мало виконуватись державним виконавцем, у провадженні якого перебувало на виконанні, та ним мала нараховуватись індексація на суму аліментів у випадках, встановлених чинним законодавством.

Але, як слідує, з відповіді начальника Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Проценко А.Ю. № 15826 від 23.04.2019р. на звернення ОСОБА_1 , індексація аліментів, стягнутих на її користь з ОСОБА_2 , не проводилась через відсутність механізму реалізації ч. 2 статті 184 СК України в Сімейному кодексі ( а.с. 14).

Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частиною першою статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (Далі Порядок).

У відповідності до п. 1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

За змістом п. 11 Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією вона здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Суд вказував, що зобов`язання індексувати аліменти у твердій сумі було закріплене в ст. 184 Сімейного кодексу України від 10.01.02 р. № 2947-ІІІ ще з 2002р. Проте механізм такої індексації з`явився тільки у 2016 році.

За змістом Листа 33/0/67-18 від 19.03.2018 року Міністерства соціальної політики України Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 р. № 1078. Відповідно до пункту 2 Порядку індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Право на індексацію відбувається, коли індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, перевищить поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %.

Згідно з пунктом 6 Порядку індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів. Індексація таких аліментів проводиться за рахунок коштів платника аліментів.

Пунктом 10.4 Порядку визначено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з часу набрання чинності Законом України від 17.05.2016 р. № 1368-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі», тобто з червня 2016 року.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, індексується у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, разом із сумою індексації не повинен перевищувати 50 % грошового доходу платника аліментів.

Отже, виходячи з викладеного, на платника аліментів не покладено обов`язку щодо самостійного обчислення індексації, такий обов`язок покладено на державного чи приватного виконавця, підприємства, установи, організації, фізичних осіб - підприємців, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Зокрема, статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Тобто, з аналізу вищевказаних норм можна дійти висновку, що саме на державного (приватного) виконавця покладено обов`язок щодо приведення розміру аліментів до гарантованого законом розміру, та саме державний виконавець повинен визначати суму заборгованості зі сплати аліментів, а також в даному випадку здійснювати індексацію аліментів, як це встановлено в резолютивній частині рішення, яке виконується ним.

Окрім того, для проведення індексації необхідно встановити, чи перевищив індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком, поріг індексації, який із січня 2016 року встановлено у розмірі 103 %.

Інформація щодо індексу споживчих цін розміщується на сайті Державного управління статистики та публікується в офіційних періодичних виданнях не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним.

Позивачем та його представником наведені відповідні розрахунку проіндексованої суми аліментів, але цей розрахунок не відповідає вище наведеним методикам розрахунків, оскільки не враховує відповідного перевищення індексу споживчих цін, обмеження розміру суми індексації. А дати погашення боргу не ґрунтуються на розрахунку державного виконавця, долученого до позовної заяви, але не оскарженого позивачем.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що у випадку неправильності наданого розрахунку суд першої інстанції міг сам здійснити такий розрахунок, а не відмовляти в задоволенні позову.

Між тим, колегія вважає, що на підставі зібраних у справі доказів такий розрахунок здійснити не уявляється можливим.

Так, для розрахунку суми інфляції стягувач мала отримати належний розрахунок державного виконавця, на виконанні якого перебуває виконавче провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів, про сплату аліментів боржником у періоді, за який стягувач визначає інфляцію. Тобто, визначивши всі нараховані аліменти у такому періоді, державний виконавець в таблиці мала зафіксувати всі сплачені фактично боржником суми та дату таких платежів, що створювало б картину дійсного погашення аліментів.

Натомість, до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Персидською Т.О., у якому чітко не визначено, коли, в яких сумах вносились боржником платежі на погашення аліментів у періоді з 01.04.2014р. по 01.08.2019р. Проте саме такий розрахунок має підтверджувати дійсну кінцеву сплату боржником аліментів за той чи інший місяць, оскільки кінцева дата сплата є одночасно кінцевою датою періоду, у якому за цим платежем може нараховуватись інфляція.

Отже, за відсутності такого належним чином виконаного державним виконавцем розрахунку, який сторони витребувати у суду першої інстанції та у суду апеляційної інстанції не просили, колегія не може самостійно здійснити розрахунок інфляції, вважаючи здійснений позивачем розрахунок невірним.

Також колегія зазначає, що, оскільки позивачем пеня, на яку вона має право відповідно до приписів статті 196 СК України, нараховувалась на вже проіндексовані неправильним чином щомісячні аліментні зобов`язання, то і її значення суд обґрунтовано визнав неправильним. Та погодився із розрахунком відповідача, який здійснив правильний альтернативний розрахунок, який відповідає правовій позиції ВП ВС, викладеній у постанові від 03.04.2019р. у справі № 333/6020/16-ц.

Крім того, суд обмежив розмір пені, визначений відповідачем в сумі 21299,33 грн., розміром його заборгованості по аліментам, як це передбачено приписами статті 196 СК України, яка станом на день ухвалення рішення, а рівно і на день звернення позивача з цим позовом становив 2037 грн. ( а.с. 126).

Зворотнього позивач не довела, оскільки цей останній розрахунок, складений державним виконавцем Персидською Т.О., позивачем в судовому порядку не оскаржено, що має відбуватись у випадку незгоди із заборгованістю, визначеною державним виконавцем.

До того ж, суд вірно базував свої висновки щодо відсутності заборгованості у відповідача у більшому розмірі, ніж визначено у останній довідці державного виконавця, наступними судовими рішеннями.

11.03.2015р. ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя було закрито кримінальне провадження за ч. 1 ст. 164 КК України у зв`язку із відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення. Це свідчить про те, що станом на 2015 рік заборгованість зі сплати аліментів відсутня, тому як потерпіла ОСОБА_1 не мала до ОСОБА_2 жодних майнових претензій з приводу аліментів, у зв`язку із чим відмовилась від підтримання обвинувачення.

Посилання на мотиви такої відмови в апеляційній скарзі правового значення не мають, а має значення те, що факту такої заборгованості цим судовим рішення не було встановле-

но.

Також суд правильно вказав, що факт відсутності заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_2 в тому розмірі, який зазначає позивач, підтверджується копією постанови Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/3030/19 від 18.06.2019 року, яким було закрито провадження у адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Зі змісту постанови вбачається, що державним виконавцем було невірно проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів на суму 26100 грн., не прийнято до уваги квитанції, які підтверджували сплату ОСОБА_2 аліментів, хоч і не регулярно, проте станом на момент надходження протоколу про адміністративне правопорушення до Ленінського районного суду м. Запоріжжя 26.04.2019 року загальна сума сплачених аліментів складала 25 435,56 грн. Отже, цим судовим рішення встановлено, що сума боргу не є такою, що перевищує шість місяців, а тому складу адмінправопорушення судом не встановлено ( а.с. 27-28).

З урахуванням вказаного, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, вирішуючи вимоги про індексацію та пеню.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 у особі представника адвоката Працевитого Геннадія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 листопада 2020 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 14 червня 2021 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Подліянова Г.С.