Справа № 572/1081/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ВОЗНЮК М.В.

за участю :

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - ОСОБА_11

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарн в залі суду цивільну справу №572/1081201 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, та за позовом третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих коштів -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_7 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить розділити між нею та ОСОБА_8 спільно набуте майно : житловий будинок з надвірними будівлями, розташовані по АДРЕСА_1 , припинивши право спільної сумісної власності між сторонами по справі на вказане майно, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного вище будинковолодіння. Крім цього, позивач просить вирішити питання розподілу судових витрат, стягнувши з відповідача на її користь понесені судові витрати.

ОСОБА_3 подано позовну заяву до сторін по справі, в якій він просить стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 140 250 грн., як безпідставно набутих коштів, залучивши позивача до участі у цій справі, як третю особу із самостійними вимогами на предмет спору.

В позовній заяві позивачем ОСОБА_7 в обґрунтування заявлених вимог вказано, що сторони з 27 квітня 2004 року по жовтень 2018 року перебували між собою у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду. Під час перебування в шлюбі сторони по справі на підставі договору купівлі-продажу придбали майно, яке складається із будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 . Вказане будинковолодіння на праві власності було зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_8 . Оскільки в добровільному порядку немає змоги провести розподіл нерухомого майна, належного сторонам - ОСОБА_7 звернулась із даним позовом до суду.

В обгрунтування позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_3 вказано, що сторони по справі - ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , є, відповідно, його сином та невісткою. Вказаними особами в 2010 році у ОСОБА_9 був придбаний житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Оскільки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 не вистачало коштів на придбання вказаного будинковолодіння, ОСОБА_3 сплатив аванс за цей будинок у сумі 5 000 умовних одиниць, що підтверджено відповідною розпискою. Вказані кошти позивачеві власниками будинковолодіння повернуті не були, хоча він ці кошти останнім не дарував. Таким чином, ОСОБА_3 просить стягнути солідарно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 140 250 грн. безпідставно набутих коштів.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 заявлені нею вимоги підтримав повністю, дав пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Щодо вимог третьої особи представник позивача заперечив, вказав, що ці вимоги не підтверджені належними доказами, оскільки в розписці сума не конкретизована, так як вказана в умовних одиницях.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні не визнав вимоги позивача, не заперечуючи проти вимог третьої особи, посилаючись на те, що спірне будинковолодіння дійсно було придбано за грошові кошти батьків довірителя.

Відповідач у судове засідання подав письмову заяву, якою підтвердив, що ні позивач, ні відповідач грошових коштів на придбання житлового будинку, що є предметом позову не надавали.

Третя особа ОСОБА_3 та представник третьої особи в судовому засіданні підтримали заявлені останнім вимоги, пояснили, що сторони по справі дійсно придбали будинковолодіння за кошти батьків відповідача, оскільки власних коштів на той момент не мали. ОСОБА_3 пояснив, що дійсно сплатив власнику будинковолодіння 5 000 доларів США, які б від сторін не вимагав би повернути, якщо б вони зберігли сім`ю.

Під час судового провадження третьою особою заявлено клопотання про допит свідка ОСОБА_10 , яке судом задоволено.

Інших клопотань сторонами заявлено не було.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням пояснень сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого та рухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України.

Із копії витягу про державну реєстрацію прав за №30650076 від 18 липня 2011 року, наданого суду позивачем, встановлено, що ОСОБА_8 є власником житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 (форма власності приватна, частка ціла). Підставою набуття права власності вказано договір купівлі продажу. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію - 18 липня 2011 року.

Копія технічного паспорту, виготовленого станом на 20 квітня 2011 року, доводить, що по АДРЕСА_1 , розташовано будинковолодіння, яке складається із житлового будинку 1982 року забудови загальною площею 101 м2, а також господарських будівель.

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 41 Конституції України та частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. У частині першій статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (виключенням є лише майно, придбане хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, а також майно, набуте внаслідок приватизації державного житлового фонду, окрім періоду часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно).

Отже, для вирішення питання розподілу майна, як спільного сумісного майна подружжя слід довести, що це майно придбано під час шлюбу.

Позивачем суду надані докази набуття відповідачем права власності на вказане в позові нерухоме майно, а саме : будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , з 01 липня 2011 року - відповідно до вимог ч.3 ст.334 ЦК України, згідно із якою - право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Однак, суду не надано жодного доказу, що це майно було набуто відповідачем саме під час перебування у шлюбі із позивачем.

Частиною1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В позові позивач ОСОБА_7 як на підставу позову посилалась на ті обставини, що спірне майно набуте під час перебування сторін по справі у шлюбі між собою, однак, в порушення вимог ст.81 ЦПК України доказів на підтвердження цих обставин не надала.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_1 , як спільного сумісного майна подружжя, оскільки доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а тому у її позові слід відмовити.

В свою чергу, третьою особою заявлено вимогу про стягнення зі сторін по справі коштів, які були надані ОСОБА_3 як аванс під час купівлі вказаного вище будинковолодіння.

Із дослідженої судом копії розписки, посвідченої Степанською селищною радою 19 липня 2010 року, встановлено, що ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_3 аванс за продаж будинку за адресою : АДРЕСА_1 в сумі 5 тисяч умовних одиниць.

Допитана судом за клопотанням третьої особи свідок ОСОБА_10 показала, що вона є дружиною ОСОБА_3 , із яким дійсно придбали житловий будинок для сина та невістки. Свідок підтвердила, що вказаний у позові спірний житловий будинок був придбаний за грошові кошти, надані нею із чоловіком, в той час як син із невісткою власних коштів не мали, так як син не був працевлаштований та не мав доходів, а невістка працювала незначний час. Зі слів свідка : грошові кошти, як і безпосередньо спірний житловий будинок вони з чоловіком синові не дарували.

Враховуючи наведене, третя особа просить стягнути зі сторін по справі сплачені ним грошові кошти, як безпідставно набуті сторонами по справі.

Як на підставу позову третя особа посилається на норми ст.1212 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Враховуючи зміст вказаної норми, поверненню підлягає не будь-яке набуте майно, а виключно майно, набуте без достатньої правової підстави.

Сторони та третя особа підтвердили, що жодних договорів з приводу надання грошових коштів ними не укладалось.

Допитана судом свідок, як і третя особа, що заявила вказану вимогу, підтвердили в судовому засіданні, що надання коштів було добровільним та на т ой момент не мало на меті їх тимчасове користування сторонами по справі, а надавалось безстроково, оскільки як позивач, так і відповідач не мали самостійних доходів.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що вказані кошти мали ознаки грошової допомоги, яка надавалась сторонам по справі добровільно. На користь цієї позиції свідчить також, факт реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за відповідачем.

Згідно із п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України - не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, оскільки надані третьою особою грошові кошти є допомогою, яка надавалась фізичній особі іншою фізичною особою - такі кошти не підлягають поверненню, як безпідставно набуте майно, відповідно до змісту ст.215 ЦК України, через що у позові третьої особи також слід відмовити.

Оскільки суд дійшов висновку про необхідність відмовити як у первісному позові, так і у позові третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, судові витрати у цій справі, згідно із змістом ст.141 ЦПК України слід віднести за рахунок, відповідно, позивача та третьої особи.

На підставі наведеного, ст.ст. 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.16, 1212, 1215 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_4 (жительки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_5 (жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про поділ спільного майна подружжя : житлового будинку із надвірними будівлями по АДРЕСА_1 із визнанням за ОСОБА_7 права власності на 1/2 частину вказаного будинковолодіння, та позову третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_6 (жителя АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 солідарно на користь ОСОБА_6 безпідставно набутих коштів у сумі 140 250 грн. 00 коп., а також у розподілі судових витрат, понесених сторонами по справі - відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: