П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/4039/21

Провадження № 22-ц/4815/1095/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н.М.,

суддів: Боймиструка С. В., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції у Рівненській області,

відповідач Головне управління Державної казначейської служби України

у Рівненській області,

відповідач Державна казначейська служба України

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2021 року у складі судді Першко О. О., ухвалене в м. Рівне о 13 годині 09 хвилини, повний текст рішення складено 31 травня 2021 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 червня 2020 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушко О.М. була винесена постанова серії БАА №232492 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП по факту того, що 21 червня 2020 року на автомобільній дорозі Бутки-Кам`янське-Рокитне-Клесів Н-07, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, він був не пристебнутий ременем безпеки, за що накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. Не погоджуючись із правомірністю винесеної постанови серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року він у встановленому законом порядку звернувся до суду із позовом про визнання протиправною та скасування вказаної постанови. Березнівський районний суд Рівненської області від 27 серпня 2020 року у справі № 555/1069/20 прийняв рішення, яким його позов задовольнив, визнав протиправною та скасував оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрив. Стверджував, що внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності йому була заподіяна моральна шкода, яка полягала у приниженні його честі та гідності як водія, людини та громадянина. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектор порушив чинне законодавство, в зв`язку з чим він звернувся до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України. 06 серпня 2020 року йому надійшла відповідь №4264/116/01/20-2020 від ГУНП в Рівненській області, в якій зазначено, що за результатами проведення службового розслідування до окремих працівників Сарненського ВП ГУНП вжито заходів дисциплінарного впливу. Також, на його адресу надійшов лист від Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виклик. У виклику зазначено, що в провадженні Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №62661529 від 27 липня 2020 року з примусового виконання постанови серії БАА №232492, виданої 21 червня 2020 року. Його було зобов`язано з`явитись до виконавця 11 серпня 2020 року щодо сплати боргу за вищевказаним документом або надати підтверджуючі документи про сплату. Одночасно зобов`язано надати ряд інших документів. В зв`язку з чим він був змушений з`явитись до державного виконавця із зазначеним переліком документів. Це спричинило значні моральні переживання та психологічні розлади. Окрім того, 21 жовтня 2020 року з копією рішення по справі № 555/1069/20 він отримав виконавчий лист Березнівського районного суду Рівненської області про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на його користь судові витрати по оплаті судового збору. Він звернувся з відповідною заявою, виконавчим листом та додатками до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області для повернення коштів, однак отримав лист від Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області про повернення документів через те, що найменування боржника у резолютивній частині рішення відрізняється від найменування боржника у вступній частині виконавчого листа. Він змушений був знову звертатись до Березнівського районного суду Рівненської області для отримання нового виконавчого листа, а також знову збирати пакет документів для звернення до Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області. Ця обставина теж негативно вплинула на його психологічний стан, у нього з`явився страх та занепокоєння, що він не зможе повернути судовий збір. Судовий збір йому було повернуто 09 грудня 2020 року. Вказані обставини порушили його нормальний спосіб життя, оскільки він змушений був захищати власні інтереси у суді, а також в інших установах. З урахуванням вимог розумності та справедливості, а також характеру вчиненого правопорушення (незаконне притягнення особи до адміністративної відповідальності та наслідки які настали і мають істотне значення), глибини його душевних переживань та ступеня порушення його нормального способу життя, тривалістю розгляду справи № 555/1069/20 (судовий розгляд тривав досить довго, а судовий збір він повернув майже через півроку з моменту винесення незаконної постанови) вважає, що достатнім грошовим відшкодування завданої йому моральної шкоди є грошова сума у розмірі 3 990 грн. 00 коп., і відшкодування йому моральної шкоди має здійснюватися через стягнення грошових коштів за рахунок Держави Україна, шляхом списання таких коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України. З урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути з Держави Україна через Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь 4 990 грн. 00 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2021 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 500 гривень 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 300 гривень 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 1174 ЦК України, яка передбачає, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи, та обґрунтована належними, достатніми і достовірними доказами на підтвердження того, що відносно позивача мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. 00 коп.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про наявність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача та пояснює, що за загальними підставами цивільно-правової відповідальності доказуванню підлягає факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення щодо позивача є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником поліції, та у відповідності до вимог ст. 251 КУпАП є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Додає, що працівники поліції діяли щодо позивача в межах своїх повноважень, і відсутні будь-які докази визнання неправомірними дій останніх, як і докази завдання такими діями моральної шкоди позивачу. Наполягає, що скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4. ст. 122 КУпАП, безумовно не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності. Вказує, що право на моральну шкоду не гарантує її безумовного відшкодування, і таке право має довести особа, що звертається до суду з відповідною вимогою, та вважає, що визнання судом порушення саме по собі вже є достатньою справедливою сатисфакцією за шкоду, завдану особі. Не погоджується із стягненням на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки вони є втратами майнового характеру, які позивач поніс для свого захисту, а тому не можуть бути стягнуті у спорі, де предметом є відшкодування моральної шкоди. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 21 червня 2020 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О. М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №232492, в якій зазначено, що 21 червня 2020 року на автомобільній дорозі Бутки-Кам`янське-Рокитне-Клесів Н-07, керуючи транспортним засобом - марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , обладнаним ременем пасивної безпеки, ОСОБА_1 не був пристебнутий ременем безпеки, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 121 КУпАП. Внаслідок чого інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О. М. прийнято рішення застосувати до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51 грн. 00 коп.

Не погодившись із постановою, 30 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Березнівського районного суду Рівненської області з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року по справі №555/1069/20, ухваленим за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Рівненській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позов задоволено. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАА №232492, винесену інспектором сектору реагування патрульної поліції Сарненського відділу поліції ГУНП у Рівненській області Галушком О.М. щодо ОСОБА_1 за ч.5 ст. 121 КУпАП та провадження у справі закрито.

Рішення суду набрало законної сили 16 жовтня 2020 року.

ОСОБА_1 звертався до Департаменту внутрішньої безпеки НП України щодо можливих неправомірних дій окремих працівників Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, вказане звернення було скеровано до ГУНП в Рівненській області для організації та проведення службового розслідування. По фактам викладеним у зверненні ГУНП в Рівненській області своїм наказом від 13 липня 2020 року №1132 призначило та провело службове розслідування. За результатами службового розслідування до працівників Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області, а саме інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції Галушка О. М. та поліцейського СРПП капрала поліції Кириловича А. В., відповідно до наказу ГУНП в Рівненській області від 06 серпня 2020 року №612, було вжито заходи дисциплінарного впливу. Зокрема, як слідує з висновку службового розслідування від 06 липня 2020 року встановлено, що працівниками поліції Сарненського ВП ГУНП без поважних на те причин, під час проведення службового розслідування, не було надано відеозаписи з місця події з портативного відеореєстратора, який був в наявності під час спілкування з ОСОБА_1 , що в подальшому призвело до відсутності об`єктивних доказів роз`яснення особам, які беруть участь у розгляді справи, їх прав і обов`язків. Із відеозаписів з телефону ОСОБА_1 було встановлено, що працівники поліції не в повній мірі дотримувались вимог законів, наказів та інструкції, які регламентують діяльність Національної поліції України.

13 липня 2020 року Сарненським відділом поліції ГУНП у Рівненській області була подана заява до Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на примусове виконання постанови про накладення штрафу для стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 102 грн. 00 коп.

27 липня 2020 року державний виконавець Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ціпан В.В. відкрив виконавче провадження №62661529 з виконання постанови серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 штрафу в розмірі 102 грн. 00 коп. 01 березня 2021 року державний виконавець Березнівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ціпан В.В. виніс постанову про закінчення даного виконавчого провадження, оскільки рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року в справі №555/1069/20 постанову серії БАА №232492 від 21 червня 2020 року скасовано. Цією ж постановою припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив суд про стягнення на свою користь із відповідачів моральної шкоди, якої він зазнав у зв`язку із неправомірними діями працівників поліції щодо себе.

Статтею 55 Конституції України гарантується право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Тобто відповідачем у зазначених категоріях справ є держава Україна, а не посадова особа, орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Частиною 1, п.2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 (адміністративне провадження № К/9901/59673/18) дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (пункт 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (пункт 52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (пункт 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці Європейського суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (Рисовський проти України, № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Такий висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року, справа №569/1799/16-ц).

Наведене спростовує покликання апеляційної скарги на те, що працівники поліції діяли щодо позивача в межах своїх повноважень, і відсутні будь-які докази визнання неправомірними дій останніх, як і докази завдання такими діями моральної шкоди позивачу.

Встановлені обставини справи дають підстави для висновку про те, що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн. 00 коп.

Вказана обставина встановлена рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 27 серпня 2020 року по справі №555/1069/20. Окрім того, працівники поліції не в повній мірі дотримувались вимог законів, наказів та інструкції, які регламентують діяльність Національної поліції України при розгляді справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що встановлено з висновку службового розслідування від 06 липня 2020 року та ініціювали примусове виконання постанови про накладення адміністративного стягнення на позивача, в той час як постанова оскаржувалася в порядку адміністративного судочинства в суді першої інстанції.

Покликання апелянта на те, що саме по собі визнання дій працівників поліції незаконними щодо позивача вже є достатньою сатисфакцією для нього та не потребує стягнення у грошовому виразі, не можуть слугувати підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд відповідно до ст. 23 ЦК України враховує характер правопорушення, глибину та тривалість душевних страждань позивача, час та зусилля, які були ним витрачені для відновлення свого порушеного права та вказує, що відносно позивача мало місце неправомірне здійснення адміністративного провадження та накладання адміністративного стягнення саме з боку посадової особи державного органу, тоді як такий орган та його посадові особи, в першу чергу, зобов`язані гарантувати дотримання конституційних принципів захисту прав людини і громадянина, не допускати порушення таких прав. Наведені обставини призвели до зміни звичного способу життя позивача, необхідності докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав, що спричинило у нього психоемоційний дискомфорт та душевні хвилювання.

Визначений місцевим судом розмір моральної шкоди у грошовому виразі в сумі 500 грн. 00 коп., на думку апеляційного суду, є обґрунтованим і таким, що відповідає принципам розумності, виваженості і справедливості.

Покликання апеляційної скарги на безпідставне стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу апеляційним судом відхиляється як таке, що суперечить нормам закону.

Так, Згідно ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьоїстатті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Матеріали справи містять докази понесення позивачем судових витрат, здійснених позивачем зв`язку з розглядом позову, які складаються з витрат за надання правничої допомоги у розмірі 3 000 грн. 00 коп., що підтверджені квитанцією до прибуткового касового ордера №22-1 від 22 литого 2021 року.

Повноваження адвоката підтверджені угодою про надання юридичної допомоги від 22 лютого 2021 року та додатком №1 до вказаної угоди, у відповідності до п.1.6 угоди замовник виплачує виконавцю винагороду (гонорар) за послуги, що будуть надані в процесі захисту прав та інтересів в розмірі 3000 грн. 00 коп. В попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, наведеному у позовній заяві, позивач вказував про понесення витрат на послуги адвоката в розмірі 3 000 грн. 00 коп..

Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами, вони є реальними та співмірними, місцевий суд обґрунтовано стягнув їх на користь позивача з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 300 грн. 60 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи в сукупності із нормами закону, якими ті врегульовані, апеляційний суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 грудня 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Хилевич С. В.