Номер провадження: 22-ц/813/7780/21
Номер справи місцевого суду: 2/1522/9232/11
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Приватний виконавець Цинєв Андрій Олександрович, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення,

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Приватний виконавець Цинєв Андрій Олександрович, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення, в якій ОСОБА_1 просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича з прийняття до провадження та примусового виконання виконаного виконавчого листа №2/1522/9232/11 виданого 04.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 2 402 783,99 грн та 455 грн; зобов`язати приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича усунути порушення у виконавчому провадженні №АСВП: 63878832 у наступний спосіб:

1. Закінчити виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у сумі 2 402 783,99 грн та 455 грн, у зв`язку з придбанням стягувачем ПАТ «Марфін Банк» предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності солідарному боржнику ОСОБА_3 , за початковою ціною 2 599 477 грн, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в розмірі 2 402 783,99 грн і 455 грн, в рахунок ціни майна, на підставі протоколу №61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку»;

2. Повернути виконавчий документ про стягнення коштів з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» до Приморського районного суду м. Одеси;

3. Зняти арешт з майна (коштів) ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) (т. 1, а.с. 1-22).

26 березня 2021 року ухвалою Приморського районного суду м.Одеси у задоволенні скарги ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), орган виконавчої служби: Приватний виконавець Цинєв Андрій Олександрович (адреса: м. Одеса, вул. Асташкіна, 21, оф. 1), заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (6, адреса: м. Чорноморськ, пр. Миру, 28), відповідачі ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_4 ), про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення відмовлено (т. 1, а.с. 214-221).

14 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 направила до Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року про відмову у задоволенні скарги на дії державного виконавця. Апелянт вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою наявні в матеріалах справи письмові докази, та докази, які не потребують доказування, а саме: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26.03.2017 року про припинення поруки, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2019 року про стягнення заборгованості за кредитним договором, якими встановлено, що заборгованість боржника ОСОБА_3 в розмірі 2402783,99 гривні ПАТ «Марфін Банк» погашена у повному обсязі і зобов`язання боржника перед банком припинилося. Апелянт повідомляє, що згідно з протоколом №61 про придбання предмету іпотеки, іпотекодержатель звернувся з заявою №448 від 02.03.2015 року про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Тому, на думку апелянта, в результаті цього заборгованість боржника ОСОБА_6 погашена в повному обсязі і зобов`язання припинилось. Апелянт вказує на те, що оглянута судом першої інстанції копія виконавчого провадження не містить належних та достатніх доказів про направлення ОСОБА_1 копії постанови про відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження, та про отримання боржницею цього відправлення, та вважає, що загальний зміст поняття «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, а й отримання особою зазначених відомостей. Апелянт вважає, що за відсутності поштового повідомлення про вручення боржнику поштового повідомлення з копією постанови про відкриття виконавчого провадження, приватний виконавець не мав права на заходи примусового виконання рішення. На думку апелянта, так як постанова про закінчення виконавчого провадження не винесена, то це призводить до порушення прав скаржника, оскільки за виконаним рішенням державні виконавці надали можливість банку продовжити стягнення коштів з ОСОБА_1 . Апелянт просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення (т. 1 а.с. 227-240).

17 червня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник стягувача ОСОБА_7 зазначив, що скаржником було пропущено десятиденний строк на подання скарги на дії приватного виконавця, оскільки 12.02.2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Доніною Л.А. було подано скаргу на дії приватного виконавця до заступника міністра юстиції України з питань виконавчої служби, у якій представник скаржника стверджувала, що 05.02.2021 року ОСОБА_1 дізналася про те, що приватним виконавцем були списані грошові кошти з рахунку боржника. Тобто, вважає представник стягувача, ОСОБА_1 було відомо про існування відповідного виконавчого провадження з 05.02.2021 року, а тому останнім днем подання скарги було 15.02.2021 року. Також, представник стягувача вказував на те, що відповідно до протоколу №61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» електронні торги визнані такими, що не відбулись на підставі відмови переможця від підписання протоколу, а іпотекодержатель в порядку, визначеному, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», звернувся з заявою №448 від 02.03.2015 року про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку свої забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Однак, представник стягувача вказав на те, що акт про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів Банку не видавались, оскільки після підписання протоколу №61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») виник спір щодо необхідності сплатити різницю вартості спірного майна та розміру боргових зобов`язань боржника ОСОБА_3 , сума яких, на думку державної виконавчої служби складала 2402783 грн, тобто різниця складала 196694 грн. З цього приводу, зазначає представник стягувача, ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») звертався із заявою від 26.11.2015 року до начальника Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції з обґрунтуванням щодо необхідності врахування того, що сума стягнення за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року №2/1522/9232/11 складає не 2402783 грн, а значно більше, адже у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривнях, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземні валюті, а не її еквівалент у гривнях. Представник стягувача також зазначив, що дана заява банку не була задоволена, при цьому банк, не погоджуючись із розміром заборгованості, яка підлягала стягненню, на думку державної виконавчої служби, також відмовився сплачувати вищезгадану різницю, що стало підставою для не видачі акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Таким чином, підсумував представник позивача, стягувач по цій справі ніколи не набував право власності у зв`язку з придбанням ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») предмету іпотеки в порядку, передбаченому, ст. 49 Закону України «Про іпотеку», а отже заборгованість за відповідним рішенням суду погашена не була (ні частково, ні повністю). З огляду на це, представник позивача просив залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т. 2 а.с. 30-35).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судове засідання 02 грудня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець діяв в межах, передбачених чинним законодавством, у зв`язку із чим в задоволенні скарги вважав за необхідне відмовити (т.1, а.с. 220).

Апеляційний суд, не погоджуючись з висновками суду першої інстанції та частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року у справі № 2/1522/9232/11/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства „Марфін Банк" заборгованість за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі 292 535.72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000грн. за 1 дол. США) станом на 29.06.2011 року становить 2 332 387.30 ГРН.. та 70 396.69 (сімдесят тисяч триста дев`яносто шість) грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом -251 193,04 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 грн.; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн., заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн., заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн., а також судові витрати у розмірі 455 гривень з кожного. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - відмовлено у повному обсязі.

На підставі вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 року Банку було видано виконавчий лист № 2/1522/9232/11 від 04.03.2014 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2020 року на підставі заяви стягувача ПАТ «МТБ Банк» приватним виконавцем Цинєвим А.О. було відкрите виконавче провадження ВП №63878832 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/1522/9232/11 від 04.03.2014 року (т. 1, а.с. 64).

Також, 09.12.2020 року приватним виконавцем Цинєвим А.О. були винесені постанови: про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про звернення стягнення на майно боржника, про арешт майна (т. 1, а.с. 66-72) та 10.12.2020 року постанова про арешт коштів боржника (т. 1, а.с. 73).

26 лютого 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , орган виконавчої служби: Приватний виконавець Цинєв Андрій Олександрович, заінтересовані особи: стягувач Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення. В якій просила: визнати неправомірними дії приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича з прийняття до провадження та примусового виконання виконаного виконавчого листа №2/1522/9232/11 виданого 04.03.2014 року Приморським районним судом м.Одеси на стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Марфін Банк» коштів у розмірі 2 402 783,99 грн та 455 грн; зобов`язати приватного виконавця Цинєва Андрія Олександровича усунути порушення у виконавчому провадженні №АСВП: 63878832 (т. 1, а.с. 1).

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до п. а ч. 1, ч. 2 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до положень ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 року №14 судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, то їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що 12.02.2021 року представником ОСОБА_1 адвокатом Доніною Л.А. було подано скаргу на дії приватного виконавця до заступника міністра юстиції України з питань виконавчої служби, у якій представник скаржника стверджувала, що 05.02.2021 року ОСОБА_1 дізналася про те, що приватним виконавцем були списані грошові кошти з рахунку боржника (т. 1, а.с. 139).

Тобто, з врахуванням десятиденного строку на звернення з відповідною скаргою, останнім днем такого звернення було 15.02.2021 року.

До суду скаргу ж ОСОБА_1 подала 23.02.2021 року, а надійшла вона до суду 26.02.2021 року.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що скаржником було пропущено десятиденний строк на звернення до суду із відповідною скаргою, не заявлено клопотань про поновлення строку, а також не обґрунтовано причин поважності пропуску такого строку, а тому дана скарга підлягає залишенню без розгляду.

Апеляційний суд також зазначає, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо пропуску строку на звернення зі скаргою, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову, якою залишає скаргу ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із пропуском строку, передбаченого ст. 449 ЦПК України, на звернення з відповідною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2021 року скасувати та постановити нову.

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця та зобов`язання усунути порушення залишити без розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року м. Одеса