Справа № 643/460/20
Провадження № 2/643/549/21
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

28.10.2021 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Бабельник І.В.,

прокурора: Тіхонової Д.О.,

представника позивача: Мовчан М.В.,

представників відповідача-2: Соболь Ю.П.,

Куян М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в

особі Харківської міської ради

до 1. Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації

Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича

2. ОСОБА_1

про скасування рішення державного реєстратора,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває справа № 643/460/20 за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича (далі відповідач-1), ОСОБА_1 (далі відповідач-2), про скасування рішення державного реєстратора державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної власності на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 55,7 м.кв., та змінив на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 71,4 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги прокурор вказує на те, що спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом, а внаслідок прийняття оспорюваного рішення відповідач-2 незаконно набув права власності на зазначений реконструйований об`єкт.

Під час розгляду даної справи відповідачем-2 було заявлено клопотання про закриття провадження у даній справі, мотивоване тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, предметом даного позову є скасування рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 41188282 від 18.05.2018, на підставі якого здійснено державну реєстрацію права приватної на об`єкт нерухомого майна № 101, а саме: нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 55,7 м.кв. та змінив на нежитлову будівлю літ. «А-1», загальною площею 71,4 м.кв., розташовану за адресою АДРЕСА_1 . Зазначений об`єкт нерухомого майна використовується відповідачем-2 як магазин для здійснення підприємницької діяльності. При цьому, зазначений об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває у відповідача-2 на підставі договору оренди землі від 22.07.2005, укладеного між позивачем та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 , для будівництва торгівельного комплексу та експлуатації. Отже, за змістом спірних правовідносин, суб`єктним складом сторін спору та законодавством, що застосовується до цих правовідносин, цей спір є господарським. При цьому, посилається на правову позицію, викладену у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 916/385/19, від 05.06.2018 у справі № 465/7153/15-ц.

Прокурор та представник позивача проти задоволення вищевказаного клопотання заперечили, посилаючись на те, що спірне нерухоме майно зареєстроване за відповідачем-2 саме як за фізичною особою, а тому даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників судового процесу, суд зазначає наступне.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Для вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення складу учасників справи. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити з прав та/або інтересів, за захистом яких звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, їх змісту та правової природи тощо.

Відповідно до положень частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; та вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Для розмежування юрисдикції спору серед зазначених критеріїв розмежування слід також визначити хоча б один з таких критеріїв, як здійснення господарської діяльності, або наявність спору з корпоративних правовідносин, або спору щодо права власності на майно, реєстрації та обліку цього майна тощо.

Відповідно до частини першої статті 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

У статтях 25, 26 цього ж Кодексу передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України).

Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус ФОП сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Тобто фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до частини першої статті 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 128 цього ж Кодексу громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 50 ЦК України фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Судом встановлено, що між Харківською міською радою та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки від 22.07.2005 року, для будівництва торговельного комплексу та експлуатації. На вказаній земельній ділянці розташоване спірне нерухоме майно, право власності на яке зареєстроване за відповідачем-2.

З 15.06.2017 року право власності на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2013 № НОМЕР_1 , довідки від 17.05.2018 № 35, технічного паспорту від 17.05.2018 № б/н з урахуванням внесення змін об`єкту нерухомого майна, а саме: «нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 55,7 кв.м, об`єкт житлової нерухомості: Ні змінено на нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв.м, об`єкт житлової нерухомості: Ні» на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича від 21.05.2018 № 4118282.

В подальшому, Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом про розірвання договору оренди землі з підстав його порушення з боку відповідача як орендаря та повернення земельної ділянки комунальної форми власності до земель запасу міста.

Звертаючись до господарського суду з позовом, Харківська міськрада зазначила, що під час державної реєстрації у 2018 році права власності відповідача на нежитлову будівлю літ. «А-1» загальною площею 71,4 кв. м по АДРЕСА_1 (на підставі рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. від 21.05.2018 № 4118282) у відповідача були відсутні докази щодо правомірності отримання ним дозволів на виконання будівельних робіт та документ, який підтверджує прийняття зазначеного нерухомого майна в експлуатацію, що свідчить про порушення норм містобудівного та земельного законодавства та здійснення факту самочинного будівництва всупереч умовам договору оренди землі.

З наведеного вище вбачається, що як орендована відповідачем земельна ділянка, так і розташоване на ній спірне нерухоме майно, використовуються відповідачем-2 для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець. Відомостей про припинення його підприємницької діяльності немає. Основними видами його діяльності є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, будівництво житлових і нежитлових будівель, організація будівництва будівель.

У цій справі позовні вимоги стосуються скасування проведеної державної реєстрації нерухомого майна, власником якого є фізична особа ОСОБА_1 , і яке використовується останнім для здійснення своєї підприємницької діяльності.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Оскільки предметом спору у цій справі є скасування рішення про державну реєстрацію нерухомого майна, яке використовується відповідачем-2 для здійснення господарської діяльності, між сторонами існують правовідносини, які притаманні господарській діяльності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 922/4239/16, від 25 лютого 2020 року №у справі № 916/385/19.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки відповідач-2 зареєстрований як фізична особа підприємець і наявні у справі докази свідчать про використання спірного нерухомого майна відповідачем-2 як фізичною особою підприємцем у своїй господарській діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. ст. 256, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

1. Клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі задовольнити.

2. Закрити провадження у справі № 643/460/20, за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 Цивільного процесуального кодексу України.

3. Роз`яснити прокурору право на звернення до суду з вказаними позовними вимогами в порядку господарського судочинства.

4. Відповідно до статті 261 Цивільного процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена протягом 15 днів шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 10.12.2021 року.

Суддя Н.В. Новіченко