Єдиний унікальний номер №943/2127/20
Провадження № 2/943/655/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2021 року

Буський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді - Кос І.Б.,

за участю секретаря - Дутки С.І.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , адвокатів Заремби В.В., Охмака М.В.,

за участю представника відповідача адвоката Гобечії І.Т.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: в.о. завідувача Буської державної нотаріальної контори Парфенюка Олександра Володимировича про витребування частки в статутному капіталі товариства та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом. Просить витребувати із фактичного володіння відповідача ОСОБА_3 частку в статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, що становить 71,6%, а також просить визнати за нею право власності на вказану частку.

До початку підготовчого судового засідання від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Гобечії І.Т. надійшла письмова заява про закриття провадження у справі, яку він мотивує тим, що даний спір між сторонами виник саме із договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Кубік» ЛТД, що не є правочином у сімейних чи спадкових правовідносинах, оскільки укладений між позивачем та спадкодавцем відповідача, як засновниками та учасниками Товариства, а тому підлягає розгляду саме в порядку господарського судочинства. Відтак представник відповідача просить закрити провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки така повинна розглядатись в порядку господарського судочинства (п. 4 ч. 1 ст. 20 ГПК України).

У підготовчому засіданні представник відповідача - адвокат Гобечія І.Т. повністю підтримав заявлене клопотання із вищенаведених мотивів і просив його задовольнити.

Від представника позивача адвоката Заремби В.В. надійшло письмове міркування з приводу вищевказаного клопотання, у якому представник позивача заперечив проти закриття провадження у справі, вважаючи, що даний спір підлягає розгляду саме Буським районним судом Львівської області в порядку цивільного судочинства, оскільки виник зі спадкових правовідносин між кредитором спадкодавця та його спадкоємцем. Зокрема, 10.02.2020 року між позивачкою ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) було укладено договір купівлі-продажу частки у статутному капіталі ТзОВ «Кубік», що є корпоративними правовідносинами. Однак вказаний договір був виконаний сторонами, оскільки ОСОБА_2 оплатила ОСОБА_4 вартість його частки у статутному капіталі у розмірі 20000,00 Євро ще до укладення згаданого договору, а тому в неї залишилось лише право вимоги до продавця щодо належного оформлення своїх корпоративних прав на спірну частку. При цьому представник позивачки покликається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові №916/667/18 від 08.09.2020 року. Окрім того, вказує на те, що договір відчуження корпоративних прав не оскаржений, оспорюється в даному цивільному спорі фактична відмова відповідача, як єдиного спадкоємця, виконати зобов`язання спадкодавця, взяті ним на себе за життя, оскільки вказаний договір входить до складу спадщини, а відповідач зобов`язаний виконати успадковані ним майнові зобов`язання спадкодавця за його життя. Незважаючи на виникнення даного цивільного спору внаслідок укладеного договору купівлі-продажу корпоративних прав, який фактично повністю виконаний, а тому за своєю природою спір у цій справі є спадковим спором між кредитором спадкодавця та його спадкоємцем, що підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У підготовчому засіданні представник позивачки адвокат Заремба В.В. заперечив проти закриття провадження у справі з підстав викладених у письмових міркуваннях, вважає, що даний спір підлягає розгляду Буським районним судом Львівської області в порядку цивільного судочинства, адже виник між кредитором спадкодавця та його спадкоємцем, отже є спадковим. При цьому, звернув увагу на те, що підставою позову є виконаний договір відчуження корпоративних прав, а предметом спору виступає витребування з незаконного володіння відповідача корпоративних прав, що належать позивачці. Відтак, просить відмовити в задоволенні поданого клопотання.

Представники позивачки: ОСОБА_1 і адвокат Охмак М.В. в підготовчому судовому засіданні повністю підтримали думку адвоката Заремби В.В. та просили відмовити в задоволенні клопотання представника відповідача.

Розглянувши заявлене клопотання про закриття провадження у справі, оглянувши матеріали справи, заслухавши думку представників сторін, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Судом встановлено, що предметом позову ОСОБА_2 є витребування частки у статутному капіталі ТзОВ «Кубік» ЛТД із фактичного володіння відповідача, як спадкоємця ОСОБА_4 , а також про визнання права власності на таку частку, що придбана позивачем на підставі Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 10.02.2020 року.

Відтак, позовні вимоги у даній справі обґрунтовані договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, укладеного 10.02.2020 року між ОСОБА_4 (продавець), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і позивачем у даній справі ОСОБА_2 (покупець).

Згідно з п. 1.1 вказаного договору «Продавець є засновником та учасником, якому належить частка у статутному капіталі товариства, що становить 71,6% (сімдесят одна ціла та шість десятих відсотків). Покупець є засновником та учасником, якій належить частка у статутному капіталі товариства, що становить 18,8% (вісімнадцять цілих та вісім десятих відсотків)».

Таким чином, спір у даній справі виник із правочину щодо часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Кубік» ЛТД, на яку позивачка просить визнати право власності, витребувавши з володіння відповідача.

Водночас, справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах розглядають господарські суди відповідно до п. 4 ч.1 ст. 20 ГПК України.

Крім того, як убачається зі змісту представленого позивачем договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 10.02.2020, що його сторонами виступають ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Згаданий договір не є правочином у сімейних чи спадкових правовідносинах, оскільки укладений між сторонами, як засновниками та учасниками ТзОВ «Кубік» ЛТД, про що безпосередньо вказано у пункті 1.1. цього договору.

При цьому, сторона позивача в обґрунтування своїх вимог не посилається на існування сімейних чи спадкових правовідносин між сторонами договору чи між учасниками цієї справи, натомість вказує, що спір виник між кредитором спадкодавця та його спадкоємцем, а не між спадкоємцями щодо спадкового майна спадкодавця.

Подібна правова позиція була викладена у постанові Верховного Суду №740/612/19 від 31.03.2021 року, яка в силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковою для суду, де Суд зазначив, що оскільки між сторонами правочинів не існувало сімейних чи спадкових правовідносин, а позивач не виклав у позовній заяві жодних вимог щодо визнання права на спадщину після померлого чи зміну частки спадщини, то спір є таким, що виник з правочинів щодо частки у статутному капіталі та має розглядатися господарським судом згідно п. 4 ч. 1 ст.20 ГПК України.

Як прослідковується з позовних вимог у даній справі, що такі спрямовані виключно на зміну розподілу часток у статутному капіталі «Кубік» ЛТД шляхом витребування на користь позивача та визнання за нею права власності на відповідну частку з покликанням на договір купівлі-продажу, тобто на правочин щодо частки у статутному капіталі, як на правову підставу позовних вимог. При цьому, позивач не обґрунтовує позов наявністю у неї права на спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дана справа підлягає розгляду виключно в порядку господарського судочинства.

Аналогічна правова позиція щодо юрисдикції спору узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові №922/88/20 від 03.11.2020 року (позивачка прагне змінити розподіл часток у статутному капіталі ТОВ «Спецпроект» для відновлення становища, яке існувало до виконання спірних договорів. Звідси у цій справі існує спір, що виник з правочинів щодо часток у ТОВ «Спецпроект»).

Разом із тим, суд вважає, що не заслуговують на увагу доводи представника позивачки щодо наявності між сторонами по справі спадкових правовідносин, оскільки як вбачається із матеріалів справи та не заперечується учасниками, що позивачка є лише кредитором спадкодавця ОСОБА_4 , а тому в даному випадку мають місце виключно зобов`язальні правовідносини. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові №640/6274/16-ц від 18.09.2019 року.

Крім того, не релевантними до вирішення питання про закриття провадження у даній справі є покликання сторони позивача на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові №916/667/18 від 08.09.2020 року, оскільки така стосується розгляду справи по суті, тоді як питання судової юрисдикції спору визначається судом до його вирішення по суті.

Згідно з ч. 1 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті.

За результатами підготовчого засідання в силу положень п. 2 ч. 2 ст. 200 ЦПК України суд може постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 1 ст. 256 ЦПК України).

При цьому, суд роз`яснює позивачці, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції Господарського суду Львівської області.

Частиною другою статті 256 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що провадження у даній справі слід закрити, оскільки справа не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства України (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України).

Окрім того, в силу положень статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом). Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 цього Закону).

Оскільки провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, а тому сплачений позивачкою розмір судового збору на загальну суму 1681,60 грн. (платіжне доручення №2 від 12.11.2020 на суму 840,80 грн. та платіжне доручення №2 від 12.11.2020 на суму 840,80 грн.) підлягає поверненню позивачці.

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 19, 43, 49, 141, 259, 255, 256, 260, 261 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: в.о. завідувача Буської державної нотаріальної контори Парфенюка Олександра Володимировича про витребування частки в статутному капіталі товариства та визнання права власності.

Повернути позивачці ОСОБА_2 з державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. (одну тисячу шістсот вісімдесят одну гривню 60 копійок) згідно квитанцій №2 і №3 від 12.11.2020.

Роз`яснити позивачці ОСОБА_2 , що розгляд цієї справи належить до юрисдикції Господарського суду Львівської області.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Буський районний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту цієї ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст ухвали виготовлено: 16 червня 2021 року.

Суддя Кос І. Б.