КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №355/35/2021 Головуючий у І інстанції - Коваленко К.В.
апеляційне провадження №22-ц/824/9395/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного виконавця Русецького Павла Сергійовича, ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», Державного підприємства «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів, протоколів та актів,

встановив:

13 січня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Баришівського районного суду Київської області із позовом до Приватного виконавця Русецького П.С., ОСОБА_1 , ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», ДП «СЕТАМ» про визнання недійсними електронних торгів, протоколів та актів.

15 січня 2021 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_2 про забезпечення вищезазначеного позову, яка мотивована тим, що в приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. знаходиться на виконанні виконавче провадження №63062508 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС» боргу.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було встановлено, 04 листопада 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а 05 листопада 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, відносно:

земельної ділянки, загальною площею 5.4661 га, кадастровий номер :12:035:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельної ділянки, загальною площею 5.5064 га, кадастровий номер :12:035:0063, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельної ділянки, загальною площею 5.4306 га, кадастровий номер :12:035:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, загальною площею 5.5105 га, кадастровий номер :12:035:0066, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельної ділянки, загальною площею 5.3058 га, кадастровий номер :12:035:0076, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельної ділянки, загальною площею 5.5086 га, кадастровий номер :12:035:0064, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

06 листопада 2020 року ТОВ «СЕЙВ КОМПАНІ» проведено незалежну оцінку майна нерухомого майна, на яке приватним виконавцем накладено арешт.

13 листопада 2020 року приватним виконавцем до ДП «СЕТАМ» було подано заявки про реалізацію арештованого майна №63062058 (вих. 1825, 1826, 1829, 1830, 1831, 1832) про передачу на реалізацію арештованого майна.

Відповідно до Протоколів №515436, 515431, 515432, 515434, 515433, 515435 було проведено торги по лотах №453171, 453172, 453173, 453175, 453174, 453176 та реалізовано вищевказані земельні ділянки, за якими переможцем торгів визначено ОСОБА_1

29 грудня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з майна боржника, та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з 30 грудня 2020 року право власності на спірні земельні ділянки зареєстроване за ОСОБА_1 .

З метою забезпечення порушених прав позивача 13 січня 2021 року на адресу Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Приватного виконавця Русецького П.С., ОСОБА_1 , ТОВ «Факторингова компанія «ВЕКТОР ПЛЮС», ДП «Сетам» про визнання недійсними електронних торгів, протоколів та актів.

Просила, з метою забезпечення вищезазначеного позову, накласти арешт на земельні ділянки, які зазначені в заяві.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року, задоволено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накладено арешт на:

земельну ділянку, загальною площею 5.4661 га, кадастровий номер :12:035:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

земельну ділянку, загальною площею 5.5064 га, кадастровий номер :12:035:0063, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

земельну ділянку, загальною площею 5.4306 га, кадастровий номер :12:035:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, загальною площею 5.5105 га, кадастровий номер :12:035:0066, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

земельну ділянку, загальною площею 5.3058 га, кадастровий номер :12:035:0076, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

земельну ділянку, загальною площею 5.5086 га, кадастровий номер :12:035:0064, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо вказаних земельних ділянок.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що між сторонами існує спір. Такий висновок протирічить викладеним в ухвалі обставинам. Державний виконавець в порядку примусового виконання судового рішення реалізував арештоване майно на прилюдних торгах, яке й придбав ОСОБА_1 . Жодних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як і жодного спору не існує.

Зазначає, що суд, отримавши позов про визнання прилюдних торгів недійсними, мав з`ясувати, що позов стосується незаконних, на думку позивача дій державного виконавця, які мають самостійний спосіб оскарження, чи незаконних дій факторингової компанії «Вектор плюс», яка зазначена одним з відповідачів.

Вважає, що суд неправомірно обмежив його в реалізації права власності на належне йому майно.

Просив скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив, обґрунтовуючи його тим, що помилковою є позиція апелянта про те, що між позивачкою та відповідачем не існує спору.

Відповідач набув право власності на спірне майно у зв`язку з порушенням закону, а саме Порядку реалізації арештованого майна затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2831/5. Набувши таким чином спірне майно відповідач порушив законні права та інтереси позивача, що свідчить про наявність спору.

Звертає увагу, що у позовній заяві окрім вимоги про визнання недійсним торгів, міститься вимога про визнання недійсними та скасування свідоцтв, виданих ОСОБА_1 30 грудня 2020 року приватним нотаріусом Баришівського районного нотаріального округу Київської області Поздняковою Н.М. та визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі яких було здійснено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірні земельні ділянки.

Також звертає увагу на те, що ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 травня 2021 року було визнано неправомірними дії приватного виконавця, які призвели до набуття у власність ОСОБА_1 спірного майна з порушенням законодавства.

Вважаючи, що нерухоме майно може бути відчужено, що у свою чергу утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду та захист прав позивача, суд виніс вірне рішення про накладення на спірне майно арешту.

Просив, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно існує спір і невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та ефективний захист прав позивача у випадку задоволення позову.

Такі вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, є законними, обґрунтованими та співмірними.

При цьому суд першої інстанції зауважив, що таке забезпечення позову має тимчасовий характер і у випадку відмови у задоволенні позовних вимог або не подачі позовної заяви, буде скасовано судом.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Згідно правил ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до принципу змагальності сторін і загальних правил розподілу тягаря доказування обов`язок доведення підстав для застосування заходів забезпечення позову покладається на ту особу, яка заявляє відповідне клопотання. Отже, за загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його.

Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Так, по справі встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання недійсними електронних торгів, протоколів та актів.

В позовній заяві ставиться питання про:

визнання недійсними електронних торгів по лотах №453176, №453174, №453175, №453173, №453172, №453171 від 07 грудня 2020 року;

визнання недійсними протоколів №515436, №515431, №515432, №515434, №515433, №515435 від 07 грудня 2020 року за результатами електронних торгів по лотах №453176, №453174, №453175, №453173, №453172, №453171;

визнання недійсними Актів про проведені електронні торги по лотах №453176, №453174, №453175, №453173, №453172, №453171.

Так, відповідно до Протоколу №515436, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.4661 га, кадастровий номер :12:035:0062, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу №515431, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.5064 га, кадастровий номер :12:035:0063, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу №515432, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.5086 га, кадастровий номер :12:035:0064, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу №515434, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.3058 га, кадастровий номер :12:035:0076, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу №515433, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.5105 га, кадастровий номер :12:035:0066, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

Відповідно до Протоколу №515435, найменування майна - земельна ділянка, загальною площею 5.4306 га, кадастровий номер :12:035:0077, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Переможець торгів ОСОБА_1 .

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд першої інстанції перевіривши обставини, якими заявник обґрунтовував наявність підстав для забезпечення позову, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки будь-які дії стосовно реалізації майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, а тому ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 15 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба