Справа № 373/1736/20
Номер провадження 2/373/253/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Лебідь В.В.

за участю секретаря судових засідань Тітрової І.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про його поділ,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:

Представник позивача Панченко Т.А. звернулась із позовом до суду та просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/ 2 частку даної квартири, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 04.03.1988 сторони перебували у зареєстрованому шлюб. За час спільного проживання вони з відповідачкою на підставі договору купівлі-продажу придбали квартиру, зареєстровану Переяслав-Хмельницькою приватною нотаріальною конторою за № 1155 від 25.04.2005, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Однак, сімейне життя не склалось і 11.12.2020 рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. Оскільки договір купівлі-продажу був оформлений на відповідачку, яка чинить перешкоди у користуванні майном, то позивач змушений звернутися до суду з даним позовом.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:

Ухвалою від 18.01.2021 відкрито провадження та прийнято справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 08.02.2021. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову.

08.02.2021 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Панченко Т.А. здійснено перехід розгляду справи зі спрощеного позовного провадження до загального позовного та призначено справу в підготовче засідання на 23.02.2021.

У підготовчому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Панченко Т.А. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що подала письмову заяву.

Згідно з положеннями ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено наступні обставини:

Із рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11.12.2020, вбачається, що з 04.03.1988 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 11 грудня 2020 року було розірвано.

На підтвердження факту купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 приватною нотаріальною конторою за № 1155 від 25.04.2005, на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , надано відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Норми права, застосовані судом:

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 в справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Згідно з частинами 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України, частина четверта якої передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи обставини справи, суд бере до уваги, що квартира № 13, загальною площею 67,80 кв.м., житловою площею 41,70 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 набута під час перебування у шлюбі. Відповідач визнала позов повністю, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права інших осіб, відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3600,00 грн, згідно квитанцій АТ КБ ПриватБанк № 0.0..1 від 24.12.2020 на суму 840 грн. 80 коп. та № 0.0..1 від 13.01.2021 на суму 2759 грн. 20 коп.

Таким чином, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 1800 грн. 00 коп. сплаченого ним при подачі позову судового збору.

Керуючись 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та про його поділ, - задовольнити повністю.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1 /2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету 1800 (одна тисяча вісімсот) грн. 00 коп. сплаченого ним при подачі позову судового збору, згідно квитанцій АТ КБ ПриватБанк № 0.0..1 від 24.12.2020 на суму 840 грн. 80 коп. та № 0.0..1 від 13.01.2021 на суму 2759 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

СУДДЯ: В.В. ЛЕБІДЬ