П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року м. Київ

справа № 755/18577/18

провадження № 22-ц/824/3545/2021

Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Іванової І.В. (суддя-доповідач), Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року у складі судді Яровенко Н.О., повний текст складений 29.10.2020 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про стягнення коштів.

ОСОБА_1 позовні вимоги мотивував тим, що 15 жовтня 2012 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір № 50006349 за умовами якого ОСОБА_1 отримав кошти в розмірі 81 594,07 грн. зі сплатою відсотків.

В забезпечення виконання зобов`язань, між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50006349, а саме Volkswagen Polo НОМЕР_1 , колір синій.

31 травня 2016 року приватним нотаріусом Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 1147 про звернення стягнення на заставне майно з метою задоволення вимог про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором ТОВ «Порше Мобіліті».

25 березня 2017 року у позивача було вилучено транспортний засіб.

08 червня 2018 року Подільський районний суд м. Києва у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу - Семенова Г.В., Подільський районний ВДВС м. Києва ГУЮ у м. Києві, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, було винесено рішення про визнання виконавчого напису № 1147 від 31 травня 2016 року таким, що не підлягає виконанню.

Отже, з урахуванням наведених обставин, позивач вважає, що у нього незаконно вилучити та реалізували на електронних торгах транспортний засіб, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 159 138,43 гривень.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог відповідач пояснив, що 27 червня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» отримало кошти в сумі 135 269,58 гривень в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 50006349 від 15 жовтня 2012 року. Відповідно до заочного рішення Старобільського районного суду Луганської області від 28 грудня 2016 року встановлено розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» в розмірі 128 655,79 гривень. Таким чином, кошти отримані від реалізації заставного транспортного засобу на електронних торгах зараховані саме в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 50006349 від 15 жовтня 2012.

Тому, посилаючись на безпідставності, необґрунтованості та недоведеність ОСОБА_1 позовних вимог, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в оскаржуваному рішенні суд вказує недостовірну інформацію про те, що виконавчі дії щодо транспортного засобу вчинялися незалежно від волі відповідача. Разом з тим, як зазначає позивач, саме за заявою відповідача було розпочато виконавчі дії вже тоді, коли була судова справа щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і як слід про це було проінформовано відповідача як учасника процесу.

Оскільки виконавчий напис за реєстровим номером № 1147 визнано недійсним, а отже відпала підстава, на якій відповідач стягнув транспортний засіб «VolkswagenPolo» та в подальшому реалізував його на електронному майданчику ДП «Сетам», тому позивач вважає, що його вимога про повернення коштів в розмірі 159 138,43 грн., як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України є обґрунтованою.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ТОВ «Порше Мобіліті», посилаючись на необгрунтованістьо апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить відмовити в її задоволенні, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач вказує, що виконавчий напис нотаріуса визнається таким, що не підлягає виконанню саме на майбутнє, тобто з моменту набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Отже, електронні торги на яких було реалізовано спірний автомобіль, є дійсними, а кошти отримані товариством за результатами електронних торгів отримані правомірно і зараховані в рахунок погашення заборгованості позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 159 138,43грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № 50006349, за умови якого позивач отримав кредит у розмірі 81 594,07 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом (т. 1 а.с. 10-14).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 16 жовтня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу № 50006349, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Владимирським В.Ю. за номером 6011 за умовами якого в заставу відповідачу було передано транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», номер (шасі, рами) НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 16-18).

31 травня 2016 року приватним нотаріусом КМНО Семеновою Г.В. було вчинено виконавчий напис № 1147 про звернення стягнення на заставне майно з метою задоволення вимог ТОВ «Порше Мобіліті» (т. 1 а.с. 8).

Постановою державного виконавця Подільського районного ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві 27 березня 2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 1147 виданого 31 травня 2016 року (т. 1 а.с. 19).

Постановою головного державного виконавця Лубенського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 28 березня 2017 року описано та накладено арешт на транспортний засіб марки «Volkswagen Polo», номер (шасі, рами) НОМЕР_2 , державний номер НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 20).

Подільським районним ВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві передано вказаний транспортний засіб на реалізацію.

06 червня 2017 року відбулися електронні торги з продажу вказаного транспортного засобу, що підтверджується копією протоколу № 261290 .

Судом також встановлено, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», 3-я особа приватний нотаріус КМНО Семенова Ганна Володимирівни, Подільський відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві пр. визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ухвалою Подільського районного суду м. Києва відкрито 06 червня 2017 року, тобто в день проведення електронних торгів. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 16 червня 2017 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 червня 2018 року визнано виконавчий напис, вчинений 31 травня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною, зареєстрований в реєстрі за № 1197 про стягнення з заставодавця ОСОБА_1 на користь заставодержателя Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» предмету застави - автомобіль марки VOLKSWAGEN, модель - POLO, тип транспортного засобу - легковий (сєдан), номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_2 , рік випуску - 2012, колір - синій, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , за яким заставодавець видав кредит в сумі 81 594,07 грн. таким, що не підлягає виконанню (т. 1 а.с. 24-25).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках.

Стаття 12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порядок визначення способу захисту, який суд може застосувати, здійснюючи правосуддя встановлено в статті 5 ЦПК України.

При визначенні способу захисту у відповідності до вказаної норми слід враховувати положення частини першої статті 13, пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України, відповідно до яких спосіб захисту, який може застосувати суд при вирішенні справи, обирає позивач, а отже, - суд позбавлений можливості на власний розсуд обирати і захищати права позивач у спосіб, який останній не просить застосувати.

За загальним правилом (частина перша статті 5 ЦПК України) суд здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Зазначене слід розуміти так, що суд захищає права, свободи та інтереси осіб у спосіб, який прямо передбачений нормою матеріального права або договором.

При цьому, позивач, обираючи спосіб захисту, якій він просить суд застосувати для захисту його прав, свобод чи інтересів, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту (передбаченими законом або договором), якщо це не заборонено законом.

Якщо ж законом або договором не передбачено ефективного способу захисту, який би ефективно захищав права, свободи чи інтереси позивача, суд може захистити їх у спосіб, що не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).

Вказане з урахуванням положень частини першої статті 2 ЦПК України означає, що спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, дозволяє забезпечити реальне поновлення в порушених правах.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, - позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту - суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення майнової шкоди, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що через протиправні дії відповідача ТОВ «Порше Мобіліті» в нього незаконно вилучити та реалізували на електронних торгах належний йому транспортний засіб, зокрема, посилався на норму статті 1166 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Враховуючи, що судом першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення суду повно та всебічно досліджено докази на які посилалися сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про стягнення коштів, оскільки позивачем не було доведено протиправності дій відповідача, його вини, а також наявності завдання майнової шкоди.

Як доречно зауважив суд в оскаржуваному рішенні, що на момент відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій з реалізації транспортного засобу позивача, виконавчий напис нотаріуса, який знаходився на виконанні був чинним.

Більш того,провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті», 3-я особа приватний нотаріус КМНО Семенова Ганна Володимирівни, Подільський відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ухвалою Подільського районного суду м. Києва було відкрито 06 червня 2017 року, тобто в день проведення електронних торгів.

Матеріалами справи не спростовано факт того, що позивач з моменту вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів з реалізації транспортного засобу не вчинив жодної дії щодо повідомлення виконавця про оскарження виконавчого напису нотаріуса та не вчинив жодної дії направленої на захист свої власних інтересів.

Посилання в апеляційній скарзі на ст. 1212 ЦК України, як підставу для задоволення позову, колегія суддів вважає безпідставною з огляду на таке.

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 23 вересня 2019 по справі № 917/1739/17 дійшов висновку, що саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Тобто, на думку суду, виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи суд дійсно повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Разом з тим, зі змісту позовної заяви про стягнення коштів вбачається, що ОСОБА_1 вимога щодо повернення коштів в розмірі 159 138,43 грн. як безпідставно набутих на підставі ст. 1212 ЦК України не заявлялась.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції дана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції. Суд повно і об`єктивно з`ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 389 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: