Ухвала

Іменем України

22 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 622/741/21

провадження № 61-20293ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на судовий наказ Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року, ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 листопада

2021 року у справі заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 579,01 грн із ОСОБА_1 та судового збору у розмірі 227 грн,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» (далі - АТ «ОГС «Харківгаз») звернулося до суду із заявою про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за послуги з розподілу природного газу.

Судовим наказом Золочівського районного суду Харківської області

від 29 липня 2021 року заяву АТ «ОГС «Харківгаз» задоволено. Стягнуто

із ОСОБА_1 на користь АТ «ОГС «Харківгаз» вартість послуг з розподілу природного газу у розмірі 579,01 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (справа № 622/741/21, провадження № 2-н/622/187/21).

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із заявою про скасування судового наказу Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року.

Ухвалою Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з недотриманням положень пункту 1 частини п`ятої статті 170 ЦПК України(справа № 622/827/21, провадження № 2-с/622/8/21).

17 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою про скасування судового наказу Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року та ухвали Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження судового наказу, виданого Золочівським районним судом Харківської області 29 липня 2021 року у справі за заявою АТ «ОГС «Харківгаз» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу,

та заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу (справа

№ 622/741/21, провадження № 2-н/622/187/21).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судовий наказ не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 13 грудня 2021 року,

ОСОБА_1 просить скасувати судовий наказ Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року, ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року, визнати незаконними рішення та дії АТ «ОГС «Харківгаз».

Касаційна скарга обґрунтовується тим, що заявник не погоджується із судовим наказом, ухвалою суду першої інстанції, якою йому повернуто заяву про скасування судового наказу, однак, сподіваючись на те, суд апеляційної інстанції виправить помилки районного суду, заявником подано апеляційну скаргу саме на судовий наказ, виданий Золочівським районним судом Харківської області.

Верховний Суд дослідив касаційну скаргу з доданими документами і під час вирішення процесуального питання про відкриття касаційного провадження зробив такі висновки.

Щодо вимог касаційної скарги про оскарження ухвали Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року (справа

№ 622/827/21, провадження № 2-с/622/8/21)

Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Враховуючи викладене, зазначена ухвала суду першої інстанції про повернення заяви щодо скасування судового наказу без розгляду не підлягає касаційному оскарженню, оскільки вона не була предметом апеляційного перегляду по суті, на предмет законності та обґрунтованості не перевірялась, а тому згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України та пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки ухвала Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо вимог касаційної скарги про оскарження судового наказу Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року (справа № 622/741/21, судове провадження 2-н/622/187/21)

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Положення статті 170 ЦПК України визначають порядок подання боржником заяви про скасування судового наказу.

За правилом частини першої наведеної статті боржник має право звернутися із заявою про скасування судового наказу до суду, який його видав, тобто до суду першої інстанції.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (частина восьма статті 170 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 167 ЦПК України судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Отже, наведені норми процесуального права визначають правила та порядок перегляду судового наказу та чітко унормовують, що судовий наказ, виданий судом першої інстанції, не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.

Оскільки судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, а тому можу не може бути предметом переглядом в суді касаційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Суд апеляційної інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою з вимогою про скасування судового наказу

від 29 липня 2021 року, виданого Золочівським районним судом Харківської області, дійшов обґрунтованого висновку, що вказане судове рішення не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція); якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (§ 42 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» № 3236/03).

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» ЄСПЛ зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

З урахуванням наведеного Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції нор процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на судовий наказ Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року є необґрунтованою.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі, якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Отже, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження щодо оскарження судового наказу Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року та ухвали Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року (справа № 622/741/21, провадження

№ 2-н/622/187/21) на підставі частини четвертої статті 394 ЦПК України.

Керуючись пунктом 3 частини першої, частиною другою статті 389, пунктом 1 частини другої та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на судовий наказ Золочівського районного суду Харківської області від 29 липня 2021 року, ухвалу Золочівського районного суду Харківської області від 03 серпня 2021 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року у справі заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про видачу судового наказу з вимогою про стягнення заборгованості за послуги з розподілу природного газу у розмірі 579,01 грн з ОСОБА_1 та судового збору у розмірі 227 грн, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська