Справа № 752/2635/21
Провадження № 2-з/752/130/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2021 року місто Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

за участю секретаря Чабанюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом - Ярошенком Романом Володимировичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами про визнання укладеним договору користування приміщенням,

в с т а н о в и в:

У провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа № 752/2635/21 за позовом ОСОБА_1 до будинку відпочинку « Конча-Заспа » Державного управління справами про визнання укладеним договору користування приміщенням.

Разом із позовною заявою до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана адвокатом - Ярошенком Р. В. - про забезпечення позову, в якій позивач просить забезпечити позов шляхом встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо:

-заборонити укладення з іншими особами, крім ОСОБА_1 , договорів користування будинком АДРЕСА_1 ;

-заборонити унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до будинку АДРЕСА_1 ;

-зобов`язати будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, а також його посадових осіб не вчиняти дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 користуватися будинком АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що 30 квітня 2020 року між ОСОБА_1 та будинком відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами був укладений договір користування приміщенням № 43/1, відповідно до умов якого позивачу було надано в користування будинок АДРЕСА_1 . Формально строк дії даного договору закінчується 31 грудня 2020 року. У той же час, за обставинами даної справи позивач, як член сім`ї наймача, відповідно до статті 106 ЖК України має право на визнання його наймачем замість попереднього. Оскільки позивач був членом сім`ї попереднього наймача, який користувався даним будинком з 1995 року безстроково та безоплатно.

01 грудня 2020 року позивач звернувся з відповідним листом до директора будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, однак відповіді не отримав. Тобто, право а користування будинком № 31 , яке належить позивачу, не визнається відповідачем. І останній 01 січня 2021 року може здійснити неправомірні дії щодо недопуску позивача на територію будинку відпочинку «Конча-Заспа», а також щодо передачі будинку № 31 у користування третім особам. Такі дії, на думку позивача, можуть унеможливити виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалено на користь позивача.

Заявник вважає, що заходи забезпечення позову, які вона просить застосувати, є співмірними та ефективними засобами захисту.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та додані до неї документи, всебічно з`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підстави вимог своєї заяви, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина третя статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини першої якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії.

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Застосування судом таких заходів забезпечення позову, які за змістом є вирішенням спору по суті, не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову. Забезпеченням позову в такий спосіб суди виходять за межі підстав забезпечення позову, передбачених ЦПК України, що є неприпустимим.

У той же час, обраний заявником спосіб забезпечення позову - встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо укладення з іншими особами, крім ОСОБА_1 , договорів користування будинком АДРЕСА_1 - є підміною рішення суду. Так, у разі задоволення клопотання про забезпечення позову в обраний заявником спосіб останнім буде досягнуто мети позовної вимоги про визнання укладеним договору найму житлового будинку № 31 , тобто без вирішення спору по суті.

У свою чергу, вимоги заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо унеможливлення проїзду (проходу) ОСОБА_1 та членам його сім`ї до будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язати будинок відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами, а також його посадових осіб не вчиняти дії щодо перешкоджання ОСОБА_1 користуватися будинком АДРЕСА_1 , за своїм змістом є нічим іншим як зверненням до суду про усунення перешкод у користуванні майном є самостійним способом захисту порушеного права й може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення із заявою про забезпечення позову у такий спосіб.

Ураховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149-153 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану адвокатом - Ярошенком Романом Володимировичем, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до будинку відпочинку «Конча-Заспа» Державного управління справами про визнання укладеним договору користування приміщенням.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. А. Кахно