Справа № 766/8388/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Прохоренко В.В.,

секретар Бакшина К.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Альфа Банку» про визнання договору іпотеки недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , акціонерного товариства «Альфа Банку» про визнання договору іпотеки недійсним.

Позовні вимоги обґрунтуванні тим, що 16.10.2002 року між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

04.04.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2102/0408/71-052, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США для купівлі нерухомого майна, зі сплатою 19 % річних та кінцевим терміном повернення 04.04.2038 року.

З метою забезпечення належно виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором перед банком, 04.04.2008 року між ним та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки № 2102/0408/71-052-Р-1, відповідно до якого він зобов`язався відповідати перед банком за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №2102/0408/71-052 від 04.04.2008 року.

04.08.2008 року ОСОБА_2 придбала за кошти, отримані від банку квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 4.1 договору-купівлі продажу від 04.08.2008 року, відповідач була ознайомлена з положеннями ст. 65 СК України , якою передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

27.03.2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру аборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна йому стало відомо, що ОСОБА_2 , за договором іпотеки, серія та номер: BKI 835666-BKI 835669 від 04 квітня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмідською М. О., реєстровий номер 1417, передала ВАТ

«Сведбанк» належну подружжю на праві спільної сумісної власності квартиру в іпотеку, на що своєї згоди він не надавав. У зв`язку з цим вважає, що укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», договір іпотеки, за відсутності на те його згоди суперечить закону та порушує його права, як одного із співвласників майна.

Враховуючи викладене, положення ст. 203, 205, 215,316, 317, 319, 355 ЦК України,ст.ст. 60,70 СК України, просив визнати недійсним, укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «Сведбанк» іпотечний договір ,серія та номер: BKI 835666-BKI 835669 від 04.04.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмінською М.О., реєстровий номер 1417, стягнути з відповідачів на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 11.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Від представника відповідача АТ «Альфа Банк» надійшов відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю. Зазначив, що посилання позивача на правовий висновок, викладений у Постанові Великої палати Верховного суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, в якому зазначено, що «Відсутність згоди одного із співвласників подружжя колишнього на розпорядження нерухомим майном є підставою визнання правочину, укладеного іншим співвласником щодо розпорядження спільним майном, недійсним» та на відсутність його нотаріально посвідченої згоди на передачу квартири в іпотеку, невідповідають дійсності, так як в матеріалах кредитної справи наявний оригінал нотаріально засвідченої заяви, поданої від імені ОСОБА_1 про те, що він «дає згоду своїй дружині ОСОБА_2 отримати кредит в будь-якій банківській установі та передати в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яку вони придбали за час знаходження в зареестровану шлюбі, на умовах на її розсуд». Також, про свого чоловіка - ОСОБА_1 , позивач та іпотекодавець зазначила в анкетi-заявi на отримання кредиту. Крім того, зазначив, що позивачем пропущено строк позовної давності звернення до суду з вказаними вимогами, оскільки про наявність договірних відносин йому було відомо з 2014 року під час розгляду цивільної справи № 658/4934/14-ц за позовом ПАТ «Альфа Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2102/0408/71-052 від 04.04.2008 року.

Позивач в судове засідання не з`явися, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначено, що позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання була повідомлена у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначено, що позовні вимоги визнає.

Представник відповідача АТ «Альфа Банк» в судове засідання не з`явивсяся, про час та місце розгляду справи була повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 04.04.2008 між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2102/0408/71-052, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 40 000,00 доларів США зі сплатою 19 % річних та кінцевим терміном повернення 04.04.2038 року.

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, кредитні кошти призначені для здійснення позичальнокм розрахунків по договору купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_4 з метою придбання: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення належно виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором перед банком, 04.04.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ «Сведбанк» було укладено договір поруки № 2102/0408/71-052-Р-1, відповідно до якого останній зобов`язався відповідати перед банком за виконання зобов`язань щодо повернення коштів, наданих банком у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №2102/0408/71-052 від 04.04.2008 року.

04.08.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_2 купила в останньої квартиру АДРЕСА_1 .

Того ж дня між ВАТ «Сведабнк» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір (на купівлю житлової нерухомості), яким забезпечується виконання Іпотекодавцем вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №2102/0408/71-052 від 04.04.2008 року, укладеного між іпотекодавцям та іпотекодержателем, а також всіх додаткових угод, що будуть укладені до нього, в тому числі, щодо суми зобов`язань, строків їх виконання, розміру процентів та інших умов, у тому числі повернення іпотекодавцям іпотекодержателю кредиту у сумі 40 000,00 доларів США.

Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 26.10.2002 року.

За приписами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Таким чином, враховуючи презумпцію спільності майна подружжя, набутого за час шлюбу, вказана квартира являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України).

За умовами ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Ч. 1 ст. 638 ЦПК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

З огляду на п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. При чому виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, викладеною у справі № 372/504/17, відсутність нотаріально посвідченої згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення договору іпотеки позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до ч. 4 ст. 369, ст. 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Як на підставу для задоволення позову позивач вказував, що він як співвласник квартири, не давав своєї згоди на передачу її в іпотеку.

Між тим, вказане твердження спростовуються наявними матеріалами справи, адже передача майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, в іпотеку банку відбулась за нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від 04.04.2008 року, посвідченою приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Ведмінською М.О., зареєстрована в реєстрі за № 1413. З вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 дає згоду своїй дружині ОСОБА_2 отримати кредит в будь-якій банківській установі та передати в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яку вони придбали за час знаходження в зареєстровану шлюбі, на умовах на її розсуд.

Таким чином, оскільки позивач надав згоду на передачу квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, в іпотеку банку, на вказаній позивачем підставі визнавати Договір іпотеки недійним суд не може. Інших підстав для визнання недійсним договору іпотеки позивачем не вказано.

Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову.

Оскільки у даній справі суд відмовив в позові через його безпідставність, заява відповідача про застосування наслідків спливу строку позовної давності не розглядається.

Згідно положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у разі відмови у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

На підставі викладено ст. 16, 203, 215, 216, 317, 319, 369, 526, 629, 638 ЦК України, ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81,211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦП України, Законом України «Про іпотеку», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Суддя: В.В. Прохоренко