Провадження № 2/727/2786/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» грудня 2021 року Шевченківський районний суд м.Чернівці у складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

за участю секретаря судового засідання: Желик І.Ю.

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шипинецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кіцманської міської ради в особі Абрамовича Віктора Овідійовича, відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Кіцманської міської ради м. Кіцмань про поновлення на роботі на умовах безстрокового договору та оплату за вимушений прогул ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Шипинецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кіцманської міської ради в особі Абрамовича Віктора Овідійовича, відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Кіцманської міської ради м. Кіцмань про поновлення на роботі на умовах безстрокового договору та оплату за вимушений прогул.

ОСОБА_1 позов обґрунтовує тим, що 02.09.2020 року вона, на підставі наказу №76-К, була прийнята на роботу на посаду вчителя історії в Шипинецькій ЗЗСО на умовах строкового трудового договору із терміном дії по 30.06.2021 року. Термін визначив директор, незважаючи на те, що вона мала бажання працювати на умовах безстрокового договору.

Директор школи ОСОБА_3 , користуючись її становищем, категорично поставив умову укладення строкового трудового договору, в іншому випадку він на роботу її не приймає.

Вважає, що наказ про укладення із нею строкового трудового договору не відповідає ст.26 Закону України «Про освіту», оскільки вона не є особою пенсійного віку.

27.04.2021 року вона написала заяву про внесення змін до умов трудового договору від 02.09.2020 року з метою продовження його дії до 30.08.2021 року. Директор їй пообіцяв, що згодом продовжить із нею угоду на три роки.

Однак, 27.05.2021 року відповідач її повідомив, що продовжувати трудову угоду із нею не буде.

Зазначила, що роботодавцем були порушені її права, а саме: незаконно обмежено термін працевлаштування та незаконно відмовлено у продовженні безстрокової трудової угоди.

Своє бажання працювати на умовах безстрокової угоди вона підтвердила, подавши заяву на продовження співпраці 17.06.2021 року, проте директор написав резолюцію «відмовити».

У зв`язку з отриманням наказу про звільнення та відповідним записом у трудовій книжці просила поновити її на умовах безстрокової угоди, а накази про строковий термін роботи визнати незаконними; визнати незаконною відмову на її заяву про продовження співпраці; стягнути з роботодавця оплату за вимушений прогул.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.10.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача було подано відзив на позов. У відзиві відповідач позов не визнав. Вказував на те, що відповідно до положень ст.23 КЗпП трудовий договір може бути як безстроковим, так і укладатися на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Вказував на те, що строковий трудовий договір із позивачем укладався за її бажанням, викладеним у заяві від 01.09.2020 року. Законом України «Про повну загальну середню освіту» не встановлено заборон щодо укладення з педагогічними працівниками строкових трудових договорів.Вважає звільнення позивача законним, оскільки згідно п.2 ч.1 ст.36 КЗпП підставою припинення трудових відносин є закінчення строку трудового договору.Також представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності. Зазначив, що позивачем було пропущено тримісячний строк звернення до суду, що є самостійною підставою для відмови в позові.Просив відмовити в задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні позову. Вказала, що працювала вона добросовісно, без жодних зауважень з боку адміністрації школи, подружилася з педагогічним та учнівським колективами. Однак директор з нею вчинив несправедливо, ввів її в осману і вона підписала заяву про сторокову угоду, хоча мала бажання працювати на постійні основі. Через його неправомірні дії вона залишилася без роботи і зараз перебуває у вкрай скрутному матеріальному становищі. Роботу їй знайти дуже важко, незважаючи на те, що вона має вчений ступінь. Має велике бажання працювати в школі, каже що це її покликання, іншої спеціальності не має. Просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечив , назвавши його необгрунтованим та таким, що не грунтується на доказах. Просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві. Також звертав увагу суду на те, що позивач пропустила строк звернення до суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, надані сторонами, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що наказом №76-К від 01.09.2021 року Шипинецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кіцманської міської ради Клічук Аліну Володимирівну було прийнято на посаду вчителя історії на умовах строкового трудового договору з 02.09.2020 року по 30.06.2021 року з оплатою праці відповідно до тарифікації. Наказ винесено на підставі заяви ОСОБА_1 від 01.09.2020 року, позивач була ознайомлена з наказом 01.09.2020 року (а.с.51).

24.05.2021 року ОСОБА_1 звернулася до директора Шипинецької ЗЗСО Абрамовича В.О. з заявою про зміну умов трудового договору, продовживши його до 30.08.2021 року (а.с. 41 ).

На підставі зазначеної заяви відповідачем 24.05.2021 року було видано наказ №35-К, яким змінено умови трудового договору з ОСОБА_1 , учителем історії, продовживши його до 30.08.2021 року (а.с.43 ).

17.06.2021 року позивач звернулась до директора Шипинецької ЗЗОШ Абрамович В.О. з заявою про продовження дії строкової трудової угоди з 31.08.2021 року на безстроковий період (а.с.7).

У подальшому, наказом №50-К від 20.08.2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади вчителя історії 30.08.2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору (п.2 ст.36 КЗпП) (а.с. 6 ).

Дослідивши обставини справи, суд встановив, що між сторонами виникли трудові правовідносини, які регулюються наступними нормами права.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Держава створює умови для ефективної зайнятості населення, сприяє працевлаштуванню, підготовці і підвищенню трудової кваліфікації, а при необхідності забезпечує перепідготовку осіб, вивільнюваних у результаті переходу на ринкову економіку.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі статтею 23 Кодексу трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін. Строк трудового договору може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 24 КЗпП України укладення трудового договору оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється за погодженням сторін. Строк трудового договору може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник наймається на роботу, вказується у наказі про прийняття на роботу, інакше вважатиметься, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Підстави припинення трудового договору зазначені у статті 36 КЗпП України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Таким чином, у випадку укладення договору на певний строк, закінчення визначеного сторонами строку є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Як було встановлено судом, на підставі поданої 01.09.2020 року заяви ОСОБА_1 , між нею та Шипинецьким закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кіцманської міської ради було укладено строковий трудовий договір, що був оформлений наказом №76-К від 01.09.2020 року. Строк трудового договору сторонами визначено до 30.06.2020 року.

Із вказаним наказом позивач була ознайомлена у день його винесення.

У подальшому, за домовленістю сторін термін дії трудової угоди наказом №35-К продовжено до 30.08.2021 року.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про повну загальну середню освіту» від 16.01.2020 року, на посади педагогічних працівників приймаються особи, які мають педагогічну освіту, вищу освіту та/або професійну кваліфікацію, вільно володіють державною мовою (для громадян України) або володіють державною мовою в обсязі, достатньому для спілкування (для іноземців та осіб без громадянства), моральні якості та фізичний і психічний стан здоров`я яких дозволяють виконувати професійні обов`язки.

Перелік посад педагогічних працівників встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Педагогічні працівники мають права, визначені Законом України "Про освіту", цим Законом, законодавством, колективним договором, трудовим договором та/або установчими документами закладу освіти.

Педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю.

Педагогічні працівники державних і комунальних закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком, працюють на основі трудових договорів, що укладаються строком від одного до трьох років.

Розглядаючи аргументи позивача про те, що її звільнення було незаконним, суд відхиляє їх з огляду на таке:

Згідно ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 76 ЦПК України регламентовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.1, ч. 6, ч.7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення ст.22 ЗУ «Про повну загальну середню освіту», на яку посилається позивач у якості обґрунтованості заявлених нею позовних вимог, суд зауважує, що частиною четвертою вказаної статті визначено, що педагогічні працівники закладів освіти приймаються на роботу за трудовими договорами відповідно до вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення частини 5 статті є спеціальними та регулюють порядок оформлення трудових договорів із педагогічними працівниками закладів загальної середньої освіти, які досягли пенсійного віку та яким виплачується пенсія за віком.

Тобто, наведені вище положення Закону не забороняють укладення строкових трудових договорів із педагогічними працівниками, які не досягли пенсійного віку.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки позивач добровільно шляхом власноручно написаної заяви погодилася на укладення строкового трудового договору із відповідачем, визначивши його кінцевий термін. Написання та подання відповідної заяви, свідчить про наявність добровільної згоди на запропонований позивачу варіант реалізації права на працю.

Отже, підстави для поновлення ОСОБА_1 на займаній посаді вчителя та стягнення на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу - відсутні.

Суд враховує, що до дня закінчення строку дії трудового договору, між сторонами не було досягнуто угоди щодо продовження його дії на новий строк, а тому роботодавець, на підставі умов трудового договору та у зв`язку з припиненням строку його дії мав право припинити трудові правовідносини з позивачем на підставі п. 2 ч. 1 ст.36 КЗпП України.

За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року та набрала чинності для України 16.05.1995 року, працівник, який вважає, що його звільнили необґрунтовано, має право оскаржити це рішення, звернувшись до такого безстороннього органу, як суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет чи до арбітра.

Можна вважати, що працівник відмовився від свого права оскаржити рішення про звільнення, якщо він не скористався цим правом протягом розумного терміну після припинення трудових відносин( ч.3 вказаної статті).

Таким чином, частина 3 статті 8 вказаної Конвенції пов`язує початок строку оскарження рішення про звільнення з припиненням трудових відносин.

Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Представником відповідача було подано заяву про застосування позовної давності, за наслідками розгляду якої просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є самостійною підставою для відмови у позові.

Однак, суд зауважує, що наслідки спливу позовної давності застосовуються судом виключно у разі обґрунтованості заявлених позовних вимог.

За таких обставин, суд на підставі встановлених обставини справи, що підтверджені належними та допустимими доказами у справі, приходить до висновку про недоведеність заявлених позивачем позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для його задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разівідмови в позові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.21, 23, 36, 233 КЗпП України, ст. ст.4,10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Шипинецького закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Кіцманської міської ради в особі Абрамовича Віктора Овідійовича, відділу освіти, молоді та спорту виконавчого комітету Кіцманської міської ради м. Кіцмань про поновлення на роботі на умовах безстрокового договору та оплату за вимушений прогул - відмовити.

На рішення може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.М.Танасійчук