Справа № 456/1081/20 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/811/836/21 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Симець В.І.

з участю: ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 січня 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

у березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що після смерті її чоловіка, ОСОБА_3 , яка є дружиною її похресника, періодично заходила до неї додому, цікавитися її життям та здоров`ям, приносила гостинці та вела розмови про те, що їй потрібна помічниця, оскільки одній в похилому віці важко за собою доглядати. 25 січня 2011 року у Стрийській державній нотаріальній конторі між нею та ОСОБА_3 укладено спадковий договір, посвідчений державним нотаріусом Костур У.Т., зареєстрований у реєстрі за № 239, за умовами якого ОСОБА_1 на випадок своєї смерті передає у власність ОСОБА_3 належний їй на праві власності цегляно-дерев`яний житловий будинок загальною площею 101,6 кв. м., житловою площею 45,3 кв.м. разом з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_3 в свою чергу зобов`язується здійснювати догляд та надавати їй необхідну допомогу, а після смерті поховати згідно християнського обряду на кладовищі в с. Верчани. Зазначає, що одразу після укладення договору відповідачка або її чоловік майже щотижня до неї приходили та приносили їжу, продукти харчування, але з часом така допомога припинилася, ОСОБА_3 стала все рідше приходити до неї, а згодом взагалі припинила навідуватися до неї. На її звернення з приводу невиконання відповідачкою умов договору, вона вселила до неї свою дочку, зятя та онуку, але молода сім`я зовсім не допомагала їй, а просто використовувала її будинок для проживання. Крім того, вони погано відносилися до неї, кричали та ображали її, у зв`язку з чим в січні 2020 року переїхали, а відповідачка жодної допомоги не надає. З наведених підстав просить розірвати спадковий договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 05.01.2011 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., зареєстрований в реєстрі за № 239 та стягнути з відповідача на її користь 1840,80 грн. судових витрат.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано спадковий договір, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був посвідчений 25.01.2011 року державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., зареєстрований в реєстрі за № 239.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840, 80 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що спадковий договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень, однак в матеріалах справи достатньо належних достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували виконання відповідачем умов спадкового договору, зокрема, товарні та фіскальні чеки, квитанції на придбання меблів та побутової техніки, обладнання для проведення водопостачання до будинку, а також лікарських засобів. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки показанням свідків, які повідомляли про те, що відповідач виконує свої обов`язки за договором, а саме: купує продукти харчування, допомагає у лікуванні та по господарству, обробляє город, сплачує комунальні платежі та частково зробила ремонт на кухні. Вважає, що умови спадкового договору є недостатньо визначеними, а суд першої інстанції не встановив зміст спадкового договору, не з`ясував, які дії відповідач має вчиняти щодо забезпечення позивача необхідним доглядом та надання необхідної допомоги, а також, які розпорядження позивача передбачені умовами договору. Звертає увагу, що обов`язки набувача обумовлені обов`язком відчужувача за спадковим договором надання набувачу відповідних розпоряджень, зміст яких підлягає додатковому узгодженню між сторонами. Покладення на відповідача процесуального обов`язку довести виконання своїх обов`язків при недоведеності отримання відповідних розпоряджень є надмірним тягарем, що порушує принцип рівності сторін. Вказує, що позивачка не зверталася до з вимогами про невиконання спадкового договору, а звернення до суду пов`язує з втручанням сторонніх осіб, які навідувалися до ОСОБА_1 та шляхом введення її в оману бажають отримати у власність спірний житловий будинок. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1- 4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із встановлених судом обставин, та встановивши, що відповідач не виконувала розпоряджень відчужувача, покладених на відповідача зобов`язань, зазначених у спадковому договорі, а тому відповідно до положень ст. 1308 України спадковий договір підлягає розірванню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Частина 1 статті 1302 ЦК України передбачає, що за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Згідно з ч. 2 ст. 1303 ЦК України, набувачем у спадковому договорі може бути фізична або юридична особа.

Відповідно до ст. 1304 ЦК України, спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.01.2011 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено спадковий договір, який посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., у зв`язку з чим нотаріусом накладено заборону на відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 до дня смерті ОСОБА_1 чи розірвання цього договору.

За умовами даного договору, ОСОБА_1 (відчужувач за договором) передає у власність ОСОБА_3 (набувачу за договором) на випадок її смерті житловий будинок АДРЕСА_1 , разом із належними до нього господарськими спорудами, який розташований на земельній ділянці площею 0,17 га, кадастровий №:02:014:0038, яка належить сільській раді.

За умовами п. 6 Договору, ОСОБА_1 поклала на ОСОБА_3 обов`язки, які вона повинна виконати, а саме: до смерті здійснювати догляд та необхідну допомогу, після смерті поховати згідно християнського обряду на кладовищі с. Верчани.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо власником будинку по АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.(частина 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є одинокою особою похилого віку, 1935 року народження, відтак потребує стороннього догляду та допомоги, в зв`язку з чим 25.01.2011 вона уклала спадковий договір з відповідачем, яким на відповідача покладено обов`язок здійснювати догляд та надавати необхідну допомогу.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що відповідач не виконує покладені на неї зобов`язання за спадковим договором, зокрема, жодного догляду за нею не здійснює, по господарству, в лікуванні та у вирішенні побутових проблем не допомагає,

На спростування таких тверджень ОСОБА_1 відповідач не надала суду належних та допустимих доказів.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про судове засідання, до суду апеляційної інстанції не з`явилася, в той же час позивач до суду апеляційної інстанції з`явилася, наполягала на розірванні спадкового договору, мотивуючи тим, що ОСОБА_3 не виконує зобов`язань за спадковим договором, не здійснює за нею догляду та не надає необхідну допомогу, не виконує її розпоряджень, не відвідує її,

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно виходив з того, що належне виконання відповідачем своїх зобов`язань не знайшло підтвердження належними та допустимими доказами, матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження виконання відповідачем умов спадкового договору, зокрема, щодо надання допомоги, підтримання належних умов проживання та лікування позивача, долучені товарний чек, рахунок, фіскальні чеки не містять інформації, хто саме їх купив та оплатив.

Пункт 6 оспорюваного спадкового договору передбачає, що ОСОБА_1 покладає на гр. ОСОБА_3 обов`язки, які вона повинна виконати: до смерті здійснювати догляд та необхідну допомогу.

Оскільки пункт 6 спадкового договору не передбачає конкретних обов`язків, які повинен виконувати набувач майна за спадковим договором, то такими обов`язками, на думку колегії суддів, є обов`язки, що тісно пов`язані зі здійсненням догляду та наданням необхідної допомоги відчужувачу майна, яка є особою похилого віку, 1935 року народження, є одинокою, часто хворіє, в такому віці потребує постійного стороннього догляду та постійної сторонньої допомоги.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази надання відповідачем такої допомоги.

Разом з тим, з відповіді Стрийського районного територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) №01-11/46 від 04.03.2020, вбачається, що одинока ОСОБА_1 з 29.09.1998 по сьогоднішній день перебуває на обслуговуванні в терцентрі, яке здійснює соціальний робітник ОСОБА_5 та соціальні послуги надаються два рази на тиждень.

Покликання відповідачки на те, що з позивачкою тривалий час проживала її донька разом з сім`єю і надавала необхідну допомогу, здійснювала за нею догляд, допомагала по господарству, обробляла город, утримували прибудинкову територію, не є доказом виконання саме відповідачем зобов`язань за спадковим договором, оскільки набувач майна за спадковим договором ОСОБА_3 повинна особисто виконувати зазначені в договорі зобов`язання.

А відтак, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ОСОБА_6 зобов`язань за спадковим договором, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не виконувала в повному обсязі зобов`язань, зазначених в спадковому договорі, що відповідно до ст. 1308 ЦК України є підставою для розірвання спадкового договору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.06.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.