Справа № 487/2903/20
Провадження № 2/487/331/21
18.02.2021 року м. Миколаїв
Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:головуючого судді Павлової Ж.П., за участю секретаря судового засідання Поліщук І.В., представника позивача Бєліка В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу провадження №2/487/331/21 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням,
28.05.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням.
У поданій до суду заяві позивач зазначив, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року по справі № 490/9775/17 ОСОБА_1 , як посадову особу, уповноважену на роботу з митницею ТОВ «Роскосметика», визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення, складеного Миколаївською митницею Державної фіскальної служби України, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів, безпосередніх предметів порушення митних правил, тобто у сумі 59 883, 53 грн. з конфіскацією товару «СУМІШ ЗАПАШНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ АРОМАТИЗАЦІЇ КОСМЕТИЧНИХ ВИРОБІВ- 10 кг», вартістю 59 883, 53 грн. Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2018 року, вищезазначена постанова скасована, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Вважає що обставини, що склалися для нього в результаті винесення Центральним районним судом м.Миколаєва постанови від 20.03.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності завдали йому страждань, які виразилися в погіршенні можливостей реалізації ним своїх бажань зробити кар`єру у ТОВ «Роскосметика». Просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду 10 000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.
Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 04.06.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.
Ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 10.09.2020 року по даній справі відкрито провадження.
Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 24.11.2020 року цивільна справа призначена до судового розгляду.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.
У судове засідання відповідач - Державна казначейська служба України не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.3, 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
У судовому засіданні встановлено, що постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року по справі № 490/9775/17 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів, безпосередніх предметів порушення митних правил, тобто у сумі 59 883, 53 грн. з конфіскацією товару - «СУМІШ ЗАПАШНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ АРОМАТИЗАЦІЇ КОСМЕТИЧНИХ ВИРОБІВ - 10 кг», вартістю 59 883 грн. 53 коп.
Постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 22 червня 2018 року, вищезазначена постанова скасована, провадження в адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 483 Митного кодексу України, закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні (у разі, якщо шкода відшкодовується за наявності вини).
В даному випадку за нормами ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України шкода, спричинена незаконними рішеннями, діями чи бездіяльність державних органів, їх посадових осіб, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів та посадових осіб, у зв`язку з чим при вирішенні даної справи не підлягає встановленню та доведенню наявність вини заподіювача шкоди.
В той же час, в силу вимог ст.12, 13, 81 ЦПК України позивач повинен подати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди та її розмір, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Дії (бездіяльність) посадових осіб державного органу, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування у справах відповідної категорії, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 р., справа №920/715/17).
Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.
Такий висновок міститься в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.10.2019 р., справа №569/1799/16-ц).
В даному випадку суд вважає доведеним, що відносно позивача ОСОБА_1 мало місце незаконне провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.ч.1 ст.483 МК України, за результатами якого на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді 100 % вартості товарів, безпосередніх предметів порушення митних правил, тобто у сумі 59 883, 53 грн. з конфіскацією товару - «СУМІШ ЗАПАШНИХ РЕЧОВИН ДЛЯ АРОМАТИЗАЦІЇ КОСМЕТИЧНИХ ВИРОБІВ - 10 кг», вартістю 59 883 грн. 53 коп.
Цей факт встановлений постановою апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2018 року, тому відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню в межах розгляду даної цивільної справи, яка фактично стосується цивільно-правових наслідків незаконних дій.
Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 22.06.2018 року було встановлено, що протокол про порушення митних правил стосовно ОСОБА_1 складений з порушенням законодавства, а в матеріалах справи відсутні докази з точки зору їх допустимості, достовірності та достатності, які б підтверджували скоєння ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.1 ст.483 МК України. А тому прийшов до висновку щодо відсутності підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.03.2018 року скасована, а провадження по даній справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП закрито за відсутності події складу адміністративного правопорушення.
Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд вважає, що спричинена в даному випадку позивачу моральна шкода повинна відшкодовуватись на загальних підставах, визначених ст.1174 ЦК України, а не на підставі ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Так, зазначені норми права встановлюють спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади чи його посадовими особами. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди - посадові чи службові особи органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди - зокрема, внаслідок незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.
За відсутності цих підстав в силу вимог ч.6 ст.1176 ЦК України шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.1173, 1174 ЦК України).
Саме такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019р., справа №920/715/17.
Частиною 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Так, під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , що виразилося в моральній втраті, яка вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того неправомірне рішення суду завдало позивачу страждання в результаті погіршення можливостей реалізації ним своїх бажань зробити кар`єру у ТОВ «Роскосметика».
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості. Визнаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Отже, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину, тривалість фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач внаслідок винесення незаконного рішення суду про притягнення його до адміністративної відповідальності та з врахуванням вимог розумності і справедливості, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1 000 гривень.
Згідно положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд вважає, що вимоги позивача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. є обґрунтованими.
Зазначений розмір гонорару відповідає критеріям з огляду на складність, об`єм справи, важливість справи для позивача та інших істотних обставин, що впливали на розмір гонорару.
Відповідно до положень Постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Враховуючи вищевикладене, обсяг участі представника в підготовці позовної заяви та інших документів, долучених до матеріалів справи, кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях, та позицію відповідача, суд вважає обґрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн., а тому вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню.
В силу норм Бюджетного кодексу України, Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого КМУ від 15.04.2015р. №215, Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету на підставі рішення суду, у зв`язку з чим моральна шкода, спричинена позивачу та відшкодування затрат за надання правничої допомоги, підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України.
Крім того, беручи до уваги, що позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову до суду, його позов до держави задоволений частково, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави (ст. 141 ЦПК України).
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259,263-265, 268 ЦПК України, суд -
Стягнути з Державної Казначейської Служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1000 грн. та на відшкодування затрат за надання правової допомоги в сумі 1000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку.
Судовий збір віднести за рахунок держави.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Повний текст рішення проголошений судом 01.03.2021 року
СУДДЯ: ПАВЛОВА Ж.П.