Справа № 162/576/21
Провадження № 2/162/216/2021
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2021 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Савича А.С.,

з участю секретаря судових засідань Гичук О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи на стороні

позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Любешівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Любешівської селищної ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11.05.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено відповідний актовий запис № 2, який зареєстрований Люб`язівською сільською радою Любешівського району Волинської області, свідоцтво про шлюб від 11.05.2017 серії НОМЕР_1 . В цьому шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 27.07.2020 шлюб розірвано. Вказує, що після розірвання шлюбу син проживає з ним та знаходиться на його утриманні, а мати дитини - ОСОБА_2 , не бажає виховувати та утримувати неповнолітню дитину. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, по вихованню та утриманню сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям сина, не бажає з ним спілкуватись та приймати участь у його вихованні.

Враховуючи вищевикладене просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 23 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Станом на 29 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подала.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Надав пояснення, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 , він змушений був забрати свого сина ОСОБА_4 від колишньої дружини, оскільки остання зловживала алкогольними напоями, вела розгульницький спосіб життя, постійно змінювала своє місце проживання, при цьому їх син залишався голодним, належним чином не одягнутий, проживав у місцях, не призначених для проживання. Про ці обставини йому повідомляли інші люди, тому він звертався в орган опіки і піклування з метою вплинути на таку поведінку ОСОБА_2 . Вважає, що ставлення відповідача до їх сина не зміниться в майбутньому, тому просить позбавити її батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала позовну заяву з підстав, викладених у ній. Пояснила, що дійсно зловживала алкогольними напоями, не займалась доглядом та вихованням їх сина. На теперішній час у неї новий співмешканець, займатись вихованням свого сина вона не має можливості.

Представник органу опіки та піклування - виконавчий комітет Любешівської селищної ради Будько Т.Ф просить задовольнити позов. Пояснила, що висновком органу опіки і піклування Любешівської селищної ради запропоновано позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. Відповідач належним чином не займалась вихованням своєї дитини, зловживала алкогольними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності за неналежне виховання дитини. ОСОБА_2 попереджали про недопущення такої її поведінки, однак вона на шлях виправлення не стала та продовжила свою антисоціальну поведінку.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_2 , виданого Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.5).

Висновком затвердженим рішенням виконавчого комітету від 23.06.2021 № 16, стверджується про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8-10). Відповідно до заяви ОСОБА_2 вона погоджується з тим, що позбавленням її батьківських прав та зазначає, що не має наміру відвідувати сина або забирати до себе (а.с.11).

Постановою Любешівського районного суду Волинської області від 23.02.2021 визнано ОСОБА_2 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї стягнення у виді попередження.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

За таких обставин, суд вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина.

Також суд звертає увагу, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись статтями 10, 12, 77, 78, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жителя: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , жителька: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування - виконавчий комітет Любешівської селищної ради адреса місця знаходження - вул. Бондаренка, 90а, смт Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, .

Повний текст рішення складено 30.12.2021.

Суддя Любешівського районного суду

Волинської області А.С. Савич