Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/651/20
Провадження по справі 2/281/2/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Свинченко Г.Д.

за участю:

секретаря судових засідань Островської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Лугини цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що постійно не проживала із спадкоємцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом

ВСТАНОВИВ:

06.07.2020 до Лугинського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що постійно не проживала із спадкоємцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона є рідною дочкою ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним була зареєстрована та проживала, позивачка, а також зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який на день смерті ОСОБА_3 хоч і був зареєстрований, але не проживав з ОСОБА_3 , та як проживав на території Російської Федерації понад 7 років, починаючи з 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно, ОСОБА_2 , не проживав з батьком ОСОБА_3 , на день його смерті, не доглядав його, не цікавився станом його здоров`я протягом семи років.

Після смерті ОСОБА_3 , відкрилася спадщина, яка знаходиться за вищевказаною адресою, житловий будинок, земельні ділянки та інше спадкове майно.

Спадщину у встановлений строк вона прийняла, відповідно до вимог ч. 3, ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач ОСОБА_2 до нотаріуса не звертався, та заяви про прийняття або відмову від спадщини не надсилав.

З відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона звернулась 19.06.2020 року, але приватний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на цілу частку будинку. Оскільки безспірно встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є позивачка неможливо, а визнати ОСОБА_2 , таким що спадщину не прийняв, так як був зареєстрований але не проживав фактично разом з померлим на день смерті, можливо тільки згідно рішення суду.

А тому, для вирішення питання про оформлення спадкових прав, нотаріус рекомендувала звернутися до суду із позовом про встановлення фактів, що вона є єдиною спадкоємицею яка прийняла спадщину, та про визнання ОСОБА_2 таким що спадщину не прийняв, так як був зареєстрований але фактично не проживав разом з померлим ОСОБА_3 на день його смерті.

Позивач, в судове засідання не з?явилася, надіслала заяву в якій просить розглядати справу без її участі.

Відповідач у судове засідання не з?явився,однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, рішення просить прийняти на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі належних та достовірних доказів встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 24.11.2014 року, видане виконавчим комітетом Жеревецької сільської ради Лугинського району Житомирської області.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1 виданого Жеревецькою сільською радою від 06.12.1980 серії НОМЕР_2 у графі «батько» вказаний ОСОБА_3 .

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Лугинської селищної ради № 547 від 27.05.2020 ОСОБА_3 на дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Разом ним були зареєстровані та проживали: донька - ОСОБА_1 , онука - ОСОБА_4 , онука ОСОБА_5 , онука ОСОБА_6 , онука ОСОБА_6 , онук ОСОБА_7 , син ОСОБА_2 , який зареєстрований, але фактично не проживав.

Згідно довідки Лугинської селищної ради від 15.06.2020 року №631, ОСОБА_1 , дійсно доглядала свого батька ОСОБА_3 , до дня його смерті та здійснила похорон за власні кошти і продовжує користуватися та розпоряджатися спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до постанови приватного нотаріуса Лугинського РНО Можарівської Н.В. від 19.06.2020 № 89 встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Запілля, Лугинського району, Житомирської області, з метою встановлення місця відкриття спадщини, ОСОБА_1 , надано довідку виконавчого комітету Лугинської селищної ради №547 від 28.05.2020 року про те що, ОСОБА_3 , постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ним проживала та була зареєстрована, на день смерті його дочка, ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 , (який був зареєстрований, але фактично не проживав). Нотаріус вважає, що зазначену дію не може бути вчинено в зв`язку з тим, що відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ч. 3, ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно п.3.32 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року №282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що спадщину, якщо протягом строку встановленого ст. 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. П.3.22 Глави 10 вказаного Порядку встановлено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Згідно п. 4.1. Глави 10 вказаного Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. На підставі викладеного, безспірно встановити факт, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 , за поданими документами, неможливо. Визнати ОСОБА_2 , таким що спадщину не прийняв, так як був зареєстрований але не проживав фактично разом з померлим на день смерті, можливо тільки згідно рішення суду.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт постійного непроживання відповідача ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації, в тому числі станом на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу до цього, протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно ст.1298 ЦК України - свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Щодо вимоги позивачки, щодо визнання її єдиною спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 , суд зазначає наступне.

Конституцією України в ст. 6, 19 встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи те, що причиною відмови нотаріуса у визнанні позивачки єдиною спадкоємицею була лише необхідність в судовому порядку визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину, так як був зареєстрований, але фактично не проживав разом з померлим ОСОБА_3 на день його смерті, інші питання є компетенцією нотаріуса, а підміняти інші органи чи посадових осіб суд не має права.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, оцінивши досліджені судом докази з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності в їх сукупності, суд дійшов переконання, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10-12, 81, 133, 223, 263-265, 280-282, ЦПК України, на підставі ст. ст.1216, 1223, 1261, 1268, 1298 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що постійно не проживала із спадкоємцем на час відкриття спадщини та не прийняла спадщину за законом - задовільнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким що спадщину після смерті ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , не прийняв, так як був зареєстрований, але фактично не проживав разом з померлим ОСОБА_3 на день його смерті.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково, - шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст.356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного тексту рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин.

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або ухвалення рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.Д. Свинченко