ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/2157/21Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Єльцова В.О.

За участю секретаря Захарченко А.Д.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ;

заінтересована особа Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ);

особа, яка подає апеляційну скаргу Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Пироженка С.А. у приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси 04.12.2021 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця, -

в с т а н о в и в :

22 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1 вказує, що на виконанні у Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № 59198348 щодо примусового виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси № 712/12377/17 від 03 квітня 2018 року про зобов`язання ОСОБА_2 усунути створені ним перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: за власні кошти відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав шляхом проведення протизсувних заходів та повернути земельну ділянку позивачу в придатному для цільового використання стані.

Виконавче провадження відкрито 27 травня 2019 року державним виконавцем Глущенко А.С.

Скаржник звертає увагу, що 17 липня 2019 року державним виконавцем було перевірено виконання рішення суду та складено Акт від 17 липня 2019 року.

В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн.

06 серпня 2019 року державним виконавцем було повторно перевірено стан виконання рішення суду, про що складено відповідний акт. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 повторно рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн., що не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у разі повторного невиконання рішення виконавцем застосовується штраф у подвійному розмірі.

Державним виконавцем було повідомлено про те, що матеріали відносно ОСОБА_2 буде передано до правоохоронних органів, однак про те, що виконавче провадження буде закінчено не повідомлялося.

Під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 07 червня 2021 року скаржнику стало відомо, що 23 серпня 2019 року виконавче провадження було закінчено.

ОСОБА_1 вказує, що державний виконавець не мав права закінчувати виконавче провадження, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та протиправною, оскільки рішення суду досі не виконано.

У зв?язку з вищевикладеними обставинами, ОСОБА_1 просить поновити строк на звернення з даною скаргою до суду, визнати дії державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23 серпня 2019 року протиправними та скасувати вказану постанову, а також стягнути з Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково .

Постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Глущенко А.С. від 23 серпня 2019 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 59198348 - скасовано.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) оскаржив ухвалу суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказується, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, тому посилання скаржника на те, що відновлення стану земельної ділянки могло бути вчинено без участі боржника, шляхом залучення державним виконавцем суб?єктів господарювання є помилковим.

Скаржник зазначає, що доводи ОСОБА_1 щодо поважності причин пропущеного строку зводяться лише до факту ознайомлення з матеріалами закінченого виконавчого провадження та жодним чином не наводять обставин, які б ускладнювали стягувачу ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження раніше, попри те, що скаржник не отримала виконання рішення зі сторони боржника у визначений законом строк, а тому знала про порушення її права.

У зв?язку з вищевказаним, Центральний відділ ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) просить скасувати ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2021 року у справі № 712/12377/17 в частині скасування постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 59198348 та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС.

13 грудня 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 адвоката Весеньова Є.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказується, що державний орган (ДВС), на який законом покладено обов?язок примусового виконання рішення суду, фактично його не виконав, та не відновив порушеного права скаржника.

Крім того, жодних належних та допустимих доказів про направлення скаржнику чи отримання ним оскаржуваної постанови, до суду державним виконавцем не надано та в апеляційній скарзі не міститься.

Враховуючи вище викладені обставини, представника ОСОБА_1 адвокат Весеньов Є.В. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стягнути з Центрального відділу ДВС у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (код юридичної особи 36157425), на користь ОСОБА_1 , (іпн. НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення скаржниці ОСОБА_1 та її представника адвоката Весеньова Є.В., представника відділу ДВС, які з?явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив з того, що дані, які б спростовували, що оскаржувану постанову скаржник отримала лише під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у суду відсутні, а тому районним судом було поновлено строк для подання скарги.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов?язків, оскільки про вчинення конкретних виконавчих дій державним виконавцем не вказано.

Частково задовольняючи скаргу ОСОБА_1 лише в частині вимог щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що дійсною метою скаржника є скасування постанови про закінчення виконавчого провадження для подальшого виконання рішення суду, а оскільки судом вказана вимога задоволена, то визнання неправомірними дій державного виконавця не призведе до більш ефективного захисту прав скаржника, тому районний суд відмовив в цій частині вимог скарги. Суд вказав, що оскаржувана постанова про закінчення виконання провадження стягувачу державним виконавцем не надсилалася, тому визнав, що державним виконавцем не вжиті усі передбачені законом заходи до примусового виконання рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та постановлено у справі законну ухвалу, підстав для скасування якої апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 липня 2019 року державним виконавцем було перевірено виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 квітня 2018 року по справі № 712/12377/17 та складено Акт від 17 липня 2019 року. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн.

06 серпня 2019 року державним виконавцем було повторно перевірено стан виконання рішення суду, про що складено відповідний акт. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 повторно рішення суду в добровільному порядку не виконав, державним виконавцем було накладено штраф в розмірі 1 700 грн.

Державним виконавцем винесено подання про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України боржника ОСОБА_2 за умисне невиконання рішення суду.

23 серпня 2019 року виконавче провадження було закінчено, про що ОСОБА_1 дізналась, ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження лише 07 червня 2021 року.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений із поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до частини п?ятої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів із дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчать про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов?язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

За загальним правилом строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з?ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, або відсутні докази поважності причин пропуску такого строку, скарга залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз?яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

З?ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку на оскарження постанови державного виконавця, необхідно виходити з фактичних обставин справи, поведінки заявника та особливостей правозастосовчої практики з питань розгляду такої категорій справ.

При цьому, судом також має враховуватися прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а виконання рішення суду є завершальною частиною розгляду цивільної справи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 439/1493/15-ц (провадження № 61-7804св19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про те, які підстави можна вважати поважними для поновлення строку звернення до суду з відповідною скаргою, суд має керуватися тим, що вичерпного переліку таких підстав процесуальний закон не містить, вони у кожному конкретному випадку залежать від певних ситуацій.

Так, вирішуючи питання про поновлення ОСОБА_1 строку на подання скарги на дії державного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що про винесену постанову державного виконавця Кривко О.В. дізналась лише 07 червня 2021 року, коли ознайомилась з матеріалами виконавчого провадження, дані які б спростовували вказані обставини до суду надано не було.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з даним висновком та вважає його таким, що відповідає обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Положеннями п.11ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" передбачена можливість закінчення виконавчого провадження згідно положень ч. 3 ст. 63 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", за рішеннями, за якими боржник зобов?язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Положеннями ч.2 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За приписами ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Дослідивши вище зазначене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що необхідною умовою для закінчення виконавчого провадження на підставах, передбачених п.11 ч.1 ст.39 та ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження", є накладення на боржника штрафу за невиконання рішення без поважних причин.

Згідно ч. 2 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Встановлено, що 17 липня 2019 року державним виконавцем було винесено постанову про накладання штрафу за не усунуті боржником ОСОБА_2 перешкоди в розмірі 1700 грн.

Як вбачається із матеріалів справи згідно даних постанови державного виконавця від 23 серпня 2019 року про накладання штрафу за не усунуті боржником ОСОБА_2 перешкоди накладено штраф в розмірі 1700 грн.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що державний виконавець не в повній мірі виконав покладені на нього обов?язки, та відповідно до ч. 2 ст.75 Закону України "Про виконавче провадження" наклав штраф не у подвійному розмірі.

Згідно ч. 2 ст. 251 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов?язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Положеннями ч.1 ст.41 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі, якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, то виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на вищевикладене, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що державний виконавець не в повному обсязі виконав роботу щодо виконання посадових прав та обов?язків, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в постанові про закінчення виконавчого провадження зазначено лише про те, що всі дії згідно ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» виконано. Про вчинення державним виконавцем конкретних виконавчих дій державним виконавцем не зазначено.

Рішення суду має бути виконано у строки, визначені законом.

Таким чином, постанова про закінчення виконавчого провадження не є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на нормах Закону.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства .

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України, як підстави для скасування судових рішень.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлена у справі ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за надання правової допомоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, враховуючи обставини справи та витрачений час адвокатом, тому колегія суддів вважає, що спів мірним є розмір судових витрат 2000 гривень, які слід стягнути з Центрального міжрегіонального управління державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 жовтня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на дії державного виконавця залишити без змін.

Судові витрати за надання правничої допомоги стягнути з Центрального міжрегіонального управління державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 в розмірі 2000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

В.О. Єльцов