Справа № 541/992/21
Номер провадження 2/541/593/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 грудня 2021 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі головуючого судді Ситник О. В ., за участі секретарів судового засідання Раданович Ю.М. , Калініченко Л.О. представника відповідача адвоката Коваленко О.А. розглянувши в судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» ( с. Староаврамівка Хорольського району Полтавської області вул. Шевченка № 21 ) про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки , -

встановив:

06.05.2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до Миргородського міськрайонного суду з позовом до ТОВ «Астарта Прихоролля» з позовом про визнання недійсною додаткової угоди та повернення земельної ділянки.

З позову вбачається, що позивачка ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0285 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6, 0677 га розташованої на території колишньої Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області , оскільки успадкувала її після смерті її діда ОСОБА_2 20.03.2014 року між її дідом ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Миргородська» , яка на той час була структурним підрозділом Відповідача по справі , а зараз реорганізована шляхом приєднання до ТОВ «Астарта Прихоролля» , укладено договір оренди землі № 116 за яким її дід ОСОБА_2 як орендодавець надав , а Агрофірма як орендар прийняла у строкове платне користування належну йому на той час земельну ділянку . Відповідно до п. 39 Договору оренди землі № 116 реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору , тобто спірні правовідносини за цим позовом мають вирішуватися саме за участю залученого відповідача. Згідно досягнутої сторонами угоди Договору викладеної у п. 8 , такий договір укладений строком на 5 років , але в будь якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем , а в силу п. 42 цього Договору - він набирає чинності після підписання сторонами. Пунктом 22 передбачено , що після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані , не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до абзацу 8 пункту 32 такого Договору орендар зобов`язаний після закінчення строку оренди повернути земельну ділянку у стані передбачену Договором. Абзацом першим пункту 36 цього Договору встановлено , що дія Договору припиняється у разі закінчення строку , на який його було укладено ( Додаток 3) . За декілька років до своєї смерті яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_1 вказує позивачка дід хворів , а відтак після припинення дії укладеного ним Договору не ставив питання про повернення земельної ділянки , про укладення з відповідачем якихось додаткових угод щодо спірної земельної ділянки як вказує позивачка дід не повідомляв ні їй а ні родичам . В подальшому зазначає позивачка маючи намір реалізувати свої повноваження власника земельної ділянки в частині розпорядження шляхом передачі земельної ділянки в оренду більш ефективному користувачу на вигідних для себе умовах дізналася що на земельній ділянці стороною відповідача закладено новий врожай , що унеможливило повернення відповідно до п. 8 Договору та стало відомо, що відповідач продовжив користування моєю земельною ділянкою на підставі Додаткової угоди № 1 від 02.02.2017 року про продовження строку дії договору оренди землі № 116 ніби то укладеної між ОСОБА_2 та структурним підрозділом відповідача а саме ТОВ Агрофірмою «Миргородська» , державна реєстрація цієї угоди проведена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права . Позивачка вказує, що оскільки додаткова угода № 1 від 02.02.2017 року до Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року її дідом ОСОБА_2 не підписувалась , то було відсутнє його належне волевиявлення , у тому числі і щодо строку дії договору до 31 грудня 2028 року, тобто наявність цієї додаткової угоди яка не підписувалась , але зареєстрована у реєстрі фактично порушує права вказує позивачка , з огляду на наявне додаткова угода повинна бути визнана недійсною в судовому порядку зі скасуванням запису про державну реєстрацію речового права оренди , яке випливає з додаткової угоди № 1 від 02.02.2017 року до Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року, тому звернулась до суду з таким позовом та заявила клопотання про призначення судової посмертної почеркознавчої експертизи, також прохала стягти зі сторони відповідача судові витрати . ( а.с. 2-4) .

До суду 27.05.2021 року надійшов від сторони відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» заява про застосування строку позовної давності та відзив на позовну заяву з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги не визнає , пояснюють що ОСОБА_2 уклав договір про оренду земельної ділянки 20.03.2014 року строком на 5 років і цей договір міг би закінчитись у березні 2019 року , але ОСОБА_2 не звертався із заявою до орендаря про повернення йому земельної ділянки , а натомість отримав орендну плату і за 2019 рік і за 2020 рік , тому вказує відповідач , що йому було відомо про укладення додаткової угоди .

07.05.2021 року суддею винесено ухвалу про прийняття до провадження позовної заяви та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 27.05.2021 року ухвалою суду було призначено криміналістичну почеркознавчу експертизу за клопотанням сторони позивача та витребовувались ряд оригіналів документів для можливості проведення експертизи. 07.06.2021 року судом винесена ухвала про відновлення провадження та знову витребувані докази з метою проведення експертизи. 18.06.2021 року ухвалою суду долучено та надано у розпорядження експертів документів які містять зразки підписів і почерку та зупинено провадження у справі. 01.11.2021 року ухвалою суду відновлено провадження та закрито підготовче судове засідання , розгляд справи призначено на 17.12.2021 рік.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась , до суду надала заяву в якій прохала розгляд справи розглянути у її відсутність в зв`язку з розповсюдженням распіраторних захворювань , позовні вимоги підтримала та прохала їх задовольнити. ( а.с. 158 ).

Представник сторони відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» адвокат Коваленко О.А. яка діє на підставі довіреності ( а.с. 24-26) свої заперечення стосовно позовних вимог підтримала ,зазначила , що у сторони позивача сплинув строк позовної давності оскільки додаткова угода укладалась та пройшла державну реєстрацію і строк позовної давності потрібно рахувати з 22.03. 2017 року і він сплинув 20.03.2020 року, а Державний реєстр речових прав є загально доступним і позивачка мала можливість дізнатися про те, що існує Додаткова угода тим більше що ОСОБА_2 отримана орендна плата за 2019 рік в сумі 20 004 гривні 73 копійки - 01.08.2019 року , та за 2020 рік в сумі 20004 гривні 76 копійок - 10 березня 2020 року . Також зазначила , що позивач звернулась до суду з цим позовом та вибрала неналежний спосіб захисту , тому прохала відмовити у задоволенні позовних вимог . На запитання суду повідомила, що підприємство на сьогодні використовує земельну ділянку за призначенням та виконуються всі умови договору .

Судом встановлено , що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 отримала свідоцтво про право на спадщину 01.04.2021 року - після смерті свого діда ОСОБА_2 1942 року народження який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :00:005:0285 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6, 0677 га , яка належала померлому ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності , серія та номер НОМЕР_2 виданого 18.03.2014 року Державним реєстратором прав на нерухоме майно , номер запису про право власності 5023489 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 32 ( а.с. 4) , та дане право власності було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( а.с. 5) , 20.03.2014 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Миргородська», укладено договір оренди землі № 116 , за яким ОСОБА_2 як орендодавець надав ,а ТОВ Агрофірма «Миргородська» як орендар прийняла у строкове платне користування належну йому на той час земельну ділянку . Відповідно до п. 39 Договору оренди землі № 116 реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання Договору . Згідно досягнутої сторонами угоди Договору викладеної у п. 8 , такий договір укладений строком на 5 років , але в будь якому випадку діє до моменту закінчення збирання врожаю орендарем , а в силу п. 42 цього Договору він набирає чинності після підписання сторонами. Пунктом 22 передбачено , що після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані , не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Відповідно до абзацу 8 пункту 32 такого Договору орендар зобов`язаний після закінчення строку оренди повернути земельну ділянку у стані передбачену Договором. Абзацом першим пункту 36 цього Договору встановлено , що дія Договору припиняється у разі закінчення строку , на який його було укладено ( а.с. 6-7) , відповідно до Додаткової угоди № 1 від 02.02.2017 року до Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ Агрофірма «Миргородська» сторони домовились внести зміни в договір оренди землі в п. 8 про продовження строку дії договору оренди землі № 116 в такій редакції , договір укладено до 31 грудня 2028 року та п. 9 розділу про орендну плату , що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 10 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки , в усьому іншому що не передбачено додатковою угодою діють положення договору оренди від 20.03.2014 року ( а.с. 8) , право оренди зареєстроване 12.05.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права ( а.с. 9) , відповідно до Додатку до договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року ОСОБА_2 як орендодавець та ТОВ Агрофірма «Миргородська» в період дії договору домовились проводити безкоштовно обробіток городів та в разі смерті орендодавця виділяти безкоштовно автотранспорт , домовину , хрест та 1000 гривень грошової допомоги а в разі отримання орендної плати в натуральному вигляді виділяти автотранспорт для його перевезення ( а.с. 10) , актом приймання - передачі земельної ділянки який складено 20.03.2014 року підтверджується передача земельної ділянки в оренду ( а.с. 11) , нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0285 складає 170 729 гривень 18 копійок ( а.с. 12) , відповідно до платіжного доручення № 1 від 10.03.2020 року платник ТОВ «Астарта Прихоролля» вбачається що перераховано масово виплата Агрофірмі Хорольська 1170 188 гривень 73 копійки ( а.с. 44) заключна виписки за період з 10.03.2020 року по 10.03.2020 року ( а.с. 45-46) , з відомості зарахувань плати грошового забезпечення , стипендії , тощо за період 10.03.2020 року ТОВ Астарта Прихоролля по ідентифікаційному коду платника податків ОСОБА_2 зазначена сума 20 004 гривні 76 копійок ( а.с. 47) , відповідно до платіжного доручення № 1 від 01.08.2019 року платник ТОВ Астарта Прихоролля , одержувач масово виплата Агрофірма ТОВ Хорольська сума 81 286 .97 коп. ( а.с. 48) , заключна виписки за період з 01.08.2019 року по 01.08.2019 року ( а.с. 49-51 ) , з відомості зарахувань плати грошового забезпечення , стипендії , тощо за період 01.08.2019 року ТОВ Астарта Прихоролля по ідентифікаційному коду платника податків ОСОБА_2 зазначена сума 20 004 гривні 73 копійок ( а.с. 52) , ТОВ Астарта Прихоролля відомість на виплату готівки за 10.03.2020 року зазначений ОСОБА_2 під № 81 на суму 20 004, 76 копійок ( а.с. 53-58) , відомість на виплату готівки від 01.08.2019 року зазначений ОСОБА_2 під № 6 на суму 20 004 гривні 73 копійки ( а.с. 59) , заключна виписка за період з 10.03.2020 року з якої вбачається що на рахунок Приват банк перераховано 1 170 188 гривень 73 копійки призначення масова виплата Агрофірма Хорольська ТОВ ( а.с. 60-61) , заключна виписка за період з 01.08.2019 року з якої вбачається що на рахунок Приват банк перераховано 81286 гривень 97 копійки призначення масова виплата Агрофірма Хорольська ТОВ ( а.с. 62-65). В матеріалах справи маються довіреність ОСОБА_2 , копія паспорта ОСОБА_2 , копія заповіту ОСОБА_2 які надавались на експертне дослідження ( а.с. 73-75) , відповідно до висновку експерта від 21.09.2021 року № СЕ -19/117-21/10468-ПЧ Полтавського науково - дослідного експертно -криміналістичного центру МВС України - підпис від імені Вовка М.Д. в розділі «Реквізити сторін» у графі «Орендодавець» Додаткової угоди № 1 від 02.02.2017 року до договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою ( а.с. 111-118) ,витрати на проведення експертного дослідження складають 2250 гривень 24 копійки ( а.с. 105) ТОВ Агрофірма «Миргородська» була реорганізована шляхом приєднання до ТОВ «Астарта Прихоролля» і є правонаступником останніх ( а.с. 144-157) відповідно до п. 39 Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи та також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору ( а.с. 7) .

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорюються відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно врахувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату, зазначену в спірному договорі) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено».

При зверненні із позовом ОСОБА_1 прохає визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі , посилаючись на те, що додаткова угода її дідом ОСОБА_2 не підписувалась , зміни до договору про продовження строку Договору оренди землі не погоджувались , та також прохає скасувати державну реєстрацію іншого речового права , а саме оренди до 31.12. 2028 року та повернути земельну ділянку .

Враховуючи підстави позову, зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судом обставини справи , а саме в матеріалах справи є висновок експерта з якого вбачається що підпис від імені орендодавця ОСОБА_2 виконаний не ним , а іншою особою , суд приходить до висновку що спірної додаткової угоди якою змінений строк дії Договору - до 31.12.2028 року ОСОБА_2 - не підписував , тому спірна Додаткова угода до Договору оренди земельної ділянки не була укладена взагалі - і її не потрібно визнавати недійсною .

Тому суд відмовляє у задоволенні позову в частині визнання Додаткової угоди недійсною , не тому що це не так , а тому , що вона не укладалась і це було встановлено в судовому засіданні .

Також суд не бере до уваги докази які надала сторона відповідача про сплату орендної плати ОСОБА_2 за 2019 -2020 роки , оскільки предметом спору у даній справі є спір про підписання додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки ОСОБА_2 як власником на той час земельної ділянки чи іншою особою та повернення земельної ділянки на цій підставі , а не заборгованості по орендній платі . Також суд зазначає, що сторона відповідача визнає , що підприємство використовувала земельну ділянку за призначенням в 2019 році та в 2020 році.

Стосовно заяви відповідача ТОВ «Астарта Прихоролля» про застосування строку позовної давності , то суд зазначає, що в Постанові ВП Верховного Суду від 16 червня 2020 р. у справі № 145/2047/16-ц, в якій серед іншого підкреслюється, що суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. Крім того ВС підкреслив, що позовна давність не застосовується при поданні негаторного позову, право на такий позов діє протягом усього часу тривання порушення прав власника земельної ділянки , тому строк позовної давності в даній справі суд не застосовує.

Виходячи зі спірних правовідносин, що виникли між сторонами по даній цивільній справі, на виконання положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд вважає за необхідне також зазначити наступне.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України , Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні .Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначена норма узгоджується з вимогами ст.41 Конституції України.

У рішенні у справі «Беєлер проти Італії» від 05.01.2000 року Європейський Суд зазначив, що поняття «майно» у статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується власністю на фізичні речі. Воно є незалежним від формальної класифікації в національному праві: деякі інші права та інтереси, що складають активи, можуть розглядатися як право власності і, таким чином, як «майно» в цілях даного положення».

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, зокрема, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський Суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Отже , враховуючи вище , що сторона відповідача на сьогодні використовує земельну ділянку , та зазначає це в своїх поясненнях і надає підтвердження сплати орендної плати за 2019 та 2020 роки - які останнім колишній власник ОСОБА_2 після 2019 року ( строк закінчення Договору оренди укладеного на 5 років у 2014 році) не передавав в оренду , то строк договору закінчився у 2019 році , спадкоємець ОСОБА_2 - та на сьогодні власник земельної ділянки позивачка ОСОБА_1 - не може розпорядитись своєю власністю, а саме повернути земельну ділянку належну їй на праві власності з квітня 2021 року ( отримання спадщини в правовому полі та отримання свідоцтва про право на спадщину) - то суд прийшов до висновку що існує спір між позивачем і відповідачем , а саме що сторона відповідача на відсутність у неї правових підстав використовує земельну ділянку позивачки - задоволенню підлягають заявлені вимоги частково , а саме - про повернення земельної ділянки позивачці. Також враховуючи той факт , що додаткова угода сторонами не укладалась , але була зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права , то суд приходе до висновку що таке «інше речове право» , саме оренда - підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що позивачкою сплачений судовий збір при зверненні до суду 2700 гривень та витрати на проведення експертизи які підтверджені складають 2250 гривень 24 копійки ( а.с. 1, 105, 142 ) Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог . Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог , то з відповідача потрібно стягти судові витрати в розмірі 4042 гривні 24 копійки на користь позивачки .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11,203,207-208,215,216,391 , 626,627 ЦК України, Закону України «Про оренду землі», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. 3,10,11,12, ,60,79,88,247, 258 -259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

1.Позов ОСОБА_1 ( проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) - задовольнити частково.

2.Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права щодо оренди земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0285 ,площею 6, 0677 га яке випливає з додаткової угоди № 1 від 02.02.2017 року до Договору оренди землі № 116 від 20.03.2014 року

3.Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» ( с. Староаврамівка Хорольського району Полтавської області вул. Шевченка № 21 ) повернути ОСОБА_1 ( проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 ) належну їй на праві власності земельну ділянку площею 6, 0677 га для ведення товарного сільськогосподарського призначення розташовану на території колишньої Гаркушинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з кадастровим номером :00:005:0285

4.Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю «Астарта Прихоролля» ( с. Староаврамівка Хорольського району Полтавської області вул. Шевченка № 21 ) на користь ОСОБА_1 ( проживає АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 )судові витрати в сумі 4042( чотири тисячі сорок дві) гривні 24 копійки - пропорційно задоволених позовних вимог .

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його оголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.12.2021 року

Суддя Миргородського

міськрайонного суду О. В. Ситник