Справа № 316/2813/20
Провадження № 2/316/217/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" червня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Дубков Артем Володимирович до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про звільнення орендованого приміщення, стягнення плати за незаконне користування майном та за зустрічною позовною заявою Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, стягнення невід`ємних поліпшень та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

21.08.2020 року до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Дубков Артем Володимирович до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , в якій просить суд зобов`язати фізичну-особу підприємця звільнити об`єкт оренди нерухомого майна та повернути нежитлову будівлю площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 у користування власника з одночасним підписанням акту прийому-передачі нерухомого майна, стягнути з відповідача майнову шкоду з розрахунку 70000 грн. за кожен місяць затримки звільнення приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача сплачені судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначає, що їй на підставі права власності належить нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці з кадастровим номером :03:019:0042. 01.10.2017 року між фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна №1. Актом приймання-передачі від 01.10.2017 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв у дострокове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщену за адресою: АДРЕСА_1 на правах оренди. 15.12.2018 року відповідно до п.4.4. договору, сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року, якою відповідно до домовленостей сторін розмір орендної плати збільшено до 70000 грн. На виконання п.3.2. Договору позивач 26.07.2018 року повідомив відповідача про намір розірвати договір оренди після закінчення строку оренди, що становить 34 місяці. Повідомлення вручено відповідачу під особистий підпис. 08.04.2020 року позивач поштовим зв`язком повідомила відповідача вдруге про намір розірвати договір оренди у зв`язку з закінченням строку оренди. В порушення вищевикладених умов Договору Орендар не звільняє об`єкт оренди, не маючи жодних правових підстав продовжує користуватися об`єктом. Відповідач в порушення вимог законодавства та умов договору продовжує користуватися орендованим приміщенням, що в свою чергу позбавляє позивача можливості здійснювати господарську діяльність на даному об`єкті нерухомого майна. Позивач несе збитки, тому саме ці обставини є підставою для зобов`язання відповідача звільнити орендоване приміщення з підписанням акту приймання-передачі та відшкодування збитків за несвоєчасне звільнення об`єкта оренди в судовому порядку.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 25.08.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (том №1 а.с.33).

13.11.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Темненко В.О., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 05.10.2020 року та ордеру, надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі (том №1 а.с.38-43).

24.11.2020 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого позовні вимоги просить задовольнити (том №1 а.с.67-86).

13.01.2021 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Темненко В.О., надійшли заперечення, відповідно до яких в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі (том №1 а.с.92-104).

04.01.2021 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 адвоката Гришина С.В., який діє на підставі ордеру надійшла зустрічна позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 1820000 грн., стягнути з ОСОБА_1 суму невід`ємних поліпшень у розмірі 2970620 грн., стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн., стягнути з ОСОБА_1 судові витрати по справі (том №1 а.с.131-183).

В обґрунтування зустрічної позовної заяви, представник ОСОБА_2 адвокат Гришина С.В. зазначив, що 01.10.2017 року між фізичною-особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір оренди нерухомого майна №1. Актом приймання-передачі від 01.10.2017 року Орендодавець передав, а Орендар прийняв у дострокове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщену за адресою: АДРЕСА_1 на правах оренди. Відповідно до п.4.1. Договору розмір орендної плати за користування об`єктом складає 10000 грн. на місяць. Водночас ОСОБА_3 вимагала з ОСОБА_2 значно більшу суму. Так крім орендної плати, позивач вимушений був сплачувати додаткові грошові кошти. У період з жовтня 2017 року по вересень 2018 ОСОБА_1 незаконно, без укладання додаткових угод, вимагала ОСОБА_2 сплачувати 50000 грн. за місяць, з яких в якості орендної плати 10000 грн., а 40000 грн. безпідставно набутих. За перші 11 місяців позивач сплатив відповідачу 550000 грн. замість належних 110000 грн. за договором. У період з жовтня 2018 року по серпень 2020 року ОСОБА_1 вимагала сплачувати 70000 грн. за місць, з яких орендна плата в розмірі 10000 грн., безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 60000 грн. За двадцять три місця позивач сплатив відповідачу 1610000 грн., замість належних 230000 грн. за договором. За весь період дії договору оренди нерухомого майна №1 ОСОБА_1 безпідставно набула 1820000 грн. Вищезазначене підтверджується розписками ОСОБА_1 з її підписами щодо передачі ОСОБА_1 від ОСОБА_2 грошових коштів. У 2017 році ОСОБА_2 за власний рахунок було проведено капітальний ремонт Об`єкту оренди на що витрачено 2970620 грн. Завдяки проведенню капітального ремонту Орендарем, відбулось покращення технічного стану Об`єкта та його споживчих якостей. Таким чином, ОСОБА_1 зобов`язана повернути безпідставно набуті грошові кошти, що належать ОСОБА_2 у розмірі 1820000 грн.

Після проведення ремонту ОСОБА_1 почала шантажувати ОСОБА_2 . Так, після укладання договору оренди, ОСОБА_1 погрожуючу розірванням договору вимагала ОСОБА_2 сплачувати грошові кошти у сумі 50000 грн. за місяць. У вересні 2018 року під час робочого дня на об`єкт оренди приїхали ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_4 у супроводі поліцейських та невідомих осіб у балаклавах. Під час даного візиту ОСОБА_1 вимагала ОСОБА_2 сплачувати 110000 грн. на місць. Однак згодом погодилась на 70000 грн. В той же день ОСОБА_4 погрожував ОСОБА_2 підвищував на неї голос, лаявся та навіть штовхав. У вересні 2020 року ОСОБА_4 взагалі відключив електропостачання на об`єкт оренди чим втрутився у господарську діяльність. З вересня місяця на об`єкті працює дизельний генератор.Незаконне вимагання грошових коштів поставили сім`ю ОСОБА_2 в надзвичайно скрутне становище. ОСОБА_2 відчуває сильний емоційний стрес, наслідками якого стала повна втрата сну на тривалий час, стан тривожності, підвищена нервозність та слабкість. Відтак, завдану ОСОБА_2 протиправними діями ОСОБА_1 немайнову шкоду позивач оцінює в 10000 грн.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 02.02.2021 року зустрічна позовна заява залишена без руху (том №1 а.с.125).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 15.02.2021 року зустрічна позовна заява була прийнята до розгляду та відкладено підготовче судове засідання (том №1 а.с.196).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.02.2021 року накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_1 (том №1 а.с.215-216).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.02.2021 року накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_2 (том №1 а.с.227).

03.03.2021 року на адресу суду від позивача за первісною позовною заявою надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні вимог зустрічного позову просить відмовити в повному обсязі (том №1 а.с.233-234).

21.04.2021 року на адресу суду від представника позивача за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 надійшла відповідь на відзив, відповідно до яких зустрічну позовну заяву просять задовольнити в повному обсязі (том №1 а.с.247-249).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 21.04.2021 року підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті (том №2 а.с.11).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.05.2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

17.06.2021 року від ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі її захисника. Позовні вимоги за первісним позовом підтримала та просила задовольнити, а в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом просила відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судові засідання, призначені на 18.05.2021, 28.05.2021 та 17.06.2021 року не з`явились, будучи повідомлені про дату, місце та час їх проведення. Так, судове засідання на 10 год. 30 хв.18.05.2021 було визначене ухвалою суду від 21.04.2021, яка в присутності ОСОБА_5 оголошена судом (том №2 а.с.9-11). Про відкладення судових засідань, призначених на 28.05.2021 та 17.06.2021 надходили заяви представників відповідача за первісним позовом, що підтверджує їх обізнаність про ці засідання.

Таким чином, відповідач за первісним позовом та її правники тричі поспіль (18.05.2021, 28.05.2021 та 17.06.2021) не з`явились в судові засідання.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як визначено ч.1 ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні у справі «Калашников проти Росії», Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» наголошено, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Враховуючи, що ОСОБА_2 в даній справі користується послугами двох представників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які разом з нею тричі поспіль не з`явилися в судові засідання, суд вважає таку поведінку сторони відповідача за первісним позовом зловживанням процесуальними правами.

На підставі викладеного, керуючись ч.4 ст.259 ЦПК України, суд не виходячи до нарадчої кімнати постановив розглядати дану цивільну справу за відсутності учасників справи на підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивачі, як на підставу позовних вимог, а відповідачі, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність, взаємний зв`язок, аналіз наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.07.2017 року, нежитлова будівля загальною площею 495 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (том №1 а.с.16).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017 року земельна ділянка з кадастровим номером :03:019:0042 за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (том №1 а.с.15).

Також судом встановлено, що 01.10.2017 року між ОСОБА_1 і фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір оренди нерухомого майна нежитлової будівлі загальною площею 495 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.1.1 Договору оренди нерухомого майна №1, Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове окреме індивідуально визначене майно яке належить Орендодавцю на праві приватної власності: нежитлова будівля площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщена за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.2.1 Договору оренди нерухомого майна №1, передача-приймання об`єкта здійснюється на підставі відповідного Акту приймання-передачі.

Відповідно до п.2.5 Договору оренди нерухомого майна №1, об`єкт вважається переданий в оренду з моменту підписання Акту.

01.10.2017 року ОСОБА_1 і фізична особа підприємець ОСОБА_2 , у відповідності до п.1.1 договору оренди, склали Акт приймання-передачі №1, яким Орендодавець передав, а Орендар прийняв у дострокове платне користування нежитлову будівлю загальною площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщену за адресою: АДРЕСА_1 на правах оренди (том №1 а.с.23).

В підтвердження наявності наведеного правочину ОСОБА_1 надано до суду два договори оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року (том №1 а.с.17-22, том №1 а.с.106-111), однакові за своїм змістом за виключенням п.4.1, в якому встановлено розмір орендної плати за користуванням наведеним об`єктом нерухомості.

Так, в п.4.1 договору, який знаходиться на 17-22 аркушах першого тому орендна плата визначена у розмірі 10000 (десяти тисяч) грн., а згідно цього ж пункту договору, що міститься на 106-111 аркушах цього ж тому, орендна плата складає 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

При цьому ОСОБА_1 наполягає, що при укладені даного правочину вони прийшли до згоди, що розмір орендної плати за користуванням наведеним об`єктом нерухомості буде складати 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. Відповідач же за первісним позовом заперечує про це, зазначаючи, що ними було досягнуто домовленості про орендну плату у розмірі 10000 (десяти тисяч) грн.

Аналізуючи інші матеріали, надані сторонами та їх представниками, при вирішені питання щодо дійсного розміру орендної плати, судом встановлено, що представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 разом з зустрічною позовною заявою надано до суду копію розписок про передачі щомісячно ОСОБА_2 . ОСОБА_1 в якості орендної плати грошових коштів у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. (том №1 а.с.137-145).

Крім того, в самій зустрічній позовній заяві (том №1 а.с.131-134) представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 підтвердив факт передачі її довірителю ОСОБА_1 щомісячно в період часу з жовтня 2017 року по вересень 2018 року по 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що сторони при укладені договору оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року визначили орендну плату у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

З приводу тверджень позивача, що починаючи з 15.12.2018 року відповідно до додаткової угоди №1 розмір орендної плати становить 70000 (сімдесят тисяч) грн. на місяць, судом встановлено, що дійсно 15.12.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року (том №1 а.с.24), відповідно до змісту п.п.1 та 6 якої, її умови розповсюджуються на взаємовідносини сторін, що склались протягом жовтня-грудня 2018 року.

В зв`язку з чим, твердження позивача за первісним позовом щодо розміру орендної плати в сумі 70000 (сімдесят тисяч) грн. на місяць є безпідставними.

З приводу строку дії Договору оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно ст.764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму (оренди), то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.3.1 Договору оренди нерухомого майна №1, строк оренди становить 34 календарні місяці з дати приймання об`єкта за Актом приймання-передачі.

Відповідно до п.3.2 Договору оренди нерухомого майна №1, якщо жодна зі сторін не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку діє Договору не заявить про намір його розірвати, цей договір автоматично пролонгується на строк, вказаний в п.п.3.1 договору.

Відповідно до п.3.3 Договору оренди нерухомого майна №1, строк оренди за Договором може бути скорочений за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Пунктом 7.2 Договору оренди нерухомого майна АДРЕСА_2 , встановлено, що не пізніше 5 робочих днів до закінчення строку дії Договору, Орендатор зобов`язаний звільнити об`єкт і підготувати його до передачі Орендодавцеві.

Частиною 1 ст.785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до ч.2 ст.795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже законом та договором запроваджено конкретний механізм повернення спірного орендованого майна.

Листом від 26.07.2018 року позивач повідомив відповідача про намір розірвати договір оренди нерухомого майна, з яким ОСОБА_2 була ознайомлена під підпис 05.08.2018 року (том №1 а.с.25).

В матеріалах справи мається копія повідомлення щодо розірвання договору оренди нерухомого майна №1 від 01.10.2017 року в зв`язку з закінченням строку оренди та копія фіскального чеку і накладної в підтвердження його підправлення ОСОБА_2 (том №1 а.с.26).

Саме такий порядок повернення приміщення передбачений в договорі оренди.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов`язання ОСОБА_2 звільнити об`єкт нерухомого майна та повернути нежитлову будівлю разом з земельною ділянкою, враховуючи, що строк дії договору закінчився є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 майнової шкоди за кожен місяць затримки звільнення приміщення, суд дійшов наступних висновків.

Пред`являючи та обґрунтовуючи наведену вимогу позивач фактично просить суд застосувати до відповідача заходи майнової відповідальності за несвоєчасне повернення орендованого майна, називаючи їх шкодою.

Згідно з ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою ст.785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин.

Враховуючи те, що відповідачем за первісним позовом на час розгляду справи не повернуто нежитлову будівлю загальною площею 495 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 після закінчення дії договору оренди, суд вважає достатніми підстави для його притягнення до відповідальності, передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України. При цьому відповідач за первісним позовом має понести зазначену відповідальність за період часу з 01.08.2020 року та по час ухвалення рішення.

Разом з цим, суд враховує те, що позивач просить стягнути з відповідача суму що дорівнює однократному розміру орендної плати, та те що він позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог, та вважає за необхідне стягнути суму, що дорівнює 50000 (п`ятдесят тисяч) грн. на місяць, та 500000 (п`ятсот тисяч) грн. за період з серпня 2020 року по травень 2021 року включно, тобто за 10 місяців.

В зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог первісної позовної заяви, в задоволені зустрічної позовної заяви в частині стягнення з ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів, має бути відмовлено в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 суми невід`ємних поліпшень, суд приходить до наступного.

Частиною першою статті 778 Цивільного кодексу України передбачено право наймача за згодою наймодавця поліпшити річ, яка є предметом договору найму.

Відповідно статті 23 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендар має право за погодженням з орендодавцем, якщо інше не передбачено договором оренди, за рахунок власних коштів здійснювати реконструкцію, технічне переоснащення, поліпшення орендованого майна.

Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення, що передбачено частиною другою статті 778 Цивільного кодексу України.

Згідно частини третьої статті 778 Цивільного кодексу України якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю.

Разом з цим позивач за зустрічним позовом та її представники не надали суду доказів того чи отримував орендар дозвіл від власника на здійснення невід`ємних поліпшень, про їх дійсну вартість та чи можуть бути вони відокремлені від об`єкту оренди без його пошкодження.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 в цій частині недоведеними, в зв`язку з чим вони не можуть бути задоволені.

Ухвалою суду від 16.02.2021 року було накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ) (том №1 а.с.215-216).

Відповідно ст.158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

В п. 10. Постанови Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування».

В зв`язку з вищевикладеним, суд вважає необхідним скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою суду від 16.02.2021 року.

Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами, який зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до квитанції від 21.08.2020 року ОСОБА_1 було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1757,60 грн. (том №1 а.с.1).

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 530, 763, 785, 795 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 23, 76-83, 89, 95, 131, 133, 141, 158, 223, 247, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Дубков Артем Володимирович до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про звільнення орендованого приміщення, стягнення плати за незаконне користування майном задовольнити частково.

Зобов`язати фізичну-особу підприємця ОСОБА_2 звільнити об`єкт оренди нерухомого майна та повернути нежитлову будівлю площею 495,0 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 у користування власника ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 500000 (п`ятсот тисяч) гривень в якості майнової відповідальності за користування на протязі серпня 2020 року травня 2021 року включно нежитловою будівлею загальною площею 495 кв.м. разом з земельною ділянкою площею 1000 кв.м., розміщені за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1757 (одна тисяча сімсот п`ятдесят сім) гривень 60 копійок.

В задоволенні зустрічної позовної заяви фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, стягнення невід`ємних поліпшень та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 16.02.2021 року по справі №316/2813/20 у вигляді накладення арешту на майно, власником якого є ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ), а саме:

1) житловий будинок, зблокований, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа (кв.м); 109.8, житлова площа (кв.м): 60.5, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_4 , набута на підставі договору купівлі - продажу, серія та номер: 3333, виданий 22.06.2018, видавник: Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзін М.С.;

2) земельну ділянку, з кадастровим номером; :01:109:0215, цільове призначення; для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площа; 0,0119 га, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_4 , набута на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер; 3336, виданий 22.06.2018, видавник; Приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзін М.С.;

3) квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею (кв.м); 46.1, житлова площа (кв.м); 17.1, що знаходиться за адресою; АДРЕСА_5 , набута на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер; 618, виданий 13.08.2016, видавник; ОСОБА_7 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу;

4) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, що належить

ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2017, засвідченого приватним нотаріусом Романченко Віталієм Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за №1855, який розташований за адресою; АДРЕСА_6 ;

5) земельну ділянку 0,1000 га житлової забудови з кадастровим номером :08:008:0255, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2017, засвідченого приватним нотаріусом Романченко Віталієм Володимировичем та зареєстрованого в реєстрі за №1856, яка розташована за адресою; АДРЕСА_6 ;

6) нежитлову будівлю, що належить ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 28075977 від 04.02.2016, зареєстроване ОСОБА_8 , яка розташована за адресою; АДРЕСА_1 ;

7) земельну ділянку 0,1000 га житлової забудови з кадастровим номером :03:019:0042, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 01.08.2014 номер 2275, засвідченого приватним нотаріусом Осипенко Людмила Альбертівна, яка розташована за адресою; АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: О. М. Бульба