ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/565/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"20" жовтня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Сирбул О.Ф.,
при секретарі Лаптєвій Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та відшкодування моральної шкоди, -
У вересні 2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2 ) про стягнення боргу за розпискою та відшкодування моральної шкоди.
Свої позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 28.05.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов позики Позикодавець передав, а Позичальник, прийняв позику у розмірі 500 доларів США та 3 600,00 грн. Позичальник своїм підписом на цьому Договорі підтверджує факт отримання від Позикодавця в повному обсязі суми позики до підписання цього Договору. Факт отримання грошей за цим Договором підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі їй суми позики. Згідно з умовами Договору зазначену вище суму позики, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, Позичальник зобов`язується повернути до 1 липня 2017 року. Позивач виконав умови договору позики та надала відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується вказаною розпискою відповідача від 28.05.2017, але свої зобов`язання до цього часу відповідач не виконала.
01 червня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір, за яким позивач перерахувала 300,00 грн. з особистого карткового рахунку на рахунок матері відповідача. Гроші, які позивач перерахувала у борг відповідачу 01.06.2017, позичала на їжу та ліки її хворої матері і зобов`язалась повернути позивачу до 20.07.2017.
04 липня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір позики за яким відповідач додатково отримала від позивача готівкою 3 500,00 грн. та зобов`язалась повернути дану суму грошей до 04.08.2017.
Позивач наголошувала на тому, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням як найшвидше повернути їй борг. Проте, відповідач борг не повернула, що і стало підставою для звернення до суду. Позивач також наголошувала на тому, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки вона має інвалідність та внаслідок хвилювань її фізичний стан значно погіршився та просила стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.
Ухвалою суду від 28.12.2020 року позовну заву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою суду від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 20.05.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутність та просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином; заяв, відзиву суду не надала, у зв`язку з чим суд вважає можливим розглянути справу без її участі по наявним в справі доказам та постановити заочне рішення відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28.05.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики. Відповідно до умов позики Позикодавець передав, а Позичальник, прийняв позику у розмірі 500 доларів США та 3 600,00 грн. Позичальник своїм підписом на цьому Договорі підтверджує факт отримання від Позикодавця в повному обсязі суми позики до підписання цього Договору. Факт отримання грошей за цим Договором підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі їй суми позики.
Згідно з умовами Договору зазначену вище суму позики, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, Позичальник зобов`язується повернути до 1 липня 2017 року.
Позивач виконав умови договору позики та надала відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується вказаною розпискою відповідача від 28.05.2017, але свої зобов`язання до цього часу відповідач не виконала.
Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Ця правова позиція є висловленою в постанові Верховного суду України від 24.02.2016 по справі № 6-50цс16.
Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Таким чином, розписка у відповідності до приписів ч. 2 ст. 1047, ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 640, 1046 ЦК України є належною формою договору позики, яка підтверджує укладання сторонами договору позики та його виконання фактом передачі позичальнику суми грошової позики.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами.
Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Приписами ст. 530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання.
Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Оскільки, відповідач належним чином добровільно не виконала умови договору позики та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернула борг за вказаним договором суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 16 933,80 грн.
Відповідно до розрахунку, поданого позивачем, який перевірено судом, розмір інфляційних втрат, а також три відсотки річних за період з 02.07.2017 по 01.07.2020 становить 22 302,51 грн.
Разом з тим, в позові позивач посилається на те, що 01 червня 2017 року між нею та відповідачем був укладений усний договір, за яким позивач перерахувала 300,00 грн. з особистого карткового рахунку на рахунок матері відповідача. Гроші, які позивач перерахувала у борг відповідачу 01.06.2017, позичала на їжу та ліки її хворої матері і зобов`язалась повернути позивачу до 20.07.2017. 04 липня 2017 року між позивачем та відповідачем був укладений усний договір позики за яким відповідач додатково отримала від позивача готівкою 3 500,00 грн. та зобов`язалась повернути дану суму грошей до 04.08.2017. Та просила стягнути за даними договорами основний борг, а також три відсотка річних та індекс інфляції, що становить 8 785,38 грн.
Частинами 1, 2, 3 та 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України
Стаття 77. Належність доказів предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості на суму 300 грн. та 3 500,00 грн., оскільки під час розгляду справи позивачем в порушення вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України не доведені дані позовні вимоги. А оскільки у задоволені стягнення боргу на ці суми відмовлено, то у задоволені три відсотка річних та індекс інфляції на ці суми слід відмовити.
Також, позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн.
Частиною 1, 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
У пунктах 3 та 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.
Разом з цим, позивачем не надано суду доказів наявності сукупних та пов`язаних ряду обставин, серед яких понесення нею страждань та як наслідок понесення втрат немайнового характеру - моральних чи фізичних страждань, заподіяних незаконними діями відповідача, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вини її в заподіянні такої шкоди.
За таких обставин суд дійшов до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення моральної шкоди у розмірі 25 000,00 грн.
Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 39 236,31 грн.
Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».
За таких підстав, приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.6 ст.141 ЦПК України, й судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 258, 259, 264, 268, 265, 212 - 218, 280 ЦПК України, на підставі ст. 509, 525, 526, 610, 625 ЦК України,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою та відшкодування моральної шкоди- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за розпискою від 28 травня 2017 року у розмірі 39 236,31 грн.
В іншій частині - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя: