ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 679/1574/20
Провадження № 22-ц/4820/1855/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю ОСОБА_1 , представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради, треті особи - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, ОСОБА_2 про визнання права користування житлом, та за позовом ОСОБА_2 до Нетішинської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, про визнання права користування житлом, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області в складі судді Гавриленко О.М. від 22 вересня 2021 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача вказувала, що 06 листопада 1984 року матері її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , сім`я якої складалася з двох осіб, неї як на наймача та її сина ОСОБА_4 , видано ордер на право зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 (на цей час адреса: АДРЕСА_2 ).

З 02.02.2003 року по 08.05.2015 року позивачка та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 померла на території Російської Федерації.

В травні 2020 року стан здоров`я ОСОБА_4 став дуже поганим, через що останній потребував постійного стороннього догляду. Тому їх спільні доньки здійснювали догляд за батьком ОСОБА_4 в період його хвороби.

12.05.2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактично переїхали проживати до свого батька в квартиру АДРЕСА_3 . Оскільки був карантин та навчання проводилось дистанційно, то ОСОБА_8 та ОСОБА_7 постійно проживали разом із батьком у цій квартирі.

12.06.2020 року ОСОБА_4 склав нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на реєстрацію місця проживання його дочок ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з ним в цій квартирі. Проте вказану заяву вона не встигла пред`явити до виконавчого комітету Нетішинської міської ради через смерть ОСОБА_4 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В квартирі АДРЕСА_3 на день смерті ОСОБА_4 були зареєстровані він та його матір ОСОБА_3 .

Зважаючи на волю наймача, яким фактично став ОСОБА_4 після смерті його матері ОСОБА_3 , позивачка в інтересах своїх неповнолітніх доньок звернулася до виконавчого комітету Нетішинської міської ради з проханням провести реєстрацію їх місця проживання в цій квартирі. Виконавчий комітет Нетішинської міської ради листом від 22 липня 2020 року №С/619-05-463/2020 з метою реєстрації їх місця проживання у спірній квартирі фактично рекомендував звернутися до суду із позовом про визнання права користування житловим приміщенням.

З цих підстав позивач просила суд визнати за ОСОБА_10 та ОСОБА_11 право користування квартирою АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 , звертаючись в суд з позовом до відповідачів, вказував, що 06.11.1984 року його мати ОСОБА_3 отримала ордер №2223 на вселення у двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 на склад сім`ї з двох осіб ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Від дня народження ІНФОРМАЦІЯ_5 він проживав та був зареєстрований за адресою матері ( АДРЕСА_2 ) зі своїм старшим братом ОСОБА_4 .

З 02.02.2003 року по 08.05.2015 року його брат ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 і у них народилося двоє дітей. Вони проживали в квартирі брата без реєстрації місця проживання. З вересня 2013 року ОСОБА_1 припинила фактичні шлюбні стосунки з ОСОБА_4 і з дітьми стала проживати окремо. Після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у 2015 році, ні колишня дружина, ні його діти з ним не спілкувалися. Після цього його брат став вести асоціальний спосіб життя: пиячив, вживав наркотики, працював епізодично. Він йому допомагав тільки тим, що купував йому продукти харчування. Їх мати ОСОБА_3 з ним не спілкувалася, матеріально не допомагала, так як хворіла.

Його батько ОСОБА_12 придбав у власність трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_5 , з 15.10.2019 року надав йому право користуватися цим житлом, де зареєстрована і його дочка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

04.01.2020 року його брат ОСОБА_4 захворів та був госпіталізований до лікарні м. Нетішин з інсультом, де проходив стаціонарно лікування до 19.01.2020 року. Від початку лікування з січня 2020 року та до 26 травня 2020 року він постійно доглядав за своїм братом, купував йому ліки, возив на медичне обстеження в березні 2020 року до м. Хмельницький з метою встановлення йому групи інвалідності. З 26 травня 2020 року брата доглядала його донька ОСОБА_10 , яка до смерті брата 14 червня 2020 року регулярно їздила до нього, але в квартирі не проживала.

Під час хвороби брата ОСОБА_4 він, доглядаючи його, постійно проживав з ним за адресою його реєстрації по АДРЕСА_2 , брат надав йому згоду на проживання та реєстрацію за цією адресою. Така заява була складена 20 березня 2020 року засвідчено нотаріально, а справжність підпису засвідчено в зв`язку зі станом здоров`я заявника в КНП НМР «Спеціалізованої медико-санітарної частини м. Нетішина». Проте ОСОБА_2 не зареєстрував місце свого проживання за адресою місця проживання брата ОСОБА_4 , так як на це необхідна була згода його матері, яка на той час вже померла, але свідоцтва про смерть у нього не було. Таке свідоцтво він отримав на початку 2021 року, але на цей час брат уже помер.

ОСОБА_2 зазначає, що при наявності свідоцтва про смерть його матері ОСОБА_3 та фактичній наявності згоди ОСОБА_4 на реєстрацію його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 20 березня 2020 року він фактично мав право проживати за вказаною адресою на законних підставах.

ОСОБА_2 вважає, що станом на 20.03.2020 року відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України набув право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, підпис його брата, який зазначений у заяві про надання дозволу на реєстрацію його дітей у спірній квартирі, не належить його брату.

З цих підстав, ОСОБА_2 посилаючись на ст. 106 Житлового кодексу Української РСР, просив суд визнати за ним право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_3 .

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до Нетішинської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог шодо предмета спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання права користування житлом - задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 право користування квартирою АДРЕСА_3 .

В позові ОСОБА_2 до Нетішинської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог шодо предмета спору на стороні відповідача - виконавчий комітет Нетішинської міської ради, про визнання права користування житлом - відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, його позов задовольнити повністю. На його думку, суд неправильно застосував норми права та в основу рішення поклав неправильні висновки. Зазначає, що за наявності бажання проживати з батьком, таке право у ОСОБА_11 виникло з 17.07.2017 року, а у ОСОБА_10 з 19.03.2019 року, однак ними не реалізовано до смерті батька. Зокрема, актом про фактичне місце проживання №65, від 19.10.2020 року, виданим ОСББ «Нетішин Михайлова-26» підтверджено, що ОСОБА_10 була зареєстрована в АДРЕСА_6 , тобто мала постійне місце реєстрації. Будь-яких доказів, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вели з батьком ОСОБА_4 спільне господарство не надано. Покази свідка ОСОБА_14 не є об`єктивними, оскільки вона є членом родини позивача, покази свідка ОСОБА_15 не відповідають показам, викладеним у оскаржуваному рішенні. Крім того, підпис на нотаріально завіреній заяві від 12.06.2020 року, на його думку, ОСОБА_4 не належить, оскільки є відмінним від його підпису у аналогічній заяві, підписаній ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 20.03.2020 року. Госпіталізацією та доглядом за братом займався ОСОБА_2 , купував йому ліки. Позивачем не надано доказів щодо вжиття заходів із надання медичної допомоги ОСОБА_4 за час, що передував його смерті. Також його рішення про передачу в оренду квартири, у якій мешкав ОСОБА_4 , було обумовлено необхідністю отримання коштів на лікування останнього, та було прийнято спільно з ОСОБА_4 . Водночас він їздив на тимчасові заробітки, що забезпечити себе та доньку необхідним та покривати витрати брата на лікування. На його думку, ним доведені законні підстави для визнання за ним права користування житлом.

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Зазначає, що оскільки малолітня дитина не може самостійно обирати місце свого проживання, тому факт не поживання у спірній квартирі не є безумовною підставою для позбавлення права користуватися цим житлом. На момент прийняття оскаржуваного рішення судом ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не були зареєстровані у будь-якому іншому житловому приміщенні та не зберегли права на постійне проживання в іншому житлі окрім спірної квартири. ОСОБА_2 у спірному житлі не проживав та не вселявся. Сама по собі наявність згоди не є тією обставиною в розумінні ст. 61, 64, 65, 107 ЖК України, яка надає ОСОБА_2 можливість набуття права користування житлом та переходу прав наймача такого житла.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

ОСОБА_1 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення як безпідставну.

Нетішинська міська рада, Виконавчий комітет Нетішинської міської ради надіслали заяву про розгляд справи без їх участі.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що наймачем квартири АДРЕСА_3 , була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , у квартирі також був зареєстрований ОСОБА_4 , як член її сім`ї.

Згідно довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради №34/01-12-3069/2021 від 10.08.2021 року станом на 06.09.2018 року у квартирі АДРЕСА_3 , були зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З 02.02.2003 року по 08.05.2015 року ОСОБА_16 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , який 08.05.2015 року згідно рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області розірвано.

У шлюбі в ОСОБА_17 та ОСОБА_4 народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22 червня 2019 року ОСОБА_17 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_18 , та змінила прізвище на « ОСОБА_19 ».

Згідно заяви від 12.03.2020 року посвідченої приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу Хмельницької області Франковською Л.С., ОСОБА_4 надав згоду на проживання та реєстрацію ОСОБА_2 (його брата та сина ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_2 .

12.06.2020 року ОСОБА_4 також надав нотаріально завірену заяву в якій висловив свою згоду на те, щоб його доньки ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

Поховання ОСОБА_4 провела ОСОБА_1 .

Згідно довідки виконавчого комітету Нетішинської міської ради №34/01-12-2110/2021 від 01.06.2021 року станом на день смерті ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

Надалі ОСОБА_1 звернулась до виконавчого комітету Нетішинської міської ради щодо реєстрації неповнолітніх дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , про що 22 липня 2020 року на її звернення було роз`яснено порядок реєстрації місця проживання згідно Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №207 від 02 березня 2016 року та те, що виконавчий комітет не має правових підстав для задоволення звернення ОСОБА_1 .

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час вибуття з спірного житла ОСОБА_11 та ОСОБА_10 були малолітніми особами, які самостійно не могли визначати своє місце проживання, тому за ними збереглося право на користування житлом за місцем проживання їх батька, який дав згоду на проживання дітей в спірній квартирі. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 , суд обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 не довів дотримання ним порядку вселення у спірну квартиру, зокрема відсутність у нього права користування іншим житлом за життя наймача, набуття ним статусу члена сім`ї наймача за фактом постійного та тривалого проживання у спірній квартирі, ведення спільного господарства.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду в частині вирішення позову ОСОБА_2 є безпідставними.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер.

За змістом ст. 64 ЖК члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

У осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 65 ЖК УРСР).

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Отже, членом сім`ї наймача в розумінні частини другої статті 64 ЖК УРСР може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

За змістом статті 65 ЖК УРСР за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_2 не довів достатніми та допустимими доказами, що він вселився з дотриманням встановленого порядку у спірну квартиру, що ця квартира була постійним місцем його проживання та що вони з наймачем вели спільне господарство тощо.

Як встановлено судом першої інстанції, наймачем квартири АДРЕСА_3 , була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , у квартирі також був зареєстрований ОСОБА_4 (ордер на вселення №2223 від 6.11.1984 року, виданий на ім`я матері ОСОБА_3 разом з членом сім`ї сином ОСОБА_4 ).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не вселявся і не проживав в спірній квартирі, а проживав і проживає разом зі своєю малолітньою донькою ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , в квартирі свого батька за адресою: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 зареєстрований за вказаною адресою, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання виконавчого комітету Нетішинської міської ради №8398 від 16.10.2019 року та довідкою зареєстрованих у житловому приміщені №1385 від 26.05.2021 року виконавчого комітету Нетішинської міської ради.

Відтак суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визнання права користування спірним житлом за ОСОБА_2 , який зареєстрований та постійно проживає в іншому житлі та не вселився до спірного житла на відповідній правовій підставі, не проживав в цій квартирі разом з наймачем.

Наявність лише нотаріально посвідченої заяви про надання ОСОБА_4 дозволу на вселення ОСОБА_2 в спірне житло не є підставою для визнання за ним права користування житлом.

Зважаючи на те, що апелянт ОСОБА_2 не володіє жодними правами щодо спірної квартири, апеляційний суд не приймає до уваги його доводи щодо неправильності судового рішення в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 , оскільки право користування спірною квартирою доньками ОСОБА_4 не порушує його права.

В свою чергу виконавчий комітет Нетішинської міської ради не оспорює вказане рішення в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2021 року.

Судді Л.М. Грох

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова