ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 червня 2021 року

м. Харків

справа № 644/2225/20

провадження № 22-з/818/209/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року в складі судді Зябрової О.Г.,

у с т а н о в и в :

В березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника ОСОБА_3 звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 28 січня 2010 року № б/н в розмірі 14 999,03 грн та 2 102,00 грн судового збору.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року скасовано в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, пені, штрафів та судового збору та ухвалено нову постанову про залишення позову в цій частині без задоволення. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1 347,44 грн судового збору.

28 квітня 2021 року ОСОБА_2 представник ОСОБА_1 подала до Харківського апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн, а також зазначити розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Заява мотивована тим, що в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції, не зазначено розмір заборгованості, що підлягає стягненню, а також грошової суми, у стягненні якою було відмовлено. Також, при ухваленні судового рішення судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл витрат на правничу допомогу адвоката.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи заяви ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви з таких підстав.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 270 ЦК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Зміст частин першої та другої статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що головне значення додаткового рішення полягає у забезпеченні повного та всебічного розгляду справи шляхом процесуального виправлення недоліків, допущених судом внаслідок неналежного виконання вимог частини першої статті 264 ЦПК України.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 28 січня 2010 року № б/н в розмірі 14 999,03 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року скасовано в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, пені, штрафів та судового збору та ухвалено в цій частині нову постанову про залишення позову в цій частині без задоволення.

Відповідно до мотивувальної частини постанови суду апеляційної інстанції, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, в розмірі 1 345,97 грн, пені в розмірі 9 585,29 грн, штрафів в розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та в розмірі 690,43 (процентна складова).

Отже, при ухваленні постанови судом апеляційної інстанції визначено розмір сум, які не підлягають стягненню, а тому обставини, на які посилається заявник не є підставою для ухвалення додаткового рішення згідно з статтею 270 ЦПК України.

Разом з тим, за статтею 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Враховуючи, що у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції не було зазначено розміру пені та штрафних санкцій, щодо яких скасовано рішення суду першої інстанції, а також розмір заборгованості за кредитним договором, судова колегія вважає за можливе роз`яснити постанову Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року та викласти абзаци другий та третій резолютивної частини в такий редакції:

«Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, пені штрафів та судового збору та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 1 345,97 грн, пені розмірі 9 585,29 грн штрафів розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та в розмірі 690,43 (процентна складова)за договором кредиту від 28 січня 2010 року № б/н залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту від 28 січня 2010 року № б/н у розмірі 2877,34 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят сім грн 34 коп.).»

Щодо питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то судова колегія керується таким.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з положенням пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З огляду на зазначене, положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Матеріали справи свідчать, що адвокат Лебединська І.С. представляла інтереси ОСОБА_1 при розгляді справи № 644/2225/20 на підставі договору про надання правової допомоги від 22 квітня 2020 року (т. 1, а.с. 70-72).

Відповідно до розділу 1 вказаного договору адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу протягом всього розгляду в суді цивільної справи № 64/2225/10 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Адвокат за цим договором діє без обмеження повноважень і надає клієнту таку правову допомогу: вивчення матеріалів справи, допомоги у збиранні і підготовці доказів, вивчення, аналіз чинного законодавства і судової практики, підготовка відзиву на позовну заяву, заперечень на відзив, підготовка апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу, здійснення представництва інтересів клієнта під час розгляду справи в суді. Сторони домовились, що адвокат не бере участь в судових засіданнях.

Згідно з Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 22 квітня 2020 року сторони погодили суму гонорару(винагороди) у розмірі 3000,00 грн, який був сплачений ОСОБА_1 згідно з квитанцією до прибуткового ордеру № 9 (т. 1, а. с. 73, 74).

Про стягнення вказаних витрат відповідачем було зазначено у відзиві на позовну заяву, а також в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції.

Докази розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу були подані стороною відповідача до суду у строки, визначені частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Оскільки що під час ухвалення постанови суду апеляційної інстанції від 19 квітня 2021 року апеляційним судом не було вирішено питання про розподіл вказаних судових витрат, та враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено на 19,18 %, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2424,60 грн витрат на професійну правничу допомогу, що є пропорційним до незадоволених вимог банку.

Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_2 представника Савенок Ігоря Олександровича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2424,60 (дві тисячі чотириста двадцять чотири грн 60 коп.) грн.

Роз`яснити резолютивну частину постанову Харківського апеляційного суду від 19 квітня 2021 року та викласти абзаці другий та третій у такій редакції:

«Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2020 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за відсотками, пені штрафів та судового збору та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 1 345,97 грн, пені розмірі 9 585,29 грн штрафів розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та в розмірі 690,43 (процентна складова)за договором кредиту від 28 січня 2010 року № б/н залишити без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту від 28 січня 2010 року № б/н у розмірі 2877,34 грн (дві тисячі вісімсот сімдесят сім грн 34 коп.).»

В іншій частині заяву ОСОБА_2 представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено29 червня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина