Справа № 202/467/20
Провадження № 2/202/169/2021
07 червня 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
в складі : головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав,-
21 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просив позбавити відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно себе та стягнути з нього витрати на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що 04 липня 2003 року між матір`ю позивача ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, про що зроблено запис за № 396. Від цього шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають спільну дитину: сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто позивача у справі. Шлюбні відносини між батьками позивача припинились у липні 2011 року, після чого позивач із матір`ю почали проживати окремо. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2011 року шлюб між батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було розірвано. Стосунки між позивачем та його батьком ОСОБА_3 значно погіршились після того, як він із матір`ю почали проживати окремо. Станом на момент зверенння до суду із позовною заявою, відповідач належної допомоги ОСОБА_1 не надає, взагалі не цікавиться життям свого сина, не спілкується із ним, не приймає участі у його матеріальному забезпеченні та вихованні, що зумовило позивача самостійно звернутись до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на його утримання. Вказане свідчить про те, що відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина ОСОБА_1 , його долею не переймається, фізичним, моральним та духовним розвитком не займається.
З метою захисту порушених прав та інтересів, позивач обрав судовий захист відновлення таких прав, що і зумовило його звернутись до суду з відповідною позовною заявою про позбавлення батьківських прав.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2020 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 13 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
02 квітня 2021 року ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
07 червня 2021 року протокольною ухвалою, у зв`язку із реорганізацією Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради на підставі рішення Дніпровської міської ради від 02.09.2020 року № 80/60 «Про створення адміністрацій районів Дніпровської міської ради», судом було здійснено заміну третьої особи на Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.
Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Не заперечували проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надсилав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням, які повернуті на адресу суду по закінченню терміну зберігання, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, натомість 07 червня 2021 року на адрес суду надійшло клопотання заступника голови адміністрації Борисенко А.В., відповідно до якого просив цивільну справу розглядати без участі представника Органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради.
Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 липня 2003 року між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м.Дніпропетровська, про що зроблено запис за № 396 (а.с.19).
Від цього шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якого є відповідач у справі, що підтверджено відповідним записом в свідоцтві про народження в графі « Батько », яке видане 28 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Індустріального районного управління юстиції м.Дніпропетровська (а.с.18).
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 грудня 2011 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було розірвано.

13 лютого 2020 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано судовий наказ за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів на його утримання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно висновку органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 22 липня 2020 року № 5/5-106 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , 1974 р.н., відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », орган опіки та піклування виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради визнав доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , 1971 р.н., відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.72-75).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви та встановлено в ході судового розгляду, з моменту припинення фактичних шлюбних відносин між батьками позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а саме з липня 2011 року, відповідач ОСОБА_3 припинив будь-яке спілкування із сином ОСОБА_1 , тобто позивачем у справі, та всі питання щодо виховання неповнолітньої дитини мати позивача - ОСОБА_4 вирішує самостійно.

Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини її батьком підтверджено матеріалами справи, тому суд, враховуючи наявні докази винної поведінки відповідача, яка, безперечно, свідчить саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обов`язків, вважає позовні вимоги позивача в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі судового наказу, виданого 13 лютого 2020 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська відповідач зобов`язаний щомісяця сплачувати на користь позивача аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення ОСОБА_1 повноліття.

На підставі викладеного, задовольняючи позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, рішення про стягнення аліментів не вирішувалось за наявності вказаного вище судового наказу.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується приписами ст.141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір», відповідно до яких позивача при зверненні до суду із позовною заявою звільнено від сплати судового збору, натомість у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у зв`язку із чим з відповідача ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840,80 грн.

Що стосується позовних вимог позивача з приводу стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, то слід зазначити наступне.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Нормою частини 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Під час подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, позивачем в прохальній частині позовної заяви було зазначено вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., натомість на підтвердження заявлених вимог позивачем не надано жодного належного доказу щодо фактичного понесення ним вказаних витрат, у зв`язку із чим вимоги позовної заяви в цій частині не підлягають задоволенню як недоведені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 181, 182, 183, 192 СК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-283, п. 15, п.п. 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), третя особа Орган опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради (49023, м.Дніпро, пр. Мануйлівський, 31) про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про йогоперегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 17 червня 2021 року.

Суддя Л.П. Слюсар