Справа № 727/5559/20
Провадження № 2-др/727/7/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

7 червня 2021 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці у складі:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

секретаря судових засідань Желик І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, судді Танасійчук Н.М. 21.05.2021 року була визначена для розгляду заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В заяві посилається на те, що Шевченківського районним судом розглянуто справу №727/5559/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Вказує, що ним, як відповідачем, були понесені витрати на правову допомогу. Посилаючись на норми законодавства, просить стягнути з позивача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу.

Встановлено, що 03.06.2021 року суддею Танасійчук Н.М. у справі ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини винесена ухвала про залишення заяви без розгляду, у зв`язку з клопотанням про це представника позивача.

Користуючись правом передбаченим ч.4 ст.270 ЦПК України, суд не здійснював виклик сторін в судове засідання.

У відповідності до положень ст..247 ч. 2 ЦПК України у разі розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали заяви та справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 понесених ним витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Тобто, за змістом цих норм, суд може вирішити питання про компенсацію витрат відповідача, пов`язаних із розглядом справи, у разі залишення позову без розгляду за умови, якщо відповідач таку вимогу заявив і навів доводи щодо необґрунтованих дій позивача, які такі витрати спричинили.

Необхідність понесення витрат має бути у причинному зв`язку із необгрунтованими діями позивача, внаслідок яких вони настали.

При цьому, залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення, яким надавалася б оцінка обгрунтованості заявлених позовних вимог, слушності доводів позивача. Залишення заяви без розгляду не підтверджує ні відсутність спору позивача з відповідачем, ні відсутність предмета спору.

Крім цього, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, на доступ до правосуддя і не залежить від обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, за змістом частини п`ятої статті 142 ЦПК України, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України) необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Саме такі по суті висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року, справа №148/312/16-ц.

Проте, клопотання відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу жодних доводів щодо необґрунтованості тих чи інших дій позивачки, а відтак і посилання на докази, які б підтверджували таку необґрунтованість, не містить (а.с.189-191). Отже, заява взагалі не містить доводів і доказів необґрунтованості будь-яких дій позивачки всупереч вимогам частини п`ятої статті 142 ЦПК України.

Зокрема, заявник не послався та не надав суду доказів на підвердження того, що недобросовісний позивач мав протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, що певні дії позивача були умисні та який ступінь її вини, а також не довів, які конкретні необгрунтовані дії позивачки призвели до його звернення до адвоката для надання професійної правничої допомоги у даній справі.

Хоча відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

А згідно з ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На необхідність зазначення саме заявником того, в чому саме полягають необґрунтовані дії позивача, звертає увагу і Верховний Суд (постанова від 20 травня 2020 року у справі № 686/7675/17, провадження № 61-45505св18).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц звернуто увагу судів на те, із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства (п.40); саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (п.44).

Таким чином, зважаючи на те, що клопотання відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі не містить посилання на обставини щодо будь-яких необгрунтованих дій позивача, докази на їх підтвердження, як і обгрунтування щодо причинного зв`язку між необгрунтованими діями позивача та понесеними відповідачем витратами, суд вважає, що у його задоволенні слід відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст.10, 12-13, 133, 137, 142,246, 260-261, 270, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої дитини, щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

На додаткове рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М.Танасійчук