Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3297/20 Головуючий у 1-й інст. Грубіян Є. О.
Категорія 16 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №278/3297/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання державного акту на право приватної власності на землю недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Житомирського районного суду Житомирської області, ухвалене 22 лютого 2021 року суддею Грубіяном Є.О. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 22 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2020 року Швець А.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №013961 від 07 червня 1995 року, виданий на ім`я відповідача на земельну ділянку загальною площею 0,56 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, та зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №11.

В обґрунтування позову послався на те, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Проте, вона не може оформити право власності на земельну ділянку, на якій розташований належний їй будинок, у зв`язку із отриманням відповідачем Державного акту на право власності на дану земельну ділянку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_1 .

Зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачкою надані докази порушення її прав відповідачем. Окрім того, останній визнав позов, що додатково підтверджує обґрунтованість позовних вимог.

Також, зауважив, що судом першої інстанції не надано оцінки рішенню Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 13-ї сесії від 03 листопада 1993 року, на підставі якого видано оспорюваний Державний акт, оскільки ОСОБА_2 передавалася земельна ділянка в розмірі 0,35 га, а не у розмірі 0,56 га.

Також вказав, що суд послався на відсутність доказів місцезнаходження спірної земельної ділянки, яка передана відповідачу згідно Державного акта та на якій розташований будинок позивачки, проте, з огляду на призначення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні, учасники справи були позбавленні можливості подати відповідні докази. Зазначив, що ним було зроблено відповідний запит 02 липня 2019 року до органів Держгеокадастру та вважає, що для правильного вирішення спору слід витребувати таку інформацію в судовому порядку.

Вважає також безпідставним висновок суду про те, що визнання позову відповідачем не є підставою для задоволення позову. У даному випадку судом не надано обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову та не винесено відповідну ухвалу.

Просив також розглянути клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13 квітня 2021 року залишено без задоволення (а.с.56-58, 70).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали. ОСОБА_2 апеляційну скаргу визнав, зазначив, що йому рішенням сільської ради наданий був дозвіл на приватизацію земельної ділянки розміром 0,35 га, проте Державний акт виданий на земельну ділянку розміром 0,56 га, у зв`язку з чим його мати не може приватизувати земельну ділянку, що знаходиться під належним їй будинком.

Заслухавши пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 90,6 кв.м на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 вересня 1993 року (а.с. 10-19).

25 червня 2018 року Озерянківською сільською радою Житомирського району Житомирської області видано рішення №4, яким надано позивачу дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, загальною площею 0,56 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 20).

В ході вирішення питання щодо приватизації зазначеної земельної ділянки позивачці стало відомо, що вона не може реалізувати своє право, оскільки відповідач ОСОБА_2 , оформив право власності на цю земельну ділянку, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №013961 від 07 червня 1995 року (а.с. 21).

Окрім того, рішенням Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 13-ї сесії від 03 листопада 1993 року, згідно якого видано спірний Державний акт, відповідачу передано земельну ділянку розміром 0,35 га, а не 0,56 га, як визначено в Державному акті (а.с. 24-25).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факту порушення, оспорювання або невизнання її прав з боку відповідача.

Крім цього, суд вказав, що з наявних у матеріалах справи доказів неможливо визначити адресу, за якою знаходиться земельна ділянка, видана на ім`я відповідача згідно рішення Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 13-ї сесії від 03 листопада 1993 року, а відсутність інформації про адресу розташування такої земельної ділянки не дає суду підстав стверджувати, що остання знаходиться саме під будинковолодінням позивача. При цьому, суд вважав, що визнання позову відповідачем не є підставою для його задоволення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

З наданого до матеріалів справи рішення Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 13-ї сесії від 03 листопада 1993 року вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передані у приватну власність земельні ділянки (для ведення підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель) розміром 0,25 та 0,35 га відповідно. Згідно викопіювання з планово-картографічних матеріалів Озерянської сільської ради Житомирського району земельна ділянка орієнтовною площею 0,31 га для потреб ОСГ знаходиться в межах села Озерянка, а площею 0,25 га для потреб ОЖБ, знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24-27). З даних викопіювання вбачається, що вказані земельні ділянки мають спільну межу, на земельній ділянці розміром 0,25 га розташований будинок.

В подальшому на підставі рішення Озерянківської сільської ради Житомирського району Житомирської області 13-ї сесії від 03 листопада 1993 року ОСОБА_2 виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №013961 від 07 червня 1995 року на земельну ділянку загальною площею 0,56 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території с. Озерянка Житомирського району Житомирської області. По конфігурації та загальним розміром земельні ділянки площею 0,25 га та 0,31 га, які позначені у вищевказаному викопіюванні, відповідають земельній ділянці, наданій згідно державного акта відповідачу розміром 0,56 га.

Отже, ОСОБА_2 передано земельну ділянку не розміром 0,35 га, як зазначено у рішенні органу місцевого самоврядування, а 0,56 га. Оформивши на себе земельну ділянку розміром 0,56 га, відповідач порушує права позивачки на отримання у власність земельної ділянки, необхідної для обслуговування належного їй житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні відповідач визнав позов. Проте, суд першої інстанції не постановив ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову. Будь-яких обставин, які б вказували, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб матеріали справи не містять. При цьому, суд не врахував, що єдиним способом вирішення даного спору є судовий порядок шляхом визнання державного акта недійсним.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову та ухвалює нове судове рішення про задоволення позову та визнання недійсним державного акта відповідача.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 22 лютого 2021 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЖТ №013961 від 07 червня 1995 року, виданий на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку загальною площею 0,56 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, яка знаходиться на території с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, що зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за №11.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1261,21 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 14 червня 2021 року.