ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/1503/19
Провадження № 22-ц/4820/29/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 676/1503/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кам`янець-Подільський міськрайонний відділ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2020 року (суддя Семенюк В.В.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представника учасника справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Кам`янець-Подільський міськрайонний відділ ДРАЦС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини даних про батька.

В обґрунтування позову зазначала, що з січня 2010 року по грудень 2011 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила доньку ОСОБА_4 , біологічним батьком якої є ОСОБА_3 .

Актовий запис про народження дитини був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України, оскільки відповідач батьківства по відношенню до дитини не визнавав.

Посилається на те, що на даний час донька підросла, ходить до школи і хоче мати як і всі діти батька. Крім того, позивачу матеріально важко утримувати дитину одній, і батько повинен брати участь в утриманні дитини також.

А тому, позивач просила суд визнати ОСОБА_3 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження № 374 ОСОБА_4 , зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, зазначивши батьком дитини ОСОБА_3 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2020 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_3 , батьком дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни в актовий запис про народження № 374 від 03.05.2012 складений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в графі «Відомості про батька» записано, що батьком дитини є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з вказаним вище рішенням суду, просить скасувати його та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що оскаржуване рішення ухвалене судом на однобічно оцінених доказах. Зазначає, що позивач не довела належними та допустимими доказами обґрунтованість позовних вимог щодо визнання батьківства, а покази свідків є неналежним доказом у даній справі, оскільки це родичі позивача, які є зацікавленими особами. Апелянт зазначає, що суд не надав оцінки тому факту, що протягом восьми років з дня народження дитини позивач не робила будь-яких спроб врегулювати з ним відносини щодо батьківства. Вказує, що позивачем не було доведено те, що вона перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах з січня 2010 року по грудень 2011 року. Апелянт посилається на те, що позивачем не було надано доказів на підтвердження спільного проживання та ведення господарства та доказів, що достовірно підтверджують батьківство відповідача по відношенню до доньки позивача.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином. До апеляційного суду представником відповідача ОСОБА_5 подано заяву в електронному вигляді про розгляд справи у її відсутності.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що докази надані позивачем і досліджені в судовому засіданні, свідчать про наявність достатніх підстав неспростованих відповідачем ОСОБА_3 для визнання його біологічним батьком дочки позивачки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та для внесення відповідних змін до актового запису про її народження.

З таким висновком суду погоджується і апеляційний суд.

Захист державою сім`ї, дитинства, материнства і батьківства закріплені у ст. 51 Конституції України.

Вказана конституційна норма про захист материнства та дитинства стала стимулом для пошуку позивачем справедливого рішення.

Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини - дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Зі свідоцтва про народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що батьком дитини записаний « ОСОБА_6 » відповідно до частини першої статті 135 СК України - згідно заяви матері дитини (а.с. 7-8).

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Тобто питання щодо встановлення батьківства суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільно-процесуального законодавства.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Положеннями статей 77-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , сторони в період 2010-2011 років проживали разом, відповідачу ОСОБА_3 було відомо про вагітність ОСОБА_1 , на 7 місяці вагітності позивачки сторони припинили спільне проживання.

Разом з тим, при ухваленні рішення судом першої інстанції помилково встановлені обставини щодо періоду перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах саме з січня 2010 року по грудень 2011 року, проте це не призвело до неправильного вирішення справи по суті (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що судова молекулярно-генетична експертиза не була проведена в суді першої інстанції через неявку відповідача в експертну установу для відібрання експериментальних зразків 06.11.2019, 29.11.2019, 03.12.2019, про час і місце яких він був повідомлений (а.с. 66-75).

До апеляційної скарги ОСОБА_3 в підтвердження поважності причин неявки в експертну установу надано листки непрацездатності про його перебування на стаціонарному лікуванні в період з 04.11.2019 по 13.11.2019 та з 07.12.2019 по 16.12.2019 (а.с. 122-123).

У зв`язку із наведеним, для повного та всебічного розгляду справи за клопотанням представника позивача, ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 26 жовтня 2020 року було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_3 біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Проведення судової молекулярно-генетичної експертизи доручено експертам Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Однак відповідач ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату проведення експертизи, в експертну установу 18.11.2020 та 21.12.2020 не прибув та не попередив про це позивача ОСОБА_1 , яка вчасно з дитиною з`являлась на виклик експерта для відібрання експериментальних зразків (а.с. 161-167).

У зв`язку з наведеними обставинами 05 жовтня 2020 року експертною установою повідомлено суд про неможливість проведення експертизи (а.с. 172).

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини четвертої статті 12, частин другої, третьої статті 13 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

16.01.2021 до апеляційного суду відповідачем ОСОБА_3 подано копію результатів дослідження від 09.11.2020 на показники РНК вірусу COVID-19, який є позитивним, в підтвердження поважності причин його неявки в експертну установу 18.11.2020 (а.с. 169).

Крім того, представником відповідача до апеляційного суду надано копію листка непрацездатності про перебування ОСОБА_3 на амбулаторному лікуванні в період з 18.12.2020 по 24.12.2020 в підтвердження поважності причин неявки в експертну установу 21.12.2020 (а.с. 185). Проте, колегія суддів вважає, що доказів об`єктивної неможливості відповідача прибути до експертної установи 21.12.2020 відповідно до встановленого у листку непрацездатності діагнозу відповідачем не надано.

Отже, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_3 належно не обґрунтував та не надав беззаперечних доказів про неможливість з`явитись в експертну установу для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи 21.12.2020, що він не скористався процесуальним правом на заявлення в суді апеляційної інстанції клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи на спростування висновків суду першої інстанції, колегія суддів розцінює такі дії відповідача як фактичне ухилення від її проведення, та вважає, що з урахуванням інших наявних доказів та вимог ст. 109 ЦПК України, визнання судом першої інстанції факту батьківства відповідача щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесення відповідних змін до актового запису про народження дитини, є підставним та відповідає вимогам чинного законодавства.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які є зацікавленими особами, є неналежними доказами по справі, оскільки статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які можуть встановлюватися в тому числі показами свідків. Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в суді першої інстанції були приведені до присяги та попереджались про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання, і їх покази містять інформацію щодо предмета доказування, а тому, в розумінні ст. 77 ЦПК України, є належними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 лютого 2021 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай