ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1501/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1166/21Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

Секретар Гречка Є.В.

За участю: представника відповідача ОСОБА_1 - адв. ОСОБА_2

представника позивача - Луньової А.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 25 жовтня 2018 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ПАТ "Альфа-Банк" звернулося до місцевого суду з вказаним позовом, уточненим у ході судового розгляду, до відповідача, посилаючись на те, що 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1608/0808/45-012, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 33000,00 доларів США для придбання квартири зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90 % річних з кінцевим строком повернення до 08 серпня 2038 року.

Зазначають, що, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1608/0808/45-012-Р-1, за яким поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором.

Вказують, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Окрім того, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаними кредитним та забезпечувальним договорами.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором станом на 10 вересня 2017 року в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 40469,46 доларів США та 67058,57 грн, з яких: 30266,51 доларів США - тіло кредиту, 10202,95 доларів США - відсотки, 67058,57 грн - пеня за останній календарний рік.

Враховуючи викладене, ПАТ «Альфа Банк» прохало стягнути солідарно з відповідачів на свою користь вищевказану заборгованість, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду міста Полтави від 25 жовтня 2018 року позов Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 1608/0808/45-012 станом на 10 вересня 2017 року в розмірі 40469,46 доларів США та 67058,57 грн (у валюті кредиту - 2578,86 доларів США), з яких: сума заборгованості за кредитом 30266,51 доларів США (еквівалент у національній валюті - 787025,60грн), сума заборгованості за відсотками - 10202,95 доларів США (еквівалент у національній валюті - 265309,18грн), розмір пені за останній календарний рік - 67058,57грн (еквівалент у валюті кредиту - 2578,86 доларів США).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т.5, а.с.19-25).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника представника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни, задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Полтави від 25 жовтня 2018 року змінено в частині розміру стягнених сум заборгованості за кредитом та посилання на еквівалент суми заборгованості за кредитом та відсотками у національній валюті та еквівалент суми пені у валюті кредиту.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором від 08 серпня 2008 року №1608/0808/45-012 станом на 15 квітня 2015 року, яка становить: 30266,51 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 1089,41 доларів США - заборгованість за відсотками та 2698,50 грн - пеня за останній календарний рік.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (т.5, а.с.161-172).

Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни, задоволено частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 26 лютого 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.5, а.с.245-253).

З рішенням місцевого суду від 25 жовтня 2018 року не погодився відповідач ОСОБА_1 , представник якого, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні вимог Банку в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що місцевим судом не в повній мірі досліджено докази, а саме Висновок судово-економічної експертизи №209/210, в якому експерт на всі поставлені питання зазначив, що надати відповідь на поставлені питання не має змоги, так як відповідні документи не містяться в матеріалах справи. Зауважує, що, в свою чергу, ПАТ «Альфа-Банк» витребуваних експертом документів не надав.

Зазначає, що місцевим судом не було надано належної оцінки доводам відповідача про те, що сам факт видачі кредиту в доларах США позивачем не доведено, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження вказаного.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судами установлено, що 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1608/0808/45-012, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 33000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 11,90 % річних з кінцевим строком повернення до 08 серпня 2038 року (т.1, а.с.5-9).

Згідно з пунктом 1.4 кредитного договору кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4кв.м.

Пунктом 9.1 кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в пункті 2.1 цього договору, та/або у випадку порушення позичальником строків платежів, встановлених в пунктах 3.1, 3.3 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а позичальник зобов`язаний виконати зазначене зобов`язання в порядку, передбаченому у пунктах 9.2, 9.3 цього договору.

14 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти пункт 2.2 кредитного договору в такій редакції: позичальник зобов`язаний в строк до 12 вересня 2008 року здійснити реєстрацію права власності на об`єкт нерухомості (квартиру) у відповідності з вимогами чинного законодавства України та надати банку для ознайомлення оригінал витягу про реєстрацію права власності (т.1, а.с.10).

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором, 08 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1608/0808/45-012-Р-1, за яким поручитель зобов`язалася нести солідарну відповідальність перед банком за виконання позичальником у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту, процентів і неустойки (т.1, а.с.16).

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 08.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір, згідно якого на забезпечення виконання Основного зобов`язання Іпотекодавець ОСОБА_1 передає в іпотеку іпотекодержателю - ВАТ «Сведбанк» нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 (т.4, а.с.106-108, 207-209), що була придбана ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2008 року (т.2, а.с.200-205) за згодою дружини ОСОБА_3 (т.2, а.с.210).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами (т.1, а.с.29).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір купівлі-продажу за кредитом, за яким права вимоги за вищевказаними кредитним та забезпечувальними договорами відступлені ПАТ «Альфа Банк» (т.1, а.с.30-40).

Установлено, що належним чином свої зобов`язання за кредитним договором відповідачі не виконували.

26 березня 2015 року ПАТ «Альфа-банк» направило відповідачам вимогу про дострокове погашення кредиту протягом 30-ти календарних днів з моменту надіслання цієї вимоги ( т.1 а. с. 42).

У подальшому, 15 квітня 2015 року Банк звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення кредитних коштів, зазначаючи, що станом на 1 березня 2015 року розмір заборгованості за кредитним договором становить: тіло кредиту 30266,51 долар США, 1089,41 доларів США заборгованість за відсотками та 2698,58 грн. заборгованість за пенею.

Згідно з наданим ПАТ «Альфа-Банк» розрахунком станом на 01 березня 2015 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість перед банком в розмірі 31355,56 доларів США та 2698,50 грн, з яких: 30266,51 доларів США - тіло кредиту; 1089,41 доларів США - відсотки, 2698,50 грн пеня (т.1, а.с.41).

Згідно з висновком судової економічної експертизи від 13 квітня 2017 року № 209/210, складеним Полтавським відділенням Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса, первинною бухгалтерською документацією видача ВАТ «Сведбанк» кредиту ОСОБА_1 за кредитним договором від 08 серпня 2008 року № 1608/0808/45-012 в сумі 33000 доларів США документально не підтверджується. Первинною бухгалтерською документацією дані розрахунку заборгованості за кредитним договором №1608/0808/45-012, що був наданий ПАТ «Альфа-банк» як доказ заявленого розміру позовних вимог, документально не підтверджується. За відсутності банківських виписок ПАТ «Сведбанк» встановити, на якому рахунку обліковувалася заборгованість за кредитним договором №1608/0808/45-012 на момент її відступлення ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, не є можливим. За відсутності банківських виписок ПАТ «Сведбанк»,ПАТ «Дельта Банк» встановити, чи існувала заборгованість за кредитним договором № 1608/0808/45-012 на момент її відступлення ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, не є можливим. Перехід права вимоги між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №1608/0808/45-012 первинними бухгалтерськими документами документально не підтверджується. За відсутності банківських виписок ПАТ «Дельта Банк», на яких обліковувався рух грошових коштів за кредитним договором № 1608/0808/45-012 на момент її відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа-банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, встановити, на якому рахунку ПАТ «Дельта Банк» обліковувалася кредитна заборгованість, не є можливим. Встановити, чи була списаною заборгованість за кредитним договором №1608/0808/45-012 на момент її відступлення ПАТ «Дельта Банк» на користь ПАТ «Альфа-банк» за договором купівлі-продажу прав вимоги від 15 червня 2012 року, не є можливим. Первинні документи щодо переходу права вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-банк» за кредитним договором №1608/0808/45-012 для дослідження не надані. В обсязі наданих для дослідження матеріалів встановити відповідність реальної процентної ставки, визначеної в пункті 1.3 кредитного договору №1608/0808/45-012 в розмірі 11,90 % річних, реальній процентній ставці не представляється можливим через відсутність банківських виписок по нарахуванню процентів за користування кредитними коштами. В обсязі наданих для дослідження матеріалів встановити відповідність заявленої в кредитному договорі №1608/0808/45-012 сукупної вартості кредиту реальній сукупній вартості кредиту, існування кредиторської заборгованості та її розмір на рахунку № НОМЕР_1 не є можливим (т.3, а.с.110-119).

При ухваленні оскаржуваного судового рішення місцевий суд виходив із того, що позов банку доведено й обґрунтовано належним чином, відтак, наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, згідно положень статті 625 ЦК України.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, як позичальник так і боржник зобов`язані виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та чинного законодавства.

Згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Так, в постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року наголошено на необхідність врахування при розгляді даної справи наступних висновків Великої Палати Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження №14-680цс19) наведено такі висновки щодо застосування норм права.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору, право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави вважати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року (у даній справі вимогу Банк направив відповідачам 26 березня 2015 року), встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з такимпозовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

У постанові від 27 березня 2019 року у справі №521/21255/13-ц, Велика Палата Верховного Суду вказала, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту.

Наведений висновок не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту. Тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема, частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Порушення позивачем визначеного кредитним договором порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Як убачається з матеріалів справи, укладений між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 кредитний договір від 08 серпня 2008 року № 1608/0808/45-012 містить Розділ 9, наступного змісту:

-9.1. У випадку невиконання Позичальником будь-яких своїх зобов`язань за цим договором та/або умов договору іпотеки, зазначеного в п.2.1 цього Договору, та/або у випадку порушення Позичальником строкових платежів, встановлених п.3.1, 3.3 цього Договору, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, а Позичальник зобов`язаний виконати зазначене зобов`язання в порядку, передбаченому пп.9.2, 9.3, цього Договору.

-9.2. Вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється Позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах цього Договору або адресою, повідомленою Позичальником відповідно до п.5.5 цього Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцяти денного строку, вважається дата зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв`язку при відправленні Позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

-9.3. у випадку невиконання Позичальником зазначеної у п.9.2 цього Договору письмової вимоги Банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений в п.9.2 Договору, Банк має право звернути стягнення на Предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором Банку, у тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов договору іпотеки чи скористатися іншими видами забезпечення виконання зобов`язань за цим договором та/або пред`явити позов у відношенні Позичальника та задовольнити свої вимоги, що випливають з цього Договору з будь-якого майна Позичальника.

При цьому, пунктом 2 договору поруки №1608/0808/45-012-Р-1 від 08.08.2008 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 визначено, що Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком за виконання Позичальником умов Основного зобов`язання усім належним йому майном та грошовими коштами. Пунктом 15 цього Договору визначено, що Поручитель підтверджує, що ознайомлений з усіма умовами кредитного договору №1608/0808/45-012 від 08.08.2008 року та повністю погоджується з цими умовами.

Установлено, що Банк направив Боржнику ОСОБА_1 та Поручителю ОСОБА_3 . Вимогу №29368-102б/б від 26.03.2015 року, де було визначено загальну суму вимог в 873236,74 грн. станом на 01.03.2015 року. Вказано, що, відповідно до норм чинного законодавства та умов Кредитного договору Банк вимагає від позичальника у строк протягом 30 (тридцять) календарних днів з моменту надіслання цієї Вимоги, достроково повернути кредит, сплатити нараховані проценти за користування кредитом і нараховані штрафні санкції (т.1, а.с.42).

Згідно Квитанції ВПЗ-24 ЧД УДППЗ «Укрпошта» вимога №29368-102б/б від 26.03.2015 року направлена відповідачам 28.03.2015 року (т.1, а.с.43, зворот).

З урахуванням наведеного вище, а саме умов Кредитного договору № 1608/0808/45-012 від 08.08.2008 року та змісту Вимоги №29368-102б/б від 26.03.2015 року, Банк набуває право на дострокове повернення кредиту через 30 (тридцять) календарних днів з моменту надіслання цієї Вимоги.

Так, оскільки відповідна Вимога була направлена відповідачам 28.03.2015 року, то право дострокового примусового (судового) задоволення свої вимог у Банку виникло лише 27.04.2015 року.

При цьому, матеріалами справи установлено, що даний позов Банк оформив за вих. №29710-102б/б від 27.03.2015 року та такий надійшов до суду 15.04.2015 року.

Відтак, наведеним вище достеменно установлено, що Банком не було дотримано умов Кредитного договору №1608/0808/45-012 від 08.08.2008 року та змісту Вимоги №29368-102б/б від 26.03.2015 року, щодо передбаченого договором досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів, який не може погіршувати порівняно із Законом України «Про захист прав споживачів» становище позичальника як споживача.

Відтак, за відсутності доказів одержання досудової вимоги відповідачами, та за недотримання Банком строку на добровільне погашення боргу відповідачами, у позичальника як споживача та поручителя відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі касаційної скарги ОСОБА_1 було сплачено 8512,65 грн. судового збору, відтак, вказана сума підлягає до стягнення на його користь з Банку.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гайтоти Ірини Миколаївни, - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтава від 25 жовтня 2018 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 8512,65 (вісім тисяч п`ятсот дванадцять гривень 665коп) судового збору за подачу касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2021 року.