Справа № 463/1724/17
Провадження № 2/463/35/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

прокурора Бучка Р.В.,
представників позивачів Безушка О.І., ОСОБА_1 ,
представника відповідача Гандзюлевича Я.А.,
представника третьої особи Стеха Ю.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення, -

встановив:

4 квітня 2017 року перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова звернувся до суду з позовом про виселення відповідача в примусовому порядку з самовільно зайнятого житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Позов мотивує тим, що 25 липня 2012 року Західним управлінням капітального будівництва Міністерства оборони України передано КЕВ м. Львова 52 квартири у АДРЕСА_2 , про що складено акт передачі квартир під заселення №12-Зах/11. У відповідності до п. 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова при розподілі жилих приміщень у будинках по вул. Мечнікова шифр 4/05, шифр 5/05, Стрийська 87-В від 6 червня 2011 року запропоновано виділити житловій комісії Львівського обласного військового комісаріату двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ) на 1 поверсі, житловою площею 38,17 м2, старшому прапорщику запасу ОСОБА_2 по списках осіб, які перебувають у загальній черзі на одержання жилих приміщень на складі сім`ї з: двох осіб (він, мати), зі зняттям з квартирного обліку. В подальшому, у зв`язку зі смертю матері ОСОБА_2 до видачі ордеру на вказану квартиру, рішенням начальника КЕВ м. Львова від 11 липня 2012 року №1, пп. 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова № 1 від 6 червня 2011 року відмінено. Оскільки рішення про розподіл житлового приміщення ОСОБА_2 скасовано, то зважаючи на положення ст. 58 Житлового кодексу Української РСР ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 останньому не видавався. Незважаючи на відсутність постійного ордера, як підстави для вселення у житлове приміщення, ОСОБА_2 вселився у вказане житло самовільно та проживає в ньому. Оскільки згідно довідки з місця проживання про склад і про прописку від 5 вересня 2016 року №4999 та акту від 23 серпня 2016 року, складених ЛКП № 500, яке обслуговує житловий будинок АДРЕСА_4 даного будинку гр. ОСОБА_2 проживає без ордеру та реєстрації. 4 липня 2013 року комісією з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України (протокол № 91) погоджено розподіл постійного житла - квартири АДРЕСА_1 - сержанту у відставці ОСОБА_3 , в складі сім`ї дві особи - ОСОБА_3 , син - ОСОБА_4 , 1995 р.н., однак у зв`язку з зайнятістю даної квартири відповідачем документи на оформлення ордеру ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 не подавалися. Зважаючи на те, що відповідач вселився у спірне житло за відсутності для цього законних підстав (наявність ордеру) та будучи зареєстрованим за іншою адресою - АДРЕСА_5 , то останній на думку позивача у відповідності до положень ст. 116 Житлового кодексу Української РСР підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Автоматизованою системою документообігу суду 4 квітня 2017 року для розгляду позову визначено суддю Лакомську Ж.І.
Ухвалою суду від 4 травня 2017 року позов залишено без руху.
Ухвалою суду від 13 червня 2017 року відкрито провадження у даній справі.
25 вересня 2017 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 13 червня 2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 9 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків.
30 листопада 2017 року матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду після апеляційного розгляду.
7 лютого 2018 року ОСОБА_2 повторно подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 13 червня 2017 року.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 19 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху.
Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2
2 квітня 2018 року матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду після апеляційного розгляду.
17 квітня 2018 року заступником військового прокурора Львівського гарнізону подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та передати її на зберігання ЛКП №500, на обслуговуванні якого знаходиться житловий будинок на АДРЕСА_2 .
1 червня 2018 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи у зв`язку з неможливістю судді Лакомської Ж.І. брати участь у розгляді справи. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 14 ЦПК України автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Стрепка Н.Л. для розгляду вказаної справи.
Ухвалою суду від 7 червня 2018 року справу прийнято до провадження суддею Личаківського районного суду м. Львова Стрепком Н.Л., з метою виконання вимог ч.1 ст.189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання.
Також ухвалою суду від 7 червня 2018 року повернуто заяву заступника військового прокурора Львівського гарнізону він 17 квітня 2018 року про забезпечення позову у даній справі, так як таку не було розглянуто попереднім складом суду.
13 липня 2018 року заступником військового прокурора Львівського гарнізону повторно подано до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 та передати її на зберігання ЛКП №500, на обслуговуванні якого знаходиться житловий будинок на АДРЕСА_2 .
16 липня 2018 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви заступника військового прокурора Львівського гарнізону про забезпечення позову.
20 вересня 2018 року ОСОБА_2 втретє подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 13 червня 2017 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року.
7 листопада 2018 року матеріали справи надійшли до Личаківського районного суду після апеляційного розгляду.
29 січня 2018 року представником відповідача адвокатом Гандзюлевичем А.Я. вкотре подано апеляційну скаргу на ухвалу про відкриття провадження у справі від 13 червня 2017 року.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 13 червня 2017 року.
7 березня 2019 року матеріали справи повернулись до Личаківського районного суду після апеляційного розгляду.
В підготовчому засіданні 20 травня 2019 року представником відповідача ОСОБА_6 подано клопотання про повернення позовної заяви.

23 травня 2019 року першим заступником військового прокурора Львівського гарнізону повторно подано до суду заперечення на клопотання про повернення позовної заяви.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2019 року поновлено ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гандзюлевич Я.А., строк на касаційне оскарження ухвали Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року, відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Личаківського районного суду м. Львова матеріали даної справи.
Постановою Верховного Суду від 9 грудня 2019 року залишено без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Гандзюлевич Я.А., а ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2019 року залишено без змін.
24 грудня 2019 року матеріали справи повернулись до Личаківського районного суду після завершення касаційного розгляду.
Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду по суті.

Надалі справу неодноразово було призначено до розгляду в судових засіданнях, однак розгляд справи в таких було відкладено у зв`язку з клопотаннями сторін у справі, запровадженням карантину на території України, перебуванням головуючого судді на листку непрацездатності та у відпустці.

В судовому засіданні 16 жовтня 2020 року представником відповідача ОСОБА_6 подано заяву про відвід головуючого судді Стрепка Н.Л.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2020 року в задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді відмовлено.

18 листопада 2020 року представником Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова надано додаткові письмові пояснення у справі (т. 2 а.с. 187-188). Зазначає, що пунктом 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова №1 від 6 червня 2011 року житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 1 поверсі житловою площею 38,17 кв.м, для забезпечення старшого прапорщика запасу ОСОБА_2 по списках осіб, які перебувають у загальній черзі одержання жилих приміщень на склад сім`ї з 2-х осіб (він, мати - 1928 р.н.), зі зняттям з квартирного обліку. В подальшому, у зв`язку зі зміною у складі сім`ї, згідно особистої заяви прапорщика запасу ОСОБА_2 від 6 липня 2012 року (смертю матері ОСОБА_7 ), рішенням начальника КЕВ м. Львова №1 від 11 липня 2012 року пункт 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова №1 від 6 червня 2011 року відмінено, оскільки згідно з положеннями п. 65 Правил обліку громадян рішення про надання жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляються обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення. Пунктом 3.70 рішення начальника КЕВ м. Львова №3 від 16 липня 2012 року визначено розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , прийняти після остаточного вирішення сімейного стану старшого прапорщика запасу ОСОБА_2 . Надалі, Рішенням житлової комісії Львівського обласного комісаріату №12 від 28 березня 2013 року на підставі особистої заяви та наданих документів, у зв`язку з одруженням у склад сім`ї прапорщика ОСОБА_2 внесено зміни, а саме: зараховано на квартирний облік дружину ОСОБА_8 1959 р.н. та її дочку ОСОБА_9 - 1997 р.н. 4 квітня 2013 року витяг з протоколу засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 №12 від 28.03.2013 року, заяву ОСОБА_2 з додатками надано у КЕВ м. Львова (вх. № 1347).

У відповідності до п.2.14 Інструкції, начальник КЕВ м. Львова за вих. №1412 від 9 квітня 2013 року направив на доопрацювання та повторний розгляд житлової комісії документи щодо зарахування на квартирний облік сім`ї прапорщика запасу ОСОБА_2 , а саме: дружини ОСОБА_10 , 1959 р.н., та дочки ОСОБА_11 - 1997 р.н., які надійшли у КЕВ 4 квітня 2013 року, так як рішення про зарахування на квартирний облік прийнято з порушенням вимог житлового законодавства, а саме: при винесенні рішення про зарахування на квартирний облік ОСОБА_2 , а саме дружини ОСОБА_10 , 1959 р.н., дочки ОСОБА_11 , 1997 р.н., всупереч п. 19 Правил обліку громадян здійснено перевірку житлових умов членів сім`ї ОСОБА_2 всупереч п. 2.12 «Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців ЗС України та членів їх сімей жилими приміщеннями» не складено довідку про перевірку житлових умов; не надано довідку про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку у виконавчих органах місцевого самоврядування, як цього вимагають п. 18 Правил обліку громадян та п. 2.6. Інструкції; не встановлено, чи наявна приватизована житлова площа у м.Львові членів сім`ї ОСОБА_2 ; рішення про перебування на квартирному обліку ОСОБА_2 складом сім`ї 3 особи не затверджене в органах місцевого самоврядування, як цього вимагає п.21 Правил обліку та ст.ст.15, 41 Житлового України. Відтак, станом на 25 квітня 2013 року матеріали розгляду у КЕВ м. Львова не надходили.

В подальшому з метою дотримання вимог житлового законодавства України, недопущення порушення прав військовослужбовців та членів їх сімей, які перебувають на квартирному обліку у Львівському гарнізоні, на підставі ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2013 року, статті 42,43 ЖК України, п.65 Правил обліку громадян, п.4.1., п.4.4, п.4.7 наказу Міністра оборони України №737 зі змінами та доповненням, пункту 3.70 рішення №3 начальника КЕВ м. Львова від 16 липня 2012 року, вирішено розподіл житлової площі здійснити з врахуванням черговості, наявних пільг військовослужбовців у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

У зв`язку із цим рішенням начальника КЕВ м. Львова від 14 березня 2013 року №3 визначено: виділити житловій комісії штабу управління Західного оперативного командування двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , що виділена для закріплення за військовослужбовцями Львівського гарнізону по списках осіб, які перебувають у загальній черзі на одержання жилих приміщень, для забезпечення сержанта у відставці ОСОБА_3 на склад сім`ї - 2-ос, - при умові здачі жилої площі у гуртожитку; на квартирному обліку з 31 січня 1991 року за №12; з квартирного обліку зняти. На момент затвердження вказаного рішення станом на 1 травня 2013 року ОСОБА_3 знаходилась в списку військовослужбовців штабу Західного оперативного командування, які мають право на отримання житлової площі та покращення житлових умов під першим номером.

Згідно даних Витягу з протоколу №97 від 18 липня 2013 року засіданням житлової комісії штабу та управління Західного оперативного командування вирішено погодити рішення Начальника КЕВ м. Львова від 14 травня 2013 року №3 про виділення двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , що виділена для закріплення за військовослужбовцями Львівського гарнізону по Списках осіб, які перебувають у загальній черзі на одержання жилих приміщень, для забезпечення сержанта у відставці ОСОБА_3 , на склад сім`ї - 2-ос.

Вказує, що спірна площа (а також інше майно) будинку АДРЕСА_2 було одержано Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова згідно акту №12-3ах/11 від 25 липня 2012 року, спірне майно належить до майна Міністерства оборони України.

10 вересня 2021 року в судовому засіданні прокурором Львівської спеціалізовано прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надано додаткові письмові пояснення у справі (т. 3 а.с. 70-71). Вказує, що у ході судового розгляду Львівською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону упродовж 2021 року встановлені нові фактичні обставини, що мають важливе значення для розгляду справи по суті. Зокрема, відповідно до Книги обліку житлової площі, яка підлягає заселенню, Львівської КЕЧ району вбачається, що 30 жовтня 1987 року ОСОБА_2 отримував в якості службового житла квартиру за адресою: АДРЕСА_7 . За результатами опрацювання інвентаризаційної справи на зазначений об`єкт нерухомості, встановлено, що на даний час зазначена квартира перебуває у власності членів сім`ї ОСОБА_2 , свідоцтво на право власності на квартиру видане 5 травня 2001 року дружині останнього (на той час) ОСОБА_12 та сину ОСОБА_13 . Також у матеріалах інвентаризаційної справи наявний договір та заява ОСОБА_2 № 5/27401 від 26 липня 2010 року про реєстрацію прав власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_8 . Вказує, що з наведеного вбачається, що ОСОБА_2 отримував житло за рахунок держави та використав відповідне право на забезпечення житлом, однак зареєструвавши його на членів сім`ї та у подальшому після розлучення з ОСОБА_12 , без правових на те підстав, вирішив отримати ще одне житло за рахунок держави, а саме квартиру АДРЕСА_1 , що є предметом спору у даній справі. Прокурор додатково зазначає, що про дані обставини щодо забезпечення житлом ОСОБА_2 та членів його сім`ї йому стало відомо лише у серпні-вересні 2021 року, а тому з об`єктивних підстав відповідні докази не могли бути подані разом із позовною заявою та останній просив поновити строк для подання доказів. Протокольною ухвалою в судовому засіданні строк поновлено та долучено подані разом з поясненнями докази до матеріалів справи.

В судовому засіданні прокурор Бучка Р.В. позов підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в позові та додаткових поясненнях, просив позов задовольнити. Крім того, вказав, що на його думку на спірні правовідносини строк позовної давності не поширюється. Просив позов задовольнити.

Представники позивачів ОСОБА_14 , ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримали з мотивів викладених в ньому та додаткових поясненнях, просили позов задовольнити.
Представник відповідача адвокат Гандзюлевич Я.А. проти позову заперечив і пояснив, що на його думку відсутні підстави для звернення з позовом прокурором. Вважає, що відповідач вселився у спірну квартиру без порушення вимог чинного законодавства, оскільки йому було надано оглядовий ордер і в подальшому ним підключено водо та газопостачання в квартиру. Крім того, зазначив, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2010 року Львівський обласний військовий комісаріат зобов`язано забезпечити житлом ОСОБА_2 , а тому вважає, що в 2011 році саме на виконання зазначеного рішення суду відповідача було забезпечено житлом, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. Крім того, в судових дебатах заявив клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки спір виник ще 11 липня 2021 року при прийнятті рішення начальником КЕВ м. Львова про відміну рішення від 1 червня 2011 року про погодження і виділення спірної квартири відповідачу, а позов прокурором заявлено лише в 2017 році.
Представник третьої особи адвокат Стех Ю.Я. позов підтримав і пояснив, що за третьою особою закріплено спірну квартиру, а неправомірні дії відповідача, який самовільно зайняв її, перешкоджають їй користуватись житловим приміщенням. Вказав, що сторона відповідача не надала жодного належного та допустимого доказу правомірності зайняття спірної квартири, а тому просив позов задовольнити.
Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, пунктом 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова №1 від 6 червня 2011 року житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 виділено двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 1 поверсі житловою площею 38,17 кв.м, для забезпечення старшого прапорщика запасу ОСОБА_2 по списках осіб, які перебувають у загальній черзі одержання жилих приміщень на склад сім`ї з 2-х осіб (він, мати - 1928 р.н.), зі зняттям з квартирного обліку.

7 липня 2011 року ТОВ Начальника КЕВ м. Львова ОСОБА_15 видано ОСОБА_2 оглядовий ордер житлового приміщення АДРЕСА_3 , що складається з двох кімнат жилою площею 38,17 кв.м., яке планується для виділення йому та його сім`ї і прийняття участі у благоустрої будинку та прибудинкової території.

В подальшому, у зв`язку зі зміною у складі сім`ї, згідно особистої заяви ОСОБА_2 від 6 липня 2012 року (смертю матері ОСОБА_7 ), рішенням начальника КЕВ м. Львова №1 від 11 липня 2012 року пункт 1.64 рішення начальника КЕВ м. Львова №1 від 6 червня 2011 року відмінено, оскільки згідно з положеннями п. 65 Правил обліку громадян рішення про надання жилого приміщення може бути переглянуто до видачі ордера, якщо виявляються обставини, які не були раніше відомі й могли вплинути на вказане рішення.

Пунктом 3.70 рішення начальника КЕВ м. Львова №3 від 16 липня 2012 року визначено розподіл двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , прийняти після остаточного вирішення сімейного стану старшого прапорщика запасу ОСОБА_2 .

Стороною відповідача не представлено жодного допустимого і належного доказу звернення відповідача до КЕВ м. Львова чи Міністерства оборони України щодо забезпечення його житлом, в тому числі спірною квартирою, а також що приймались рішення з приводу надання йому спірної квартири після рішення начальника КЕВ м. Львова №3 від 16 липня 2012 року.

Рішенням начальника КЕВ м. Львова від 14 березня 2013 року №3 визначено: виділити житловій комісії штабу управління Західного оперативного командування двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 , що виділена для закріплення за військовослужбовцями Львівського гарнізону по списках осіб, які перебувають у загальній черзі на одержання жилих приміщень, для забезпечення сержанта у відставці ОСОБА_3 на склад сім`ї - 2-ос, - при умові здачі жилої площі у гуртожитку; на квартирному обліку з 31 січня 1991 року за №12; з квартирного обліку зняти. На момент затвердження вказаного рішення станом на 1 травня 2013 року ОСОБА_3 знаходилась в списку військовослужбовців штабу Західного оперативного командування, які мають право на отримання житлової площі та покращення житлових умов під першим номером.

Згідно даних Витягу з протоколу №97 від 18 липня 2013 року засіданням житлової комісії штабу та управління Західного оперативного командування вирішено погодити рішення Начальника КЕВ м. Львова від 14 травня 2013 року №3 про виділення двокімнатної квартири АДРЕСА_6 , що виділена для закріплення за військовослужбовцями Львівського гарнізону по Списках осіб, які перебувають у загальній черзі на одержання жилих приміщень, для забезпечення сержанта у відставці ОСОБА_3 , на склад сім`ї - 2-ос.

Спірна квартира (а також інше майно) будинку АДРЕСА_2 було одержано Квартирно-експлуатаційним відділом м. Львова згідно акту №12-3ах/11 від 25 липня 2012 року, спірне майно належить до майна Міністерства оборони України.

Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира спершу була виділена відповідачу у справі та йому було надано оглядовий ордер. В подальшому, у зв`язку зі змінами в складі його сім`ї, рішення про виділення спірної квартири відповідачу було відмінено та в подальшому таку було виділено третій особі.

Крім того, судом встановлено, зокрема як вбачається з Книги обліку житлової площі, яка підлягає заселенню, Львівської КЕЧ району 30 жовтня 1987 року ОСОБА_2 отримував в якості службового житла квартиру за адресою: АДРЕСА_7 . Було переоформлено службовий ордер на квартиру на постійній основі, що стверджується листом КЕВ від 31 березня 1997 року.

В подальшому було переоформлено особовий рахунок на зазначену вище квартиру з ОСОБА_2 , на його колишню дружину ОСОБА_12 , що стверджується листом КЕВ від 25 лютого 1998 року.

З свідоцтва про право власності на квартиру від 5 травня 2001 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_7 , була приватизована ОСОБА_12 і ОСОБА_13 .

З довідки КЕВ м. Львова від 6 вересня 2021 року № 226 та листа від 6 вересня 2021 року № 3813 вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою АДРЕСА_9 , при військовій частині НОМЕР_1 без визначення нумерації кімнати.

Конституцією України передбачено захист права на житло.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду(частини перша, друга цієї статті).
Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Відповідно до позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленої в постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 344/18741/14-ц (провадження № 61-22904св18), яка підтримана Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року в справі № 569/4373/16-ц (Провадження № 14-298цс19), такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
А відтак для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст.116 ЖК України суду необхідно встановити факт самоправності зайняття жилого приміщення.
Судовим розглядом не встановлено обставин зайняття відповідачем спірного приміщення на законних підставах, оскільки після прийняття рішення 6 червня 2011 року про закріплення за відповідачем спірної квартири, таке було відмінено рішенням 11 липня 2012 року. Відповідачем не представлено доказів скасування такого рішення, як не надано доказів отримання ордеру на вселення у спірну квартиру, чи укладення будь-яких інших цивільно-правових договір з власником чи законним розпорядником спірного приміщення з приводу його користування.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Добровільно відповідач звільнити спірну квартиру не бажає.

Оцінюючи виселення відповідача зі спірної квартири на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, ураховуючи вказані вище обставини, суд вважає, що припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету, оскільки відповідач вже забезпечувався за рахунок держави житлом, однак як в подальшому ним розпорядився не є предметом розгляду даної справи. Крім того, в третьої особи також виникло право на користування спірною квартирою на підставі рішення від 14 березня 2013 року. Під час розгляду справи суду не надано доказів оскарження такого рішення чи його скасування. При цьому, суд також враховує, що відсутні будь-які докази забезпечення третьої особи житлом, крім спірної квартири, на відміну від відповідача.

Судом не може бути взято до уваги обставини тривалого використання відповідачем спірної квартири, оскільки будь-яких правових підстав для вселення в таку в нього не було, а з 2013 року право на квартиру отримала третя особа і не зважаючи на ці обставини відповідач не вчинив дій для оскарження права третьої особи на спірну квартиру, як і не надав доказів правомірного використання ним спірної квартири, а фактичне зайняття ним такої не базується на приписах чинного законодавства.

Суд також враховує, що відповідач вже звертався до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , КЕВ м. Львова, Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним рішення начальника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова від 12 липня 2012 року та витяг з протоколу № 57 засідання житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування на засіданні житлової комісії Львівського обласного військового комісаріату про відміну п. 4.6 протоколу від 3 липня 2010 року в частині надання двокімнатної квартири АДРЕСА_10 ; зобов`язання начальники Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова видати наказ про надання позивачу двокімнатної квартири АДРЕСА_10 . А також, зобов`язання начальника Львівського обласного військового комісаріату видати наказ про надання вищеназваної квартири та Виконавчий комітет Львівської міської ради видати ордер на цю квартиру. Однак ухвалою суду від 25 січня 2013 року позов було залишено без розгляду. Ухвалу про залишення позову без розгляду представником відповідача було долучено до заяви про відвід головуючому.

Крім того, суд також враховує, що ОСОБА_3 в 2016 році пред`явила позов до ОСОБА_16 , КЕВ м. Львова, третя особа ОСОБА_17 про визнання незаконною бездіяльності КЕВ м.Львова щодо не вчинення дій по виселенню ОСОБА_2 та про виселення останнього з самовільно зайнятої ним квартири. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова суду від 3 жовтня 2016 року було відкрито провадження у справі № 463/4349/16-ц, однак в подальшому ухвалою суду від 25 квітня 2017 року позов було залишено без розгляду, що вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень.

Вказані обставини свідчать, що відповідач усвідомлював або повинен був усвідомлювати про обставини неправомірного заняття ним спірної квартири.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання про підставність вимог про виселення відповідача в примусовому порядку з самовільно зайнятого житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Судом не беруться до уваги доводи сторони відповідача щодо відсутності підстав для звернення з позовом прокурором, оскільки таке закріплено в ст. 131-1 Конституції України та в ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Судовим розглядом встановлено, що ні Міністерство оборони України, ні КЕВ м. Львова не вжили будь-яких заходів з приводу звільнення спірної квартири відповідачем, який займає таку без законно визначених на це підстав, хоча така вже була надана третій особі, право якої на цю квартиру ніким не оспорюється. Позов пред`явлено прокурором в інтересах держави, а саме власника нерухомого майна (МОУ) та особи, яка приймала рішення щодо розпорядження таким в даному випадку КЕВ м. Львова.

Також судом не береться до уваги посилання сторони відповідача на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17 лютого 2010 року яким зобов`язано Львівський обласний військовий комісаріат забезпечити житлом ОСОБА_2 , оскільки не представлено жодного доказу, що первинне рішення начальника КЕВ м. Львова №1 від 6 червня 2011 року прийнято саме на виконання зазначеного рішення суду, як не представлено жодного доказу виконання Львівським обласним військовим комісаріатом зазначеного рішення суду.

Щодо строку позовної давності, то суд зазначає наступне.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (абзац 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор звернувся до Міністерства оборони України і КЕВ м. Львова листом від 27 лютого 2017 року з приводу надання інформації щодо вжиття заходів звільнення самовільно зайнятого житлового приміщення АДРЕСА_1 ОСОБА_2 . Листом від 6 березня 2017 року КЕВ м. Львова звернулась до прокурора з проектом позову про виселення відповідача із самовільно зайнятої квартири. Відомостей, що прокурор раніше довідався, чи міг довідатись про обставини, що є предметом судового розгляду в суду відсутні, в тому числі не наданні стороною відповідача. А тому суд вважає, що прокурор отримавши інформацію про самовільно зайняту квартиру відразу ж звернувся з позовом, оскільки такий подано до суду 4 квітня 2017 року.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи, а також в судовому засіданні доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі, у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про підставність позовних вимог, а тому судові витрати підлягають стягненню з відповідача. З матеріалів справи вбачається, що при звернені з позовом КЕВ м. Львова було сплачено судовий збір в розмірі 1600 гривень, які підлягають стягненню з відповідача, оскільки на момент ухвалення рішення суду відсутні докази звільнення останнього від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 81, 141, 265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави, Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 в примусовому порядку з самовільно зайнятого житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова 1600 (одну тисячу шістсот) гривень судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Перший заступник військового прокурора Львівського гарнізону в інтересах Держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах: 79007, м.Львів, вул.Клепарівська, 20
Позивачі: Міністерство оборони України, місцезнаходження: 03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00034022;
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова, місцезнаходження: м. Львів, вул. Батуринська, 2, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 07638027.
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_11 .
Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_12 .

Суддя: Стрепко Н.Л.