Провадження № 2/712/2204/21
Справа № 712/6954/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ПИРОЖЕНКО С.А.

при секретарі - ГАПОНЕНКО О.С.

з участю адвоката - ВАСИЛЕНКО О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 ), законним представником якої є ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради (адреса: м. Черкаси, вул. Благовісна 170) про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 2012 року він є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . В квартирі зареєстровано три особи: відповідач - його онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (квартиронаймач) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (квартиронаймач). Відповідач ОСОБА_4 не проживає у квартирі з 2017 року, не є співвласником квартири, не сплачує комунальні платежі, участі в утриманні житла не бере, будь-яких особистих речей в будинку немає. Відповідно до рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03 лютого 2014 року, ОСОБА_4 проживає разом з матір`ю, тобто за місцем проживання абор реєстрації ОСОБА_3 . Право онуки на користування квартирою носить виключно формальний характер, а тому порушує його право як власника на повноцінне володіння своїм майном. Добровільно знятися з реєстрації відповідач відмовляється, неодноразові спроби вирішення даного питання з ї матір`ю ОСОБА_8 , ні до чого не призвели.

А тому просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

26 липня 2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року ОСОБА_8 відмовлено у прийнятті зустрічного позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Позивач та адвокат Василенко О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Законний представник відповідача ОСОБА_8 до судового засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Представник третьої особи у вирішенні спору поклалася на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 03 березня 2012 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно довідки Управління з питань державної реєстрації від 10 червня 2021 року в квартирі зареєстровано три особи: відповідач - його онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (квартиронаймач) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (квартиронаймач).

Згідно Акту опитування сусідів від 17 червня 2021 року неповнолітня ОСОБА_4 не проживає у квартирі з травня 2017 року, особистих речей в квартирі немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ст. ст. 391, 396 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

За змістом ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Згідно ч. 1 ст. 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними.

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, судом встановлено, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 лютого 2021 року ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_2 . У визнанні ОСОБА_4 та ОСОБА_10 такими, що втратили право користування вказаною квартирою відмовлено, у зв`язку з недоведеністю обставин щодо не проживання ОСОБА_11 в спірній квартирі. Вказане рішення суду залишене без змін на постановою Черкаського апеляційного суду від 12 травня 2021 року.

В подальшому ОСОБА_10 , батько ОСОБА_4 , самостійно знявся з реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, судом достовірно встановлено, що батьки неповнолітньої ОСОБА_4 на даний час у спірній квартирі не зареєстровані та не проживають.

У поданих до суду документах законний представник неповнолітньої ОСОБА_8 зазначила, що дитина проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Частиною 2,3 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається по місцю проживання батьків. Неповнолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

Права неповнолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного з них).

Причини не проживання неповнолітньої дитини за місцем реєстрації не залежать від волі дитини, а тому неможливо встановити їх характер (поважні або неповажні) окремо для неповнолітньої дитини, незалежно від причин відсутності батьків.

Неповнолітня дитина не є самостійним суб`єктом житлових правовідносин, а набуття або втрата права користування житлом дитиною залежить від набуття або втрати такого права її батьками.

Отже, системний аналіз цивільного та житлового законодавства дає підстави вважати, що неповнолітня дитина не може бути самостійним відповідачем за позовом про визнання її такою, що втратила права користування житлом, та зберігає або втрачає таке право автоматично разом з батьками.

Отже, залишення неповнолітньої зареєстрованою у спірній квартирі суперечить змісту ст.9 Конвенції про права дитини та ст.160 СК України.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. ст.ст.12,13,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 29, 317, 396, 405 ЦК України, ст. ст. 160, 163 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2021 року.