РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1108/21

28 грудня 2021 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Грипіч Л. А.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

за участю учасників справи:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Михайлова В. О.

представника відповідача - Деденка Д. І. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль в режимі відеоконференції за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства 'Комерційний банк 'Акордбанк' про стягнення безпідставно набутих коштів

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Костопільського районного суду Рівненської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Акордбанк» про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27 жовтня 2020 року ним через касу Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» (), яке знаходиться за адресою: 35000, м.Костопіль, вул.8 Березня, 6Г було внесено на банківський вклад (депозит) 41 000 євро (сорок одну тисячу євро). При позивачу, у присутності керуючої Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» Ващук Вікторії Віталіївни, касиром каси Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» вказана сума була перерахована та облікована до каси Банку. В подальшому, позивачем було виявлено, що посадовими особами ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», а саме керуючою Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» ОСОБА_2 в змові з невстановленими особами в злочинний спосіб було привласнено внесену позивачем суму на депозитний вклад в розмірі 41 000 євро (сорок одну тисячу євро), а договір банківського вкладу (депозиту) в письмовій формі не було укладено. Вказує, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 41 000 євро набуті ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», з яким ОСОБА_1 як фізична особа не пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна без правової підстави на те, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим. Посилається на правові позиції Верховного Суду в аналогічних правовідносинах, а саме, що позивач правомірно сподівався на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивач не може бути відповідальним за порушення, вчинені посадовими особами відповідача. Позов просить задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 26 травня 2021 року о 12 год. 30 хв.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 08 липня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02 вересня 2021 року о 14 год. 30 хв.

У поданому відповідачем ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» відзиві на позовну заяву, відповідач проти позову заперечує, вказуючи, що, оскільки, позивач не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження внесення грошових коштів на депозитний вклад в розмірі 41 000 євро (сорок одну тисячу євро), а саме квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, а договір банківського вкладу (депозиту) в письмовій формі не було укладено, відтак позовні вимоги є необгрунтованими. У позові просить відмовити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Михайлов В.О. позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові та просили їх задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Деденко Д.В. в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти позову з підстав викладених у Відзиві на позов.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2020 року позивачем через касу Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», яке знаходиться за адресою: 35000, м.Костопіль, вул.8 Березня, 6Г було внесено на банківський вклад (депозит) 41 000 євро (сорок одну тисячу євро).

При позивачу, у присутності керуючої Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» Ващук Вікторії Віталіївни, касиром каси Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» вказана сума була перерахована та облікована до каси Банку.

Будь-які документи щодо внесення суми вказаних грошових коштів касиром відділення позивачу не було видано та повідомлено, щоб позивач підійшов у Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» за деякий час для оформлення договору банківського вкладу та інших документів.

Вказану обставину підтвердив позивач ОСОБА_1 , який був допитаний в судовому засіданні в якості свідка, в порядку ст.234 ЦПК України.

Зокрема, свідок ОСОБА_1 показав, що він є керівником фермерського господарства, зареєстрований як фізична особа-підприємець і має відкриті поточні рахунки в ПуАТ «КБ «Акордбанк», а саме обслуговувався у відділенні №73 у м.Костопіль. Також в цьому ж відділенні банку на його ім`я відкритий депозитний рахунок у гривні (депозитний вклад «Динамічний»), що не заперечується відповідачем у справі.

Позивач повідомив суду, що на початку жовтня 2020 року керуюча відділенням банку ОСОБА_2 зателефонувала йому та сказала, що зараз на відділенні є дуже хороші умови для відкриття депозиту в доларах або євро, високі відсотки та запропонувала відкрити депозитний вклад у валюті. Оскільки, на той час у позивача не було відповідної суми коштів у доларах чи євро, щоб відкрити такий депозитний вклад, він взяв у позику у ОСОБА_3 , з яким співпрацює по господарській діяльності, на півроку 41 000 євро.

Позивач підтвердив, що 27 жовтня 2020 року разом з ОСОБА_3 підійшли до відділення банку у м.Костопіль, де їх зустріла керуюча відділенням банку ОСОБА_2 та провела до каси, куди позивач віддав 41 000 євро, ці кошти були перераховані касиром та покладені до каси, а керуюча відділенням ОСОБА_2 сказала, що оформлять усі необхідні документи і позивачу зателефонують щоб зайшов підписав та забрав договір банківського вкладу.

Оскільки наступні декілька днів перебував у відрядженні по роботі, то до відділення банку у м.Костопіль зайшов лише 30 жовтня 2020 року , однак керуюча банком ОСОБА_2 була відсутня на роботі.

Вподальшому, позивач дізнався, що у Відділенні №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» була виявлена працівниками банку з Києва недостача по касі, а також що були викрадені кошти з рахунків клієнтів і надалі була порушена кримінальна справа.

Крім того, позивач показав, що касир банку якому він здавав свої кошти, повідомила йому, що в той самий день, 27.10.2020 року, ці кошти з каси забрала керуюча відділенням ОСОБА_2 та поклала у свою сумку і винесла за межі банку. Прізвище касира, якому передавалися кошти на депозит була завідуюча касою Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» Ліпчевська Леся.

Аналогічні за своїм змістом надав покази свідок ОСОБА_3 , який показав в судовому засіданні, що у жовтні 2020 року, до нього звернувся ОСОБА_1 , з яким він співпрацює по роботі та попросив позичити готівкові кошти в євро або доларах, оскільки йому запропонували хороші умови по депозиту та по відсотках працівник з Акордбанку в м.Костопіль, так як можна трохи заробити на відсотках.

Крім того, підтвердив в судовому засіданні, що під розписку позичив позивачу 41 000 євро, які ОСОБА_1 у його присутності передав в приміщенні відділення Акордбанку у м.Костопіль працівнику банку через касу відділення банку.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів повідомлених позивачем та свідком ОСОБА_3 .

Свідка ОСОБА_4 , яку неодноразово суд викликав для допиту в судовому засіданні, не було допитано, оскільки дана особа, за твердженням позивача, тривалий час перебуває за кордоном.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, у тому числі і показання свідків.

Натомість, відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факту внесення позивачем 27.10.2020 року через касу Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», яке знаходиться за адресою: 35000, м.Костопіль, вул.8 Березня, 6Г на банківський вклад (депозит) 41 000 євро (сорок одну тисячу євро).

Суд не приймає до уваги письмові пояснення, які подані представником відповідача щодо показів свідка ОСОБА_3 , оскільки показання свідків є доказом в розумінні ст.76 ЦПК України, а суд оцінює такі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні та приймає їх до уваги як правдиві та достовірні.

03 листопада 2020 року, позивачем було виявлено, що посадовими особами ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», а саме керуючою Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» ОСОБА_2 в змові з невстановленими особами в злочинний спосіб було привласнено внесену позивачем суму на депозитний вклад в розмірі 41 000 євро (сорок одну тисячу євро), а договір банківського вкладу (депозиту) не було укладено.

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» із письмовою заявою про повернення внесених в касу відділення банку 41 000 євро (сорок одну тисячу євро), яка була зареєстрована за вхідним номером 28-06/338 від 04.11.2020 року.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові відповіді чи листи від відповідача з обґрунтованими поясненнями на подану позивачем заяву, яка була адресована голові правління ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк».

09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до СУ ГУНП в Рівненській області у зв`язку із привласненням посадовими особами ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», а саме керуючою Відділенням №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» в змові з невстановленими особами суми коштів в розмірі 41 000 євро (сорок одну тисячу євро).

Аналогічного змісту заява про вчинення кримінального правопорушення за ч.4 ст.190 КК України, ч.5 ст.191 КК України була скерована 11.11.2020 року ОСОБА_1 до Костопільського ВП ГУНП в Рівненській області.

За даними фактами, ГУНП в Рівненській області було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР під №0000319 від 04.11.2020 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, ч.3 ст.362 КК України.

Зокрема, як вбачається з фабули витягу з ЄРДР, який надано позивачем, що 04.11.2020 року до ГУНП в Рівненській області надійшли матеріали з відділу протидії кіберзлочинам в Рівненській області Департаменту кіберполіції Національної поліції України про те, що службові особи банківської установи ПуАТ «Акордбанк» діючи умисно, шляхом внесення недостовірних відомостей до банківської системи, зловживаючи своїм службовим становищем, привласнили грошові кошти вкладників в особливо великих розмірах.

Відповідно до Інструкції з організації роботи щодо здійснення касових операцій у ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», затвердженої протоколом Правління банку №310820/01 від 31.08.2020 року, Банк наказом призначає відповідальних осіб сховища цінностей (не менше двох), на яких покладаються обов`язки щодо зберігання готівки операційної каси та інших цінностей у сховищі цінностей/сейфах, що використовуються як сховища. Згідно наказів такими особами у Відділенні №73 у м.Костопіль призначені: ОСОБА_2 керуюча відділенням, ОСОБА_4 завідувач каси.

Обов`язками відповідальних осіб сховища цінностей є контроль за дотриманням правильності формування, повнотою вкладення і правильністю розміщення готівки та інших цінностей на зберігання до сховища цінностей, звіркою відповідності залишків цінностей даним бухгалтерського обліку, дотриманням порядку зберігання готівки та інших цінностей.

При закритті сховища цінностей, для звірки залишку готівки і цінностей, відповідальні особи сховища цінностей, кожен особисто, перевіряють фактичну наявність готівки та інших цінностей операційної каси.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України).

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті).

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Водночас, судом з`ясовано, що касир Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк» квитанції або будь-якого іншого документа не видала позивачу після внесення ним готівки в касу всупереч вимогам Інструкції № 174.

Пункт 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Позивач та відповідач у своїх поясненнях суду стверджували, що жодних договорів банківського вкладу у письмовій формі між ними не укладалося.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

Інструкція № 174 визначає зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом (пункт 1.2 статті 1 розділу IV Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.3 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 463/5896/14-ц від 10.04.2019 року).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Аналогічні вимоги зазначені і в Правилах банківського обслуговування фізичних осіб у ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», які затверджені рішенням Правління Банку №300920/05 від 30.09.2020 року та були діючі на момент внесення позивачем готівки в касу відділення №73 у м.Костопіль.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у справі №668/7704/15-ц від 18.04.2018 року, справі №495/2442/16-ц від 14.04.2020 року.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18, від 06.02.2020 у справі №910/13271/18.

Відповідно до статті 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що майно, а саме спірні грошові кошти у розмірі 41 000 євро набуті ПуАТ «Комерційний банк «Акордбанк», з яким ОСОБА_1 як фізична особа не був пов`язаний жодними договірними правовідносинами щодо такого майна без правової підстави на те, тому у відповідача виникло зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, яке є безпідставно набутим.

Суд звертає увагу на ряд доказів, які надані позивачем, а саме документи із службового розслідування, яке проводилося відповідачем - ПуАТ «КБ «Акордбанк» з приводу виявленої недостачі коштів у касі Відділенні №73 у м.Костопіль, Рівненської області.

Зокрема, завідуючою касою Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «КБ «Акордбанк» ОСОБА_4 та касиром ОСОБА_5 03.11.2020 року були надані письмові пояснення для директора департаменту безпеки ПуАТ «КБ «Акордбанк» ОСОБА_6 .

З пояснень завідуючої каси Відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «КБ «Акордбанк» Ліпчевської Л.М. вбачається, що керівник відділення ОСОБА_2 , порушуючи відповідні банківські інструкції, неодноразово сама брала з каси готівку та виносила з каси, а саме гривні, євро та долари, що приймається судом до уваги як часткове підтвердження доводів позовної заяви в тій частині, що керівник відділення банку вилучила з каси відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «КБ «Акордбанк» 41000 євро, які були внесені на депозит позивачем ОСОБА_1 .

З пояснень касира відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «КБ «Акордбанк» ОСОБА_5 вбачається, що вона почала працювати у відділенні з 08.09.2020 року та періодично помічала, що керуюча відділенням ОСОБА_2 та завкасою ОСОБА_4 перераховують у касі валюту та видавали валюту поза межами каси особам через відкриті двері. Також вказує, що з 26.10.2020 року по 30.10.2020 року помітила, що завкасою ОСОБА_4 постійно плакала в касовій кабіні та почастішали візити керуючої ОСОБА_2 до каси, в якій працювала ОСОБА_4 . В подальшому дізналася, що є недостача по касі і що ОСОБА_2 забирала гроші з каси та відвозила до Рівного і погрожувала іншим працівникам банку, щоб не розповідали.

Суд зауважує, що всі вказані в сукупності обставини підтверджують протиправність дій посадових осіб відділення №73 у м.Костопіль ПуАТ «КБ «Акордбанк», у тому числі по відношенню до позивача.

Суд також звертає увагу, що постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі №6-352цс16 зроблено правовий висновок про те, що договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника з`являється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов`язок.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц та від 13 жовтня 2020 року у справі №369/10789/14-ц зроблено висновок про те, що банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання клієнтом вимог щодо оформлення договорів банківського вкладу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня 2013 року зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

В постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку про те, що з огляду на те, що позивачі правомірно сподівалися на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх на депозит, отже, вчиняли протиправні дії стосовно коштів, які перейшли у власність відповідача. Позивачі не можуть бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами відповідача, оскільки ними виконані умови угод, які мали укладатися.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі Конвенція) гарантує право на справедливий суд.

В стаття 13 Конвенції закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, тобто, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Надаючи правову оцінку належності обраного заінтересованою особою способу захисту, суди повинні зважати і на його ефективність в контексті статті 13 Конвенції.

Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають ураховувати його ефективність. Це означає лише те, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України і цей перелік не є вичерпним, про що прямо зазначено у вказаній статті.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною першою статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У пунктах 3, 5 частини другої статті 119 ЦПК України визначено, що в позовній заяві позивач викладає зміст позовних вимог та обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог, встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки) правовідносин сторін, які випливають з встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець вказує саме на «норму права», що є значно конкретизованим, а ніж закон. Більш того, виходячи з положень ЦПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення в судовому рішенні, зокрема в його мотивувальній і резолютивній частинах.

Тому, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зроблено правовий висновок про те, що посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені в позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку із цим суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Таким чином, визначення предмета та підстав спору є правом позивача, у той час як встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії, заява № 48778/99).

З огляду на те, що позивач правомірно сподівався на належне оформлення договору депозиту з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі, особи, винні в порушенні правил банківських операцій, у спірних правовідносинах діяли від імені банку та розпоряджалися на власний розсуд коштами вже після передачі їх позивачем, тому позивач не може бути відповідальними за порушення, вчинені посадовими особами банку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що діями працівників банку були порушені права та інтереси позивача, що в свою чергу дає підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення безпідставно набутих коштів, оскільки суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 88, 141, 200, 247, 258, 265, 279, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Акордбанк" про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Акордбанк" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 41 000 (сорок одна тисяча) євро, що за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 1 386 222 (один мільйон триста вісімдесят шість тисяч двісті двадцять дві ) грн. 30 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач:

ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач:

Публічне акціонерне товарисво 'Комерційний банк 'Акордбанк', ( м.Київ, вул.Стеценко. 6, ) .

Повне рішення складено

10 січня 2022 року

СуддяЛ. А. Грипіч