РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/306/21

Провадження №2/568/757/21

15 червня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

Суддя Сільман А.О.

секретар судового засідання Саган В.В.

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представник відповідача Нікольченко Б.В.

розглянувши матеріали цивільної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 )

до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 )

про стягнення боргу за розпискою

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики (розпискою).

Позов мотивовано тим, що 24.02.16 року позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 доларів США, що підтверджується розпискою, згідно із якою останній зобов`язався повернути отримані кошти позивачу до кінця 2016 р.

Однак, відповідач частково повернула позивачу кошти в сумі 3800 доларів США, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3200 доларів США.

В письмових поясненнях відповідач заперечив позовні вимоги та просив застосувати строки позовної давності.

Ухвалою від 15.04.21 р. позовну заяву прийнято до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 18.05.21 р. розгляд справи відладено на 02.06.21 р.

В судовому засіданні 02.06.21 р. оголошено перерву до 15.06.21 р.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив позов задоволити. Зокрема, зазначив, що відповідач грошові кошти в сумі 3800 доларів США сплачував частинами, що підтверджується "графіком погашення позики", який міститься на звороті розписки. Оскільки, остання проплата відповідачем здійснена 06.12.19 р., а тому відсутні підстави для застосування строків позовної давності.

Представник відповідача заперечив позовні вимоги, просив застосувати строки позовної давності. Наголосив на тому, що "графік погашення позики", що міститься на звороті розписки не є належним доказом у даній справі, оскільки складений в одностороньому порядку. Стверджує, що заборгованість в сумі 3800 доларів США сплачена відповідачем в 2016 р.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору у даній справі, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 24.02.2016 року між сторонами у справі укладено договір позики, шляхом підписання розписки.

Відповідно до умов розписки, відповідач отримав від позивача 7000 доларів США та зобов`язався повернути кошти до кінця 2016 р.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення 3200 доларів США. Вказану вимоги, відповідач отримала 03.03.21 р., що підтверджеється повідомленням про вручення поштового відправлення.

Звертаючись до суду з позовом позивач посилався на те, що після настання строку повернення боргу - 31.12.16 р., відповідач частково виконав зобов`язання в сумі 3800 доларів США, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 3200 доларів США.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Правилами статті 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

Тобто, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Судом встановлено, що відповідач згідно з договором позики отримав 24.03.2016 року від позивача 7000 дол. США, які зобов`язувався повернути до кінця 2016 року. Вказане підтверджується розпискою (а. с. 8).

В судовому засіданні сторони не заперечували і не спростовували написання зазначеної розписки і передачі позивачем відповідачу грошей в борг у зазначеному розмірі. Строк повернення боргу сплив 31.12.2016 року.

А відтак, суд дійшов висновку про те, що надана позивачем розписка підтверджує укладення між сторонами договору позики, за яким позикодавцем є ОСОБА_1 , а позичальником ОСОБА_3 , містить умови отримання позичальником у борг грошових коштів та зобов`язання з їх повернення до кінця 2016 року, які відповідач не виконав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок; коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено, крім боржника, уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи суд вважає необгрунтованими доводи позивача про те, що борг в сумі 3800 доларів США сплачував син та чоловік відповідача, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які уповноважують вказаних осіб, представляти інтереси боржника у відносинах з позивачем.

Крім того, "графіком погашення позики", з якого вбачається, що відповідачем вчинені дії на погашення боргу: 02.06.17 р., 30.12.17 р., 01.03.18 р., 29.05.18 р., 21.02.18 р., 16.10.19 р. та 06.12.19 р. в загальній сумі 3800 доларів США не є належним доказом у даній справі, оскільки, вказаний графік підписаний позивачем в одностороньому порядку. Будь-які інші докази на підтвердження визнання відповідачем боргу та сплати боргу у зазначені в графіку дати, в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вказане, суд оцінює критично доводи позивача про переривання строків пзовної давності.

Суд, встановивши, що договір позики, укладений між сторонами є строковим, і цей строк обмежується датою 31.12.2016 року, враховуючи, що з позовом до суду позивач звернувся лише 18.03.21 року, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності.

Аналогічний правовий висновок закріплений в постановах Верховного Суду у справі № 370/3538/18 від 22.12.20 р., №337/1684/16-ц від 23.01.2020 р.

На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

Відповідач: Матисякевич ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення виготовлений 16.06.21 р.

Суддя А.О. Сільман