Справа № 132/4002/20
Провадження № 2/132/216/21
РІШЕННЯ

Іменем України

27.05.2021 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді - Ставнійчук С.В.

з участю: секретаря судового засідання - Лисюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в залі суду в м. Калинівка цивільну справу № 132/4002/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Калинівського районного суду Вінницької області з позовом до ТОВ «Укрхімресурс» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.09.2020 по день ухвалення судового рішення з урахуванням податків та обов`язкових платежів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01.08.2018 позивачка була прийнята на посаду менеджера (управителя) зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «Укрхімресурс». 25.08.2020 вона повідомила відповідача про наміри припинити трудовий договір з 14.09.2020. Відповідно до наказу №158-к від 14.09.2020 трудовий договір було припинено. У день звільнення трудову книжку їй не було видано, а працівниками відділу кадрів повідомлено, що комерційний директор та фактичний власник підприємства ОСОБА_2 заборонив видавати трудову книжку, і згодом після неодноразового спілкування та переписки засобами електронного зв`язку, їй було повідомлено, що трудову книжку буде повернуто після того як позивачка здійснить передачу справ та підготує заміну на своє місце. Вичерпавши усі реальні можливості на врегулювання спору у позасудовому порядку, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Беручи до уваги те, що відповідач в порушення ст. 47 КЗпП, п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58 не видав їй належно оформлену трудову книжку у день звільнення та відмовлявся це зробити в подальшому, то відповідно до ч.4 ст. 235 КЗпП України, п.4.1 Інструкції зобов`язаний виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 23.12.2020 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання.

15.02.2021 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якій він просив відмовити у задоволенні позову відмовити.

У поданому відзиві представник відповідача зазначив, що 12.04.2019 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду менеджера (управителя) із зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «Укрхімресурс» на підстав наказу № 42-к від 11.04.2019 року в порядку переведення з ТОВ «Глікохім». Відповідно до наказу №277-к від 19.12.2019 року прізвище « ОСОБА_1 » було змінене на « ОСОБА_1 » у зв`язку з реєстрацією шлюбу. На підстав наказу №158-к від 14.09.2020 ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з 14.09.2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.08.2020. Наказ про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 отримала 14.09.2020, про що свідчить її підпис у даному наказі, а також посилання на це у позовній заяві, того ж дня позивачем був здійснений розрахунок в повному обсязі. Проте отримувати 14.09.2020 року свою трудову книжку ОСОБА_1 відмовилася, про що комісією у складі Краковської С.О. - інспектора з кадрів, Омел`янчик М.О. - начальника відділу кадрів, Цимбал А.А. - начальника юридичного відділу, Музикою А.К. - директором було складено акт про відмову працівника від отримання трудової книжки, запропоновано надати письмовий дозвіл на пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу. Відмовляючись від отримання трудової книжки, позивач пояснила, що там лише один запис, який їй неважливий, в зв`язку з чим трудова книжка їй не потрібна. 24.09.2020 року на адресу ОСОБА_1 було надіслано повторне повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Доводи позовної заяви про заборону комерційним директором видавати трудову книжку є надуманими, ґрунтуються на припущеннях та не відповідають дійсності, оскільки відповідальною особою за ведення трудових книжок є інспектор з кадрів, який підпорядковується директору ТОВ «Укрхімресурс» та начальнику відділу кадрів. Останні жодних розпоряджень щодо відмови у видачі трудової книжки не видавали. Натомість позивачка з моменту звільнення і до пред`явлення позову жодного дозволу чи вимоги на пересилання трудової книжки на свою адресу ТОВ «Укрхімресурс» не надавала, у відділ кадрів за своєю трудовою книжкою не зверталася, що свідчить про намір позивачки неправомірно збагатитися за рахунок колишнього роботодавця. Крім того, позивачка отримала копію наказу про звільнення 14.09.2020, а звернулася до суду з позовом про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу лише 17.12.2020, тобто з порушенням тримісячного строку, встановленого ч.1 ст. 233 КЗпП з дня коли вона дізналася про порушення свого права, а тому відповідач просив застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності.

10.03.2021 року представником позивачки ОСОБА_10 було подано відповідь на відзив, в якому він заперечив щодо доводів відзиву на позовну заяву, а також щодо доданих до відзиву копій акту про відмову ОСОБА_1 отримати трудову книжку та надати дозвіл на її пересилання поштою від 14.09.2020 та листів про направлення на адресу позивачки повідомлень №141 та №151 від 14.09.2020 та 24.09.2020 про можливість отримати трудову книжку на підприємстві, оскільки достовірних доказів направлення таких повідомлень не надано. Крім іншого 14.09.2020 ОСОБА_1 не перебувала на території підприємства, а тому фізично не могла отримувати чи підписувати вищезгадані документи, на підтвердження чого додано скріншоти переписки за допомогою месенджера Viber з Краковською С.О. , безпосереднім керівником ОСОБА_11 та колегою по роботі ОСОБА_12 . Копію наказу від 14.09.2020 позивачка отримала не у день звільнення, а наявність підпису у ньому автоматично не свідчить і про дату ознайомлення з ним. У позовній заяві відсутні твердження про отримання копії наказу 14.09.2020. Доводи сторони відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними, оскільки норма ч.1 ст. 233 КЗпП України передбачає, що строк звернення до суду починає спливати з дня видачі трудової книжки, оскільки невидача трудової книжки є триваючим правопорушенням, початком перебігу тримісячного строку слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 позовні вимоги підтримали, просили вимоги задовольнити.

ОСОБА_1 пояснила, що спочатку вона написала заяву від 25.08.2020 про звільнення з 08.09.2020, однак за проханням керівника відділу Тарасюк Н.Л. залишитися працювати ще протягом тижня, оскільки був брак працівників на її ділянці, переписала подану заяву про її звільнення 14.09.2020. При цьому на підприємстві, з відділом кадрів, безпосереднім керівником, було погоджено, що останнім робочим днем буде саме 11.09.2020 (п`ятниця). Вказуючи в заяві дату звільнення 14.09.2020 року позивачка мала на увазі, що з цього дня трудові відносини будуть припинені і цей день уже не буде робочим днем. У зв`язку з цим 14.09.2020 року вона не виходила на роботу, і з будь-якими документами щодо її звільнення в цей день фізично ознайомитися не могла, що може підтвердити скріншот її переписки за допомогою месенджера Viber з працівником з відділу кадрів підприємства, та її співробітницями, а також покази свідка ОСОБА_11 11.09.2020 (в останній на її думку робочий день) їй копію наказу про звільнення, трудову книжку не видавали та розрахунок не проводили. Прийшла ж вона на роботу і ознайомилася з наказом про звільнення 18.09.2020, проте фактичну дату ознайомлення з наказом вона не зазначала. Трудову книжку їй не видавали, а з відділу кадрів повідомили, що видачу трудової книжки не погодив комерційний директор підприємства, оскільки нею не було передано справи новому працівнику, написати будь-яку заяву щодо направлення трудової книжки поштою їй не пропонували. З письмовими заявами на підприємство про повернення їй трудової книжки вона не зверталася, а намагалася врегулювати питання шляхом безпосереднього спілкування з працівниками відділу кадрів та через свого на той час керівника ОСОБА_11 , однак це виявилося безрезультатним, будь-яких поштових повідомлень про можливість отримати трудову книжку, вона не отримувала, що стало підставою звернення до суду з вказаним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_10 позовні вимоги підтримав і пояснив, що через брак життєвого досвіду, а також через юридичну необізнаність, ОСОБА_1 намагалася вирішити питання повернення трудової книжки у обраний нею спосіб, і сподівалася на мирне вирішення питання, чим пояснюється відсутність з її боку письмових звернень на підприємство про видачу трудової книжки, зокрема шляхом надання згоди на направлення трудової книжки поштою на її адресу, а також пояснює її помилкове сприйняття фактичної дати звільнення та того, який день є останнім робочим днем. Однак сукупність представлених стороною позивача доказів підтверджує, що 14.09.2020 ОСОБА_1 на робочому місці була відсутня, що ставить під сумнів достовірність акта №1 від 14.09.2020 «Про відмову від отримання трудової книжки» , а відтак добросовісність дій відповідача та відсутність його вини у затримці видачі трудової книжки. Проставлення ОСОБА_1 підпису при ознайомленні з наказом про звільнення від 14.09.2020 не є безумовним та беззаперечним доказом дати такого ознайомлення, оскільки навпроти графи підпис відсутня дата фактичного ознайомлення з таким наказом. Разом з тим, особи, які входили до складу комісії,якою було складено акт№1 від 14.09.2020 року, а саме начальник відділу кадрів Омел`янчик М.О. та інспектор з кадрів Краковська С.О. перебувають у підпорядкуванні керівництва відповідача ТОВ «Украхімресурс», тому у позивача є сумніви у допустимості їхніх показів як свідків, у зв`язку з чим не наполягав на їх виклику і допиті на підставі заявленого ним клопотання, яке було задоволено судом. Доказів здійснення відправлення позивачці повідомлень про можливість отримати трудову книжку , а також отримання нею таких повідомлень відповідачем не надано, трудова книжка на даний час не видана, а тому є підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.09.2020 по день ухвалення судового рішення.

Представник відповідача ТОВ «Укрхімресурс» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 13.04.2021 представником відповідача Цимбал А.А. було подано заяву про розгляд справи без участі представника відповідача, при цьому повідомила що виконати вимоги ухвали суду від 11.03.2021 року, якою задоволено клопотання представника позивача про витребування акта прийомки -передачі матеріальних цінностей є неможливим, оскільки такий акт між ТОВ «Укрхімресурс» та ОСОБА_1 не укладався. 27.05.2021 представником позивача ТОВ «Укрхімресурс» також було подано заяву про проведення судового розгляду у відсутність представника відповідача. При цьому в судовому засіданні 11.03.2021 представник відповідача Музика А.К. позовні вимоги не визнав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до витягу з наказу №42-к від 11 квітня 2019 року ОСОБА_1 прийнято на посаду менеджера (управителя) із зовнішньоекономічної діяльності з 12 квітня 2019 року в порядку переведення з ТОВ «Глікохім».

На підстав наказу №277-к від 19.12.2019 року прізвище ОСОБА_1 змінено на прізвище ОСОБА_1 у документах, що містять персональні дані працівника підприємства у зв`язку з реєстрацією шлюбу.

Згідно із заявою доданою позивачкою до позовної заяви, від 25.08.2020 на адресу Директора ТОВ «Укрхімресурс» остання просила звільнити її із займаної посади за власним бажанням 14.09.2020 на підставі ст. 38 КЗпП України.

На підставі наказу №158-к від 14.09.2020 ОСОБА_1 менеджера (управителя) із зовнішньоекономічної діяльності звільнено із займаної посади з 14.09.2020 за власним бажанням згідно із ст. 38 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 від 25.08.2020 року. В графі «З наказом ознайомлений» наявний підпис навпроти прізвища ОСОБА_1 .

Належність підпису у даному наказі позивачкою не оспорюється.

До відзиву на позовну заяву відповідачем було додано копію акта №1 від 14.09.2020 складений комісією у складі директора ТОВ «Укрхімресурс» Музики А.К. , начальника юридичного відділу Цимбал А.А., начальника відділу кадрів Омел`янчик М.О., інспектора з кадрів Краковською С.О. «Про відмову від отримання трудової книжки» згідно з яким ОСОБА_1 було запропоновано отримати трудову книгу або надати письмовий дозвіл про надсилання її поштою. ОСОБА_1 відмовилася від отримання трудової книжки та заяви не написала.

Відповідно до повідомлення від 14.09.2020 №141 за підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Укрхімресурс» Омел`янчик М.О. Новохацькій А.В. повідомлено про необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Укрхімресурс», а також про можливість надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою.

Згідно з повідомленням від 24.09.2021 №151 за підписом начальника відділу кадрів ТОВ «Укрхімресурс» Омел`янчик М.О. Новохацькій А.В. повідомлено про необхідність отримати трудову книжку у відділі кадрів ТОВ «Укрхімресурс», а також про можливість надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою.

Оригінали вищевказаних документів були оглянуті судом у судовому засіданні.

Згідно з копією реєстру відправки пошти УХР Простими листами 24.09.2020, оригінал якого оглянуто у судовому засіданні, під порядковим номером 7 вказано прізвище ОСОБА_1 та адресу проживання останньої.

Згідно з довідкою Пенсійного фонду України за формою ОК-7 щодо застрахованої особи ОСОБА_1 від 28.02.2021 сума отриманого позивачкою доходу за вересень 2020 року склала 6382,24 грн за 14 днів, за які було сплачено страхові внески.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що до 30.10.2020 працювала керівником відділу зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «Укрхімресурс», позивачка ОСОБА_1 була її підлеглою, працювала на посаді менеджера. Приблизно 28.08.2020, точної дати не пам`ятає, позивачка написала заяву про звільнення її з посади через два тижні дня написання заяви. Проте на її прохання, позивачка погодилася затриматися на посаді ще на тиждень, оскільки у відділі бракувало працівників і перед цим звільнилася інший працівник, у зв`язку з чим переписала заяву про звільнення таким чином, щоб останнім робочим днем була п`ятниця. При цьому вона точно пам`ятає, що ОСОБА_1 14 вересня 2020 була відсутня на роботі, оскільки в той день вона працювала у відділі одна. Також їй відомо, що ОСОБА_1 не видали трудову книжку в день звільнення, у зв`язку з чим свідок безпосередньо спілкувалася з працівниками відділу кадрів Омел`янчик Марією і Краковською С.О. , які їй повідомили, що власник підприємства не погоджував видачу позивачці видачу трудової книжки, причини їм невідомі. Вона усно ставила до відома керівника підприємства до відома щодо ситуації невидачі трудової книжки ОСОБА_1 , на що їй усно повідомили, що звільнення працівника з видачею йому трудової книжки можливо після передачі справ іншому (новому) працівникові.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно з ч.1,2 ст.48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації.

Порядок ведення трудових книжок затверджено Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58.

У п.2.3 Інструкції зазначено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

У п.2.4. цієї ж Інструкції вказано, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У п. 4.1. Інстукції вказано, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку

Згідно з п «б» п. 7.1 Інструкції на підприємстві ведеться книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них, затверджена наказом Мінстату України від 27 жовтня 1995 року N 277. У разі одержання трудової книжки у зв`язку із звільненням працівник розписується у особистій картці і у книзі обліку.

Згідно з п. 2.27 Інструкції днем звільнення вважається останній день роботи.

П.4.1 передбачено,що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки.

Згідно Згідно з п.4.2,якщо працівник відсутній на роботі вдень звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника..4.2,якщо працівник відсутній на роботі вдень звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно із ч.5 ст.235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У постанові від 05.02.2020 у справі № 761/29172/18 Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою середній заробіток у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки виплачується працівникові за наявності сукупності умов: затримка у видачі трудової книжки; вина власника або уповноваженого ним органу; вимушений прогул, викликаний затримкою видачі трудової книжки. Наявність зазначених умов має бути підтверджена належними, достовірними та достатніми доказами.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави вважати, що саме на роботодавця покладений обов`язок забезпечити видачу належним чином оформлену трудову книжку працівникові у день звільнення. І лише належне виконання вимог п. 4.2. Інструкції роботодавцем може свідчити про відсутність його вини у невидачі трудової книжки працівникові у встановлений законом строк.

Відтак, саме відповідач, на переконання суду, повинен довести, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням усіх вимог трудового законодавства, зокрема в частині видачі трудової книжки, а також наявність в діях позивачки умислу на неотримання трудової книжки та наявність доказів, якими цей факт зафіксовано.

Як вбачається з матеріалів справи, останнім робочим днем ОСОБА_1 було 14.09.2020 року.

Суд, на підставі зібраних у справі доказів, визнає доведеними твердження позивачки про те, що вона була відсутня на робочому місці 14.09.2020 року, що підтверджено показами свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім керівником ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд не приймає як допустимий доказ скріншоти переписки у месенджері Viber, додані позивачкою до відповіді на відзив, у зв`язку з неможливістю встановити абонентів, між якими велася відповідна переписка, а також через наявність можливості редагувати текст повідомлень, зокрема і шляхом їх видалення.

Наданий відповідачем доказ на спростування обставин перебування ОСОБА_1 на території підприємства 14.09.2020, а саме копія наказу про звільнення №158-к від 14.09.2020, у якому міститься підпис позивачки в графі з наказом ознайомлений, не є достатнім, та беззаперечним підтвердженням, що ОСОБА_1 ознайомилася з таким наказом саме 14.09.2020, оскільки засвідчує лише дату видачі наказу, проте дата ознайомлення позивачки з наказом навпроти підпису відсутня.

Інших доказів на спростування доводів позивачки та наданих нею доказів щодо відсутності на робочому місці 14.09.2020, зокрема, показів свідків, табелю обліку робочого часу, обхідного листа, тощо відповідачем не додано.

Зокрема, заяву про звільнення ОСОБА_1 написала ще 25.08.2020 року і у відповідача було достатньо часу оформити і видати позивачці належним чином засвідчену книжку станом на 14.09.2020.

Однак доказів внесення відповідних записів про звільнення до трудової книжки ОСОБА_1 , оформлення останньої відповідно до вимог Інструкції, відповідач до суду не надав.

З наведених вище підстав, суд критично ставиться до доданого відповідачем акта №1 від 14.09.2020 року «Про відмову ОСОБА_1 » від отримання трудової книжки, оскільки останній суперечить іншим зібраним доказам у справі.

Також відповідачем не додано належних та допустимих доказів направлення та вручення ОСОБА_1 повідомлення про можливість отримати трудову книжку, а сам по собі текст повідомлення від 14.09.2020 та від 24.09.2020, як і реєстр відправки Укрпошти Простими листами від 24.09.2020 не є таким доказом.

Станом на день розгляду справи, трудову книжку ОСОБА_1 не видано, умисне ухилення позивачки від отримання трудової книжки відповідачем не доведено.

Факт невидачі позивачці трудової книжки в день звільнення та не повідомлення останньої поштою про потребу отримання трудової книжки у відповідності до п. 4.2. вказаної вище Інструкції знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Відповідач не довів, що затримка видачі трудової книжки позивачу сталася не з його вини.

Отже, невиконання власником або уповноваженим ним органом з його вини обов`язку щодо видачі працівникові в день звільнення належно оформленої трудової книжки, передбаченого трудовим законодавством, може бути, за доведеності цих обставин, підставою для виплати працівнику середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки.Затримка видачі трудової книжки перешкоджає працевлаштуванню працівника, а тому тягне обов`язок власника виплатити працівникові середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, викликаного невидачею (затримкою видачі) трудової книжки.

Як встановлено судом, трудову книжку позивачу на час розгляду справи в суді не вручено та не направлено поштовим відправленням за його місцем проживання.

З урахуванням наведеного, суд вважає , що наявна вина відповідача у затримці видачі трудової книжки позивачу, що свідчить про порушення трудових прав позивача.Тому підлягає задоволенню вимога про зобов`язання відповідача видати позивачу його трудову книжку.

Згідно із п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Згідно з Довідкою про застраховану особу форми ОК-7, а також довідкою за вих №26 від 02.02.2021 ТОВ «Укрхімресурс» заробітна плата ОСОБА_1 в липні 2020 становила 5900 грн, та в серпні 2020 року - 5900 грн.

Таким чином, середньоденна заробітна плата становить 274,42 грн (11800/23 робочі дні в липні 2020 року + 20 робочих днів в серпні 2020 року).

Відтак середній заробіток, за час вимушеного прогулу який втрачено позивачем, у зв`язку із затримкою у видачі трудової книжки становить добуток середньоденної заробітної плати (274,42 грн.) та кількості робочих днів за період з 14.09.2020 року до 27.05.2021 року (176 робочих днів) і становить 48297,92 грн.

Посилання представника відповідача щодо пропуску строку звернення за захистом порушеного права в частині затримки видачі трудової книжки та виплати середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки (за час вимушеного прогулу) не відповідає висновкам, викладеним в рішенні Конституційного суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 згідно до якого для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Також, початком перебігу тримісячного строку для звернення особи до суду з позовом про видачу трудової книжки та стягнення грошової компенсації за затримку видачі трудової книжки слід вважати дату фактичної видачі трудової книжки, або день, коли працівник відмовився віж її отримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутись з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Оскільки ОСОБА_1 на момент звернення з даним позовом до суду трудову книжку не отримала, суд вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності при зверненні до суду, а тому заява відповідача про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення, та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів (постанова Верховного Суду від 18.07.2018 року у справі № 359/10023/16-ц).

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповіача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1681,60 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 273 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» про зобов`язання видати трудову книжку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» видати ОСОБА_1 належним чином оформлену трудову книжку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.09.2020 по день ухвалення судового рішення 27.05.2021 в сумі 48 297,92 гривень (сорок вісім тисяч двісті дев`яносто сім гривень 92 копійки) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів і зборів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: судовий збір в розмірі 1681,60 гривень (одна тисяча шістсот вісімдесят одну гривню, 60 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд або безпосередньо до суду апеляційної інстанції, з врахуванням вимог п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) .

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрхімресурс»; місцезнаходження: вулиця В. Нестерчука, 1, м. Калинівка, Вінницька область; Калинівський район, 22400, ).

Повний текст судового рішення виготовлений 01.06.2021.

Суддя С.В. Ставнійчук