УХВАЛА

16 червня 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Рибачик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, що вжите ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилається на те, що як вбачається із довідки виданої ПрАТ «Речовий ринок» на сьогодні відбувається щомісячне відрахування із її заробітної плати на погашення заборгованості стягнутої рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15.01.2015 року. Інших джерел, які б давали їй можливість погасити вказану заборгованість вона не має.

Згідно свідоцтва про шлюб вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 .

Разом з тим, зазначає, що її чоловік перебуває на «Д» обліку з квітня 2021 року з діагнозом: Са ректо-сигмоїдного кута товстої кишки сТЗ сN2а сМ1а (mts в печінку), ст. ІVа, кл. гр. IV. ХКН. Стан після курсів ПХТ, встановлення імплантованої венозної порт-системи. Астенічний синдром, ракова інтоксикація. Дане лікування може бути проведено в умовах університетського медичного комплексу Шаріте, Берлін, Німеччина.

Зважаючи на вказані тяжкі обставини, він звернувся за медичною допомогою до Клініки загальної та вісцеральної хірургії м. Нордгаузен, Німеччина. Листом від 18.05.2021 року дана клініка йому підтвердила можливість медичного огляду, починаючи вже з 25.05.2021 року. При цьому, для догляду та психічної підтримки, а також необхідного перекладу під час поїздки в клініку, її чоловіку потрібна супроводжуюча особа. Наведена клініка просить ОСОБА_1 , як дружину, сприяти в`їзду.

Однак, в силу наявного тимчасового обмеження застосованого до неї, як фізичної особи у праві виїзду за межі України, вона не має можливості скористатися правом супроводжувати свого чоловіка для медичного огляду та лікування за межами України.

Разом з тим, звертає увагу суду на те, що хвороба у її чоловіка є тяжкою та потребує дорогого вартісного лікування. З метою чого, ОСОБА_2 вже звернувся до Благодійної організації «Благодійного фонду Олександра Салійчука» з проханням надати йому відповідну матеріальну підтримку. В такому фонді йому рекомендують з метою позитивного вирішення піднятого ним питання надати документи, які підтверджують вартість медичного обстеження та відповідного лікування. Натомість такі документи, він зможе надати такому фонду лише після безпосереднього відвідування медичного закладу за межами України.

Зважаючи на ситуацію, яка склалася зі станом здоров`я її чоловіка, вважає, що на сьогодні є всі підстави для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосованого стосовно неї ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року в цивільній справі №569/13255/14-ц.

ОСОБА_1 та її представник - адвокат Затинний С.С. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином. Представником адвокатом Затинним С.С. подано через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 16.06.2021 року заяву, в якій вимоги заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України підтримує повністю, просить її задоволити та розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність ОСОБА_1 .

Приватний виконавець Павлюк Н.В. та представник АТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про час та дату розгляду справи належним чином, причину неявки суду не повідомили. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали заяви, зібрані по справі докази в їх сукупності, встановивши дійсні правовідносини та відповідні їм норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення заяви виходячи з наступного.

Згідно ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. про відкриття виконавчого провадження № 59507903 від 09.07.2019 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 569/13255/14-ц, виданого 09.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості по кредитному договору № 192-07 від 26.07.2007 року, відповідно до договору поруки № 192-07/2 від 26.07.2007 року в сумі 13 477 547 грн. 69 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року по цивільній справі № 569/13255/14-ц тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту для виїзду за кордон ОСОБА_1 до повного виконання зобов`язань покладених на неї рішенням з виконання виконавчого листа № 569/13255/14-ц виданого 09.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості по кредитному договору № 192-07 від 26.07.2007 року, відповідно до договору поруки № 192-07/2 від 26.07.2007 року, в сумі 13 477 547 грн. 69 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3 654 грн. 00 коп.

20.08.2020 року ухвала Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року набрала законної сили.

Як вбачається із справи задовольняючи подання приватного виконавця, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язання покладені на неї рішенням суду, а саме не погашено заборгованість перед банком.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 року.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст. 12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідним поданням є посилання приватного виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (тривале невиконання боржником зобов`язання, вказаного приватним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як вбачається із довідки виданої ПрАТ «Речовий ринок» від 01.06.2021 року, з доходів ОСОБА_1 щомісячно утримується борг згідно ВП № 59507903 відповідно до постанови приватного виконавця. Дана обставина свідчить про те, що боржник не ухиляється від обов`язку щодо виконання рішення суду.

З оглянутого судом свідоцтва про шлюб вбачається, що ОСОБА_1 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .

Крім того, з довідки виданої КП «Рівненський обласний протипухлинний центр» вбачається, що чоловік заявниці ОСОБА_2 перебуває на «Д» обліку з квітня 2021року здіагнозом: Са ректо-сигмоїдного кута товстої кишки сТЗсN2асМ1а(mts в печінку), ст.ІVа, кл.гр. IV. ХКН. Стан після курсів ПХТ,встановлення імплантованої венозної порт-системи. Астенічний синдром, ракова інтоксикація. Дане лікування може бути проведено в умовах університетського медичного комплексу Шаріте, Берлін, Німеччина.

Матеріали справи містять докази, що ОСОБА_2 дійсно звернувся за медичною допомогою до Клініки загальної та вісцеральної хірургії м. Нордгаузен, Німеччина. Листом від 18.05.2021 року дана клініка ОСОБА_2 підтвердила можливість медичного огляду, починаючи вже з 25.05.2021 року.

Разом з тим, вищезазначена клініка зазначає, що для догляду та психічної підтримки, а також необхідного перекладу під час поїздки в клініку, її чоловіку потрібна супроводжуюча особа. Наведена клініка просить ОСОБА_1 , як дружину сприяти в`їзду.

Суд погоджується з тим, що саме ОСОБА_1 , яка є дружиною ОСОБА_2 та яка тривалий час з ним перебуває в шлюбі є тією особою, що в даному випадку може забезпечити належний догляд та психічну підтримку своєму чоловікові.

Приймаючи дане рішення, суд звертає увагу на те, що приписами ст. 55 СК України передбачено спільний обов`язок подружжя турбуватися про сім`ю, зокрема на почуттях взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним за свою поведінку в сім`ї.

Однак, в силу наявного тимчасового обмеження застосованого до ОСОБА_1 , як фізичної особи у праві виїзду за межі України, вона не має можливості виконувати обов`язки пов`язані з наданням чоловікові належного догляду та психічної підтримку під час його перебування на обстеженні та лікуванні.

Отже, наведене підтверджує, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосоване відносно ОСОБА_1 ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року по справі №569/13255/14-ц порушує право ОСОБА_1 на сім`ю. Оскільки, в силу того, що вона є дружиною ОСОБА_2 , який тяжко хворий, то вона має право дбати та доглядати його, а в даному випадку супроводжувати до медичного закладу за межі України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 5 СК України саме держава охороняє сім`ю та створює умови для зміцнення сім`ї.

В ситуації, що склалася з ОСОБА_2 , суд зважає на те, що він має право на належний догляд його дружиною під час перебування на лікуванні за межами України.

Разом з тим, суд ухвалюючи дане рішення виходить з того, що відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Також, ст. 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Статтею 6 Основ законодавства України про охорону здоров`я передбачено, що кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; правовий захист від будь-яких незаконних форм дискримінації, пов`язаних із станом здоров`я.

Також, ст. 26 передбачено, що громадяни України можуть направлятися для лікування за кордон у разі необхідності надання того чи іншого виду медичної допомоги хворому та неможливості її надання в закладах охорони здоров`я України. Державні органи зобов`язані сприяти виїзду громадян України за кордон і перебуванню там в період лікування.

За умовами ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82). Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії « (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хлюстов проти Росії» від 11 липня 2013 року (скарга № 28975/05), яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2013 року, Судом зазначено, що обмеження щодо заборони у праві виїзду за межі країни повинні бути обґрунтовані та пропорційні відповідно із частинами 2, 3 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (свобода залишати свою країну та обмеження цього права лише на підставі закону та якщо це необхідно у демократичному суспільстві).

Суд приймає до уваги твердження боржника ОСОБА_1 про те, що виконати в повному обсязі рішення Рівненського міського суду від 15.01.2015 року про стягнення боргу не має можливості через тяжку хворобу її чоловіка.

Суд враховує, що для обмеження у праві виїзду за кордон повинен бути доведений факт ухилення боржника від виконання рішення суду, однак, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не ухиляється від такого, натомість, має бажання сплатити борг, але не має можливості, у зв`язку з тяжкою хворобою її чоловіка, і тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон позбавляє її можливості виїхати за межами України з чоловіком, для лікування останнього і здійснення за ним відповідного догляду.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подана заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 441 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта для виїзду за кордон ОСОБА_1 , громадянці України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , застосоване ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16.04.2020 року по цивільній справі № 569/13255/14-ц до повного виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням з виконання виконавчого листа № 569/13255/14-ц виданого 09.02.2016 року Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» заборгованості по кредитному договору № 192-07 від 26.07.2007 року, відповідно до договору поруки № 192-07/2 від 26.07.2007 року, в сумі 13 477 547 грн. 69 коп. та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» коштів на відшкодування судових витрат в сумі 3 654 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.