27.10.2021 Справа № 756/5219/19
Справа № 756/5219/19
Провадження 2/756/420/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарі Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, такою, що принижує гідність і ділову репутацію, зобов`язанні її спростувати та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, такою, що принижує гідність і ділову репутацію, зобов`язанні її спростувати та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що до нього як керівника ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» звернувся ОСОБА_2 з проханням надати юридичні послуги з підготовки і підписання договору довічного утримання, здійснення допомоги в пошуку набувача, взяття на себе при наданні послуг усього процесу підготовки правовстановлюючих документів. За результатом такої послуги, 03.11.2011 року ОСОБА_2 на свій розсуд прийняв рішення про укладення договору довічного утримання, при цьому він не брав на себе ні як фізична, ні як юридична особа жодних зобов`язань в якості надання матеріальної допомоги та інших зобов`язань.

Однак починаючи з листопада 2017 року ОСОБА_2 почав опубліковувати у мережі Internet на різних відеохостингах та блогах коментарі та відеозаписи, що містять недостовірну і негативну інформацію, принижують його гідність і ділову репутацію в тому числі, як керівника ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів».

Оскільки поширена ОСОБА_2 інформація не відповідає дійсності, спричинила йому приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації, моральних переживань, що призвело до погіршення стану здоров`я, ОСОБА_1 просить суду визнати недостовірною та такою, що принижує гідність та ділову репутацію інформацію на сайтах: ІНФОРМАЦІЯ_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зобов`язати ОСОБА_2 у строк 10 календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням спростувати вказану інформацію шляхом оголошення та публікації, видалити коментарі та відеозаписи, які були опубліковані за зазначеними посиланнями на сайтах та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 10 000 грн. 00 коп. компенсації моральної шкоди.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

ОСОБА_2 у судове засідання повторно не прибув, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

За таких обставин, справа підлягає розгляду у його відсутність на підставі наявних в ній доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно зі ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні ст. 10 Європейської Конвенції про захист прав людини, яка передбачає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Відповідно до ч. 1 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

За змістом ст. 29 Закону України «Про інформацію» суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу, зокрема, вважається інформація, яка забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка поширюється будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності, з одного боку, а з другого - була суспільно значуща та задовольняла попит суспільства.

Системний аналіз цих норм свідчить про те що, з огляду на необхідність громадського контролю за діяльністю фізичних або юридичних осіб, що може викликати суспільний інтерес, поширення інформації щодо них є суспільно важливою складовою права на вираження своїх поглядів. При цьому обмеження щодо поширення цієї інформації та межі критики та оцінки поведінки є більш ширшими, ніж межі критики та оцінки поведінки пересічного громадянина.

Юридична чи фізична особа, яка здійснює діяльність, що викликає суспільний інтерес повинна бути готовою до підвищеного рівня критики, у тому числі у грубій формі, прискіпливої уваги суспільства і підвищеної зацікавленості суспільства її діяльністю та/або особистим життям тощо, адже обираючи вид діяльності, вона фактично погодились на таку увагу.

Таким чином при вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, підлягає оцінці характер такої інформації та з`ясовуванню, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених фактичних обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини, особливо якщо такі висловлювання стосуються діяльностісті, що становить суспільний інтерес.

Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статтею 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.07.1986 року у справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria).

Судом установлено, що ОСОБА_1 є директором ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» серед видів діяльності якого є юридичний супровід укладення між відчуджувачами і набувачами договорів довічного утримання.

Така діяльність юридичної особи, яку очолює позивач, безумовно викликає суспільний інтерес у певних верст населення, зокрема, потенційних клієнтів ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів», як набувачів так і відчуджувачів за договорами довічного утримання, тому не може базуватися лише на власно створеному іміджі, а потребує більш ширшого висвітлення з метою надати суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок.

Таким чином, поширення інформації щодо діяльності ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» повинно оцінюватись з точки зору суспільно відповідальної поведінки будь-якої особи перед суспільством, а аналіз такої інформації повинен здійснюватися суспільством на основі усіх відомостей, отриманих із різних джерел.

Відповідно межі допустимої критики та обсяги поширеної інформації щодо ОСОБА_2 як керівника ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» є значно ширшими, оскільки діяльність цього товариства викликає суспільний інтерес.

При цьому судом установлено, що ОСОБА_2 є особою похилого віку, 1947 року народження, він веде особистий відеоблог на каналі YouTube в мережі Internet за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5, на якому ним розміщувались спірні записи, що містяться на наданому позивачем CD-диску (а.с. 10).

Аналіз спірних записів відеоблогу ОСОБА_2 свідчить про те, що зміст розповсюдженої ним інформації зводиться до його вражень та власної оцінки діяльності ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» і по суті є критикою в допустимих межах.

Окрім цього суд позбавлений можливості перевірити доводи позивача в межах підстав та предмету позову щодо інформації, розміщеної за посиланнями: ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки указані Веб-сторінки не є активними.

Однак зміст коментарів ОСОБА_2 викладених за указаними посиланнями, що містися у позовній заяві ОСОБА_1 , свідчить про їх оціночний характер щодо діяльності ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів».

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі досліджених доказів установлено, що розповсюджена ОСОБА_2 у мережі Internet спірна інформація щодо ТОВ «Центр допомоги та соціального захисту пенсіонерів» та її керівника ОСОБА_1 є власним судженням позивача та оцінкою їх діяльності, суд дійшов висновку про те, що така інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості відповідно ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію».

За таких обставин позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання інформації недостовірною, такою, що принижує гідність і ділову репутацію, зобов`язанні її спростувати та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя