_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/229/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючий - суддя Васильків Олена Василівна,

секретар судового засідання Белінська Ганна Сергіївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні без (повідомлення) виклику сторін в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Приватного страхового товариства "Акціонерна Страхова компанія "Омега" (, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 48-Г, літера А), третя особа ОСОБА_2 , старший лейтенант поліції (РНОКПП невідомі, адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортних пригод, -

встановив:

І. ПРОЦЕДУРА

04.12.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить стягнути з Страхової компанії Омега на користь позивача відшкодування шкоди у розмірі 16200,00 грн., стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 08.12.2020 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу по суті.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на те, що 11.12.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля MitsubishiOutlander, державний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу, та службового транспортного засобу Toyota Prius, державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .

На позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ОБ №170696 від 11.12.2019 року за порушення п. 14.6 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001 року.

21.01.2020 року постановою Київського районного суду м. Одеси позивача визнано невинуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

17.04.2020 року постановою Одеського апеляційного суду постанову Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року залишено без змін.

Внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, в результаті чого позивачу, як власнику транспортного засобу, спричинена матеріальна шкода.

Позивач вважає, що співробітники поліції, які прибули на місце ДТП невірно кваліфікували дії водія транспортного засобу Toyota Prius - ОСОБА_2 та не встановили його вину, як учасника ДТП, не склали на нього протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_1 посилається на мотивувальну частину постанови Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року, у якій зазначено, що суд дійшов висновку про те, що «протокол про адміністративне правопорушення був безпідставно складений на водія ОСОБА_1 , який у досліджуваній ситуації правил дорожнього руху, на відміну від водія поліцейського автомобіля, не порушував». Позивач вказує на те, що судом зазначено, що «в даній ситуації водій автомобіля Тоyota Prius перед початком маневру повороту на головну дорогу з прилеглої дороги неправильно оцінив дорожню ситуацію, не переконався, що його маневр буде безпечним для інших учасників руху, не впевнився, що й інші водії транспортних засобів, крім водія ОСОБА_3 готові надати дорогу».

Крім того, позивач наполягає на тому, що під час винесення постанови від 21.01.2020 року, судом встановлено, що службовий автомобіль Toyota Prius під керуванням ОСОБА_2 без увімкнення проблискових маячків виїжджав з прилеглої дороги вул. Світанку на головну вул. Інглезі. Водій автомобіля Тоyota Prius почав здійснювати поворот ліворуч. В цей час, автомобіль Mitsubishi Outlander, який рухався у своїй смузі за мікроавтобусом, став об`їжджати в межах своїй смуги мікроавтобус, який зупинився за відсутністю попереду будь-яких зрозумілих і видимих перешкод або пішохідного переходу. Таким чином, водій мікроавтобусу фактично створив передумови до зіткнення транспортних засобів, який перебуваючи на головній дорозі, зупинився без видимих на те об`єктивних причин, закривши корпусом свого транспортного засобу видимість обом водіям: автомобіля Mitsubishi Outlander, який рухався по головній дорозі за ним, та автомобіля Toyota Prius, який виїжджав на головну з прилеглої дороги.

На схемі місця ДТП зафіксовано положення транспортних засобів після ДТП, місце зіткнення, тормозний шлях тощо. Зі схеми видно, що тормозний слід автомобіля Mitsubishi Outlander починається в смузі, по якій він їхав в той момент, коли перед ним виникла перешкода у виді автомобіля Тоyota Prius, а спрямованість гальмового сліду свідчить про здійснення відвороту керма ліворуч водієм автомобіля Mitsubishi Outlander з подальшим викиданням цього автомобіля після зіткнення на смугу зустрічного руху.

З огляду на вищенаведене позивач вважає, що вина ОСОБА_2 у скоєні ДТП, що сталося 11.12.2019 року, є доведеною, оскільки його дії під час керування транспортним засобом не відповідали вимогам п. 10.1. Правил дорожнього руху України.

Водій ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових правовідносинах і виконував трудові обов`язки. Власником службового автомобіля Тоyota Prius є Департамент патрульної поліції, а тому є передбачені законом підстави для покладення відповідальності по відшкодування майнової шкоди на власника рухомого майна.

На момент ДТП цивільна-правова відповідальність водія службового транспортного засобу Тоyota Prius, державний номер НОМЕР_3 , була застрахована в АСК «Омега» згідно полісу № ЕР/114875929 від 27.09.2019 року.

16.12.2019 року позивач листом повідомив АСК «Омега» про настання страхового випадку. За висновками оцінки, проведеної АСК «Омега» було встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 15 489,13 грн. З метою відшкодування збитку ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з відповідною заявою.

Листом № 409 від 03.03.2020 року АСК «Омега» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за скоєння ДТП 11.12.2019 року не наступила, а тому не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з цивільним позовом з метою захисту своїх прав. При цьому, ОСОБА_1 , просить суд стягнути з СК «Омега» на його користь 16200,00 грн, в якості відшкодування шкоди завданої його майну в наслідок ДТП, та стягнути з Департаменту патрульної поліції на його користь судовий збір у розмірі 840,80 грн.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що представником відповідача Департаменту патрульної поліції було отримано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 04.01.2021 року./а.с. 30/.

Представником відповідача Департаменту патрульної поліції до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства. Відповідач вказує, що не зрозуміло, чому позивач наполягає на стягненні з Департаменту патрульної поліції суми сплаченого судового збору, хоча основна позовна вимога направлена на стягнення грошових коштів з ПрАТ «АСК «Омега», в якості відшкодування шкоди завданої ОСОБА_1 в наслідок ДТП. Крім того, доданий до позовної заяви акт виконаних робіт СПД ОСОБА_4 від 18.02.2020 року не є належним та допустимим доказом відповідно до приписів ЦПК України, оскільки оформлений з порушенням вимог чинного законодавства, не переведений на державну мову, а копія акту не засвідчена належним чином.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що представником відповідача ПрАТ «АСК «Омега» було отримано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 04.01.2021 року. /а.с. 28/.

Представником ПрАТ «АСК «Омега» до суду було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову в повному обсязі. Відповідач посилається на те, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року встановлена лише відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак жодним чином не встановлено вину водія ОСОБА_2 , в матеріалах справи відсутня постанова суду про визнання ОСОБА_2 винним у скоєні ДТП 11.12.2019 року, а тому цивільно-правова відповідальність останнього не настала, тобто обов`язок Страховика здійснити виплату страхового відшкодування не виник. Крім того, відповідач зазначає, що в заяві на виплату страхового відшкодування, поданої до ПрАТ «АСК «Омега» 03.03.2020 року, позивач висловив свою згоду із сумою страхового відшкодування 15 489,13 грн, таким чином, у разі прийняття Страховиком рішення про здійснення страхової виплати, її розмір становив би 15 489,13 грн. Проте наданий позивачем акт виконаних робіт СПД ОСОБА_4 від 18.02.2020 року, згідно якого вартість встановлюваного ремонту автомобіля Mitsubishi Outlander складає 16 200,00 грн., не може бути прийнятим в якості належного доказу, оскільки він суперечить вимогам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не враховує коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що третьою особою ОСОБА_2 було отримано копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками 04.01.2021 року. /а.с. 29/.

Третя особа правом на подання письмових пояснень щодо обставин справи не скористався, будь-яких інших заяв та клопотань ним до суду надано не було.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 11.12.2019 року о 17.30 год. службовий транспортний засіб Toyota Prius, державний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , рухався по вул. Світанку м. Одеса зі сторони вул. Люстдорфська дорога в напрямку вул.Інглезі. Водій автомобіля Тоyota Prius, рухаючись по прилеглій дорозі, під`їхавши до перехрестя в місці примикання до головної дороги, зупинився щоб пропустити транспорт, який рухається по вул.Інглезі, що має дві смуги, орієнтовані для руху у зустрічних напрямках. Автомобіль Фольксваген LT-46 під керуванням ОСОБА_3 , державний номер НОМЕР_4 , рухався по вул. Інглезі в напрямку пр. Небесної Сотні. При під`їзді до перехрестя з вул.Світанку, ОСОБА_3 , побачивши виїжджаючий автомобіль Toyota Prius з лівим покажчиком повороту, зупинився, щоб надати службовому автомобілю дорогу. При цьому, водій автомобілю Фольцваген LT-46 надав сигнал ближнім світлом фар, що означає, що він пропускає автомобіль Toyota Prius. Після чого водій Toyota Prius почав здійснювати поворот ліворуч. В цей час, автомобіль Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , рухався у своїй смузі за мікроавтобусом, став об`їжджати в межах своєї смуги мікроавтобус, який зупинився. Після чого відбулося зіткнення автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , та службового транспортного засобу Toyota Prius, державний номер НОМЕР_3 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортних засоби отримали механічні ушкодження.

На позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, серії ОБ №170696 від 11.12.2019 року за порушення п. 14.6 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.01.2001 року.

21.01.2020 р. постановою Київського районного суду м. Одеси /а.с. 14-15/, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.04.2020 року /а.с.16-18/, позивача визнано невинуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі вчинення адміністративного правопорушення закрито за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Внаслідок ДТП автомобіль Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 /а.с. 13/, отримав механічні пошкодження, в результаті чого позивачу, як власнику транспортного засобу, спричинена матеріальна шкода.

Відповідно до акту виконаних робіт СПД ОСОБА_4 від 18.02.2020 року вартість встановлюваного ремонту автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , складає 16 200,00 грн./а.с.19/.

Водій ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових правовідносинах і виконував трудові обов`язки. Власником службового автомобіля Тоyota Prius є Департамент патрульної поліції. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія службового транспортного засобу Тоyota Prius, державний номер НОМЕР_3 була застрахована в АСК «Омега» згідно полісу № 114875929 від 27.09.2019 року.

16.12.2019 року позивач листом повідомив АСК «Омега» про настання страхового випадку.

З метою відшкодування збитку ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії з відповідною заявою, у якій вказав, що він згоден з сумою страхового відшкодування у розмірі 15 489,13 грн. та просив перерахувати страхове відшкодування за наданими у заяві реквізитами.

Листом № 409 від 03.03.2020 року АСК «Омега» відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що відповідно до вимог ст. 32 п. 32.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує: шкоду заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 за скоєння ДТП 11.12.2019 року не наступила, то у АСК «Омега» не має юридичних підстав для виплати страхового відшкодування.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Згідно із ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком.

Відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Предметом позову, який під час розгляду справи не уточнювався, є - стягнення з СК «Омега» на користь позивача 16200,00 грн. в якості відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП, та стягнення з Департаменту патрульної поліції на користь позивача судового збору у розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, якою передбачені права та обов`язки учасників справи і вони зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що 11.12.2019 року близько 17:34 год. у м. Одесі на перехресті вул. Інглезі та вул. Світанку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mitsubishi Outlander, державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та службового транспортного засобу Toyota Prius, державний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 .

За результатними оформлення адміністративного матеріалу поліцейськими був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП на ОСОБА_1 ; на ОСОБА_2 жодного протоколу складено не було.

21.01.2020 року постановою Київського районного суду м. Одеси, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 17.04.2020 року,позивача визнано невинуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження по справі вчинення адміністративного правопорушення закрито за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу адміністративного правопорушення.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України роз`яснено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, постанова Київського районного суду м. Одеси 21.01.2020 року розцінюється судом як доказ того, що 11.12.2019 року сталася ДТП, вина ОСОБА_1 у скоєні ДТП відсутня.

На даний момент вина учасника ДТП ОСОБА_2 є невстановленою, а її встановлення можливе лише судом. При цьому висновки викладені в мотивувальній частині постанови Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року щодо оцінки дії ОСОБА_2 в момент ДТП не є підставою для однозначного визнання третьої особи винним у скоєні ДТП, оскільки вказана постанова містить також правову оцінку діям водія автомобіля Фольксваген LT-46 - ОСОБА_3 . Так у постанові зазначено, що водій мікроавтобусу ОСОБА_3 фактично створив передумови до зіткнення транспортних засобів, який перебуваючи на головній дорозі, зупинився без видимих на те об`єктивних причин, закривши корпусом свого транспортного засобу видимість обом водіям: ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі за ним, та ОСОБА_2 , який виїжджав на головну з прилеглої дороги.

Тобто, виходячи з вищенаведеного, можна зробити висновок, що при винесені постанови від 21.01.2020 року суд вказав на причасність і водія автомобіля Фольксваген LT-46 - ОСОБА_3 до виникнення ДТП.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Відтак, розглядаючи спір про відшкодування шкоди завданої в наслідок ДТП, суд не вправі обговорювати вину ОСОБА_2 , оскільки його вина жодним передбаченим законом чином не встановлена.

Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії» (рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04), «Карелін проти Росії» (рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08), що суд має бути неупередженим і безстороннім і не вправі самостійно змінювати на шкоду особі формулювання правопорушення, викладене у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення. Відповідне формулювання слід вважати по суті викладенням обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, винуватість у скоєнні якого має бути доведено перед судом. Суд також не має права самостійно вишукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки, таким чином перебиратиме на себе функції обвинувача, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання щодо визнання ОСОБА_2 винним у скоєні ДТП позивачем у справі не порушувалось. З урахуванням наведеного суд позбавлений можливості з власної ініціативи визнати ОСОБА_2 винним у скоєні ДТП.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, ОСОБА_2 не відкривалося, то цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_2 в результаті ДТП не настала, у відповідача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу.

Суд відхиляє доводи позивача, що вина ОСОБА_2 у вчиненні ДТП доведена у мотивувальній частині постанови Київського районного суду м. Одеси від 21.01.2020 року, оскільки законом не передбачений подібний порядок вирішення питання про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення в діях третьої особи, не зазначеної як правопорушник в протоколі.

Враховуючи на вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведено того факту, що в результаті ДТП настала цивільно-правова відповідальність страхувальника ОСОБА_2 , а тому СК «Омега» відмовляючи у виплаті страхового відшкодування діяла в межах Закону.

Що стосується вимоги позивача стосовно стягнення з Департаменту патрульної поліції судового збору, то суд вважає її безпідставною, оскільки дана вимога суперечить принципу розподілу судових витрат визначеному ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У разі відмови у задоволенні позову витрати на сплату судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 43, 76-89, 141, 263-265, 273, 280-289, 354-355 ЦПК України ст. ст. 22, 1166, 1187, 1192 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3), Приватного страхового товариства "Акціонерна Страхова компанія "Омега" (, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 48-Г, літера А), третя особа ОСОБА_2 , старший лейтенант поліції (РНОКПП невідомі, адреса: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортних пригод, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Васильків О.В.