Справа № 361/4269/21
Провадження № 2-з/361/122/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.21 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Гридасова А.М., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Воловик К.С. про забезпечення позову,

встановив:

У провадженні суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб.

Одночасно з позовом представником позивача адвокатом Воловик К.С. була подана заява про забезпечення позову, згідно з якої представник просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення з ОСОБА_1 аліментів за судовим наказом виданим Деснянським судом м. Києва від 24.12.2020 року.

В обґрунтування заявленого клопотання, адвокат стверджує, що таке забезпечення є дієвим, оскільки у випадку задоволення позову, відкрите за судовим наказом виконавче провадження буде неможливо виконати.

За змістом положень ч. 13 ст.7 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали заяви про забезпечення позову, оцінивши наведені позивачем підстави для вжиття заходів забезпечення позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно п.6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Виходячи із специфіки вказаного виду забезпечення позову підставою для його застосування є оскарження боржником виконавчого документа.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, або коли порушено питання про перегляд рішення на підставі якого виданий цей виконавчий документ.

Наразі, суд відмічає, що заявник звернувся до суду в порядку ст. 192, 197 СК України саме з позовом про зменшення розміру аліментів, припинення стягнення аліментів, часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами, стягнутих з нього на підставі судового рішення.

Тобто, предмет даного позову за своє суттю вимог не є оскарженням судового наказу як виконавчого документа про стягнення аліментів, а вказує на виниклі спірні правовідносини між сторонами в сфері сімейного права, пов`язаних з вирішенням міри участі одного із батьків в утриманні дитини.

Отже, твердження заявника про те, що запропонований ним вид заходу забезпечення позову є співмірним предмету позовних вимог є помилковим, суперечить змісту та меті їх застосування, що полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Крім того, суд зауважує, що зупинення стягнення аліментів на підставі судового наказу, призведе до зупинення виконання цього судового рішення, яке є обов`язковими до виконання в силу положень ст.18 ЦПК України, що є неприпустимим та порушенням принципу права особи на судовий захист.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для забезпечення позову у спосіб, про який клопоче заявник.

Інших обставин, які б вбачались з матеріалів справи та надавали обґрунтовані підстави для вжиття судом заходів забезпечення позову, які були б передбачені нормами ЦПК та не суперечили їм, заявник не зазначив.

Не наведені позивачем і доводи про існування обставин, які можуть бути підставою для забезпечення такого позову, зокрема, доводи про те, чому, без забезпечення позову буде неможливо виконати рішення про припинення сплати аліментів у разі задоволення позову.

Позивач не навів тих обставин, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання за судовим наказом про стягнення аліментів, які є періодичними платежами, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, утруднить або може призвести до неможливості виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Інформація про те, що судовий наказ про стягнення аліментів оскаржується позивачем, в матеріалах справи відсутня.

У разі задоволення позову про звільнення від сплати аліментів, стягнення аліментів має бути припинено від дня набрання чинності рішенням суду, а не від дня пред`явлення позову. Тому вважаю помилковими посилання позивача на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заяви про забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку, що відсутня реальна загроза невиконання судового рішення у випадку прийняття його на користь позивача, тому заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 149, 151-154, 258-261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Воловик К.С. про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя А.М. Гридасова