Справа № 509/3518/13-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2021 року смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Овідіополь скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: старший державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Франчук Марина Анатоліївна та АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

29.03.2019 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла зазначена скарга на дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук Марини Анатоліївни при винесенні постанов про накладення арешту на майно та кошти боржника від 24.01.2019 року у виконавчому провадженні №56355909.

Скаржник ОСОБА_1 через свого представника просив суд скасувати постанову в частині накладення арешту на майно боржника, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2019 року вирішено визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Франчук М.А. щодо винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 та постанови щодо арешту грошових коштів боржника, зобов`язано зупинити виконавче провадження № 56355909 та зняти накладений арешт.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не обґрунтовано посилався на не встановлення державним виконавцем факту перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військових частинах Збройних Сил України, як на підставу задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки законом не передбачено обов`язок державного виконавця перевіряти та встановлювати зазначені відомості. Крім того, в довідці щодо проходження ОСОБА_1 військової служби, на яку посилається суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, не вказано чи боржник дійсно був призваний на військову службу по частковій мобілізації та проходить військову службу станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали та видання зазначеної довідки

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2020 року вирішено апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2019 року скасовано.

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скаржник та його представник в судове засідання не з`явились, надали суду заяву, відповідно якої просили суд розглянути скаргу без їх участі та задовольнити вимоги в повному обсязі.

Представник АТ «Ощадбанк, адвокат Ногай Д.С., 20 квітня 2021 року надіслав на адресу суду заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 квітня 2021 року була задоволена. В день судового засідання о 09:00 год. був здійснений телефонний дзвінок адвокату Ногай Д.С., якого запрошено на відеоконференцію через відеозв`язок судової зали №3, але адвокат Ногай Д.С. був відсутній. Зачекавши 15 хвилин, зателефоновано йому на зазначеним телефоном, про що він сповістив про поганий зв`язок та просив суд слухати справу без його участі.

Старший державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси ГТУЮ в Одеській області Франчук Марина Анатоліївна в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином.

Ознайомившись зі скаргою, дослідивши надані суду належним чином посвідчені копії матеріалів виконавчого провадження та матеріали цивільної справи, суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що в обґрунтування вищевказаної скарги заявник зазначав, що 10 травня 2018 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області було відкрито виконавче провадження № 56355909 щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 35722,70 доларів США та судового збору у розмірі 1834,53 грн. 24 січня 2019 року в межах зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Франчук М.А. винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Проте, при відкритті зазначеного виконавчого провадження державним виконавцем Франчук М.А. не перевірено, що з 29.01.2015 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військових частинах Збройних Сил України, які залучаються та беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької області, у зв`язку із чим було порушено норми п.1 ч.1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», згідно якої державний виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу. Зазначенні дії державного виконавця призвели до порушення прав ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, боржник звернувся із відповідною скаргою до суду першої інстанції та просить суд задовольнити її.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не обґрунтовано посилався на не встановлення державним виконавцем факту перебування ОСОБА_1 на військовій службі у військових частинах Збройних Сил України, як на підставу задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки законом не передбачено обов`язок державного виконавця перевіряти та встановлювати зазначені відомості. Крім того, в довідці щодо проходження ОСОБА_1 військової служби, на яку посилається суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, не вказано чи боржник дійсно був призваний на військову службу по частковій мобілізації та проходить військову службу станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали та видання зазначеної довідки .

16 січня 2015 року Овідіопольським районним судом Одеської області прийнято рішення по справі №509/3518/13-ц, яким частково задоволено позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та внесення змін до договору, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 35722,70 доларів США, судовий збір у сумі 1834 грн 53 коп.

10 травня 2018 року державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження №56355909 про стягнення з ОСОБА_1 коштів у розмірі 35722,70 доларів США та судовий збір у сумі 1834.53 грн.

24 січня 2019 року в межах зазначеного виконавчого провадження старшим державним виконавцем Франчук М.А. винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який отримує дохід у ТОВ «Агенція охорони центр», про арешт майна боржника, про арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках усіх діючих на території України банків, що належать боржнику.

На підставі прийнятих постанов старшим державним виконавцем Франчук М.А., було накладено арешт, зокрема, на кошти ОСОБА_1 , які містяться на рахунках, які є рахунками длявиплати заробітної плати.

ОСОБА_1 призваний на військову службу по частковій мобілізації згідно Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/0215 та проходить військову службу, що підтверджується довідкою №1/348 від 26.03.2019 виданою військовим комісаром Овідіопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

29.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця з заявою про зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених ч.1 ст.34 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2, ч.2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватись заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч.5 ст.97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч.1 ст.115 Кодексу законів про працю України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженим трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною 6 статті 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про оплату праці» забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості:

- у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків;

- за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

За іншими видами стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець під час здійснення професійної діяльності керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону.

Судовим розглядом встановлено, що постановою старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук Марини Анатоліївни накладено арешт на рахунки для виплати заробітної плати.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що внаслідок винесення державним виконавцем постанови про арешт усіх коштів на банківських рахунках ОСОБА_1 від 24.01.2019 року, було накладено арешт на кошти боржника, які знаходяться на рахунку, який використовується останнім для отримання заробітної плати.

При цьому, на підставі вказаної постанови арешт було накладено на всі грошові кошти, які є отриманою боржником заробітною платою, що суперечить положенням ст.70 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої у даному випадку, із заробітної плати боржника може бути утримано її частину у розмірі 50 відсотків.

Крім того, відповідно до п.1 ч.1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, зокрема, проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу. Вказаний обов`язок державного виконавця сам по собі є підставою для зняття арешту з рахунків боржника на які він отримує заробітну плату та/або пенсію.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії державного виконавця та його постанова про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) перелічених у ній банках належних боржнику та дії зі звернення стягнення на доходи боржника, які він отримує у вигляді заробітної плати у ТОВ «Агенція охорони центр» не відповідають в повній мірі вимогам закону, а тому, скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Суд відмовляє у задоволенні скарги в частині визнання неправомірними дій старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук Марини Анатоліївни при винесенні постанови про накладення арешту на майно боржника від 24.01.2019 року у виконавчому провадженні №56355909, оскільки дії державного виконавця щодо накладення арешту були неправомірними тільки в частині, що стосується накладення арешту на рахунок для виплати заробітної плати та накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунку(ах) ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ПАТ «СБЕРБАНК», ПАТ «СІТІБАНК», ПАТ «БАНК ПІВДЕННИЙ», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК», ПАТ «МТБ БАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ПАТ «МЕГАБАНК», ПАТ «Банк Січ».

Керуючись ст.ст.450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук Марини Анатоліївни з винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , що отримує дохід у ТОВ «Агенція охорони», а також постанови про арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку (ах) ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ПАТ «СБЕРБАНК», ПАТ «СІТІБАНК», ПАТ «БАНК ПІВДЕННИЙ», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК», ПАТ «МТБ БАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ПАТ «МЕГАБАНК», ПАТ «Банк Січ» від 24.01.2019 року у виконавчому провадженні №56355909.

Зобов`язати старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Франчук Марину Анатоліївну зупинити виконавче провадження №56355909 та зняти арешт з коштів ОСОБА_1 , які містяться на рахунках ПАТ «Державний ощадний банк України», ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО», ПАТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», ПАТ «СБЕРБАНК», ПАТ «СІТІБАНК», ПАТ «БАНК ПІВДЕННИЙ», ПАТ «БАНК ВОСТОК», ПАТ «ВЕСТ ФАЙНЕНС ЕНД КРЕДИТ БАНК», ПАТ «МТБ БАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК», ПАТ «УКРСИББАНК», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «УКРСОЦБАНК», ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», ПАТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» ПАТ «МЕГАБАНК», ПАТ «Банк Січ».

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі в 15-денний строк апеляційної скарги з дня її проголошення, а у разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, в цей же строк, з дня отримання копії ухвали.

Суддя Бочаров А.І.