ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3765/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"03" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 22.03.2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № СА-01795, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкції, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість виробів, яка складає 31 269 грн. Зазначає, що за даним договором перерахувала на користь відповідача авансовий платіж в розмір 5 000 грн. Зазначає, що підписала договір та сплатила 5 000 грн. під впливом та натиском менеджера, який працює у відповідача. Після укладання договору зрозуміла, що її змусили підписати його на невигідних для неї умовах, після чого в мережі інтернет прочитала негативні відгуки про відповідача. Крім того монтажник, який робив заміри не надав доказів співпраці з відповідачем, а менеджер відмовився пред`явити посвідчення. У зв`язку із викладеним позивач вирішила розірвати договір та повернути сплачені кошти. Вказує, що звернувся до відповідача із заявою про повернення сплачених коштів в розмірі 5 000 грн., однак остання грошові кошти не повернула, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь авансовий платіж в подвійному розмірі - 10 000 грн., маральну шкоду в розмірі 5 000 грн. та витрати на поштові відправлення в сумі 54 грн.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Даниленка В.В. від 13.05.2020 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,у встановленому ЦПК України порядку справу передано у провадження судді Лужецької О.Р.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Лужецької О.Р. від 14.12.2020 р. справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою суду від 29.03.2021 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала у повному обсязі, не заперечуючи проти постановлення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч.ч.7,8 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України за згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.03.2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 було укладено договір № СА-01795, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався організувати роботи по виготовленню та передачі у власність позивача ПВХ конструкції, а позивач зобов`язався прийняти та оплатити вартість виробів, яка складає 31 269 грн. (а.с.10)

Відповідно до п.2.2 договору № СА-01795, розмір завдатку складає 5 000 грн.

На виконання своїх зобов`язань за договором позивач сплатила відповідачу авансовий платіж в розмір 5 000 грн., що підтверджується договором № СА-01795 та товарним чеком від 22.03.2019 р. (а.с.12)

В позові позивач зазначила, що підписала договір та сплатила 5 000 грн. під психологічним тиском менеджера, який працює у відповідача. Після укладання договору зрозуміла, що її змусили підписати його на невигідних для неї умовах, а також в мережі інтернет прочитала негативні відгуки про відповідача.

26.03.2019 р. ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про розірвання договору та повернення сплачених грошових коштів в розмір 5 000 грн.(а.с.19) Вбачається, що дану заяву відповідач отримала 27.03.2019 р. (а.с.21)

Від ФОП ОСОБА_4 до позивача надійшов лист від 27.03.2019 р., щодо оплати боргу за договором № СА-01795 від 22.03.2019 р. в розмірі 26 269 грн. (а.с.22)

05.04.2019 р. ОСОБА_1 повторно звернулась до ФОП ОСОБА_4 із заявою про повернення сплачених грошових коштів в розмір 5 000 грн. (а.с.24-25), яка була отримана відповідачем 08.04.2019 р. (а.с.26)

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач грошові кошти в розмір 5 000 грн. не повернув.

У відповідності до ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. (ч. 3 ст. 651 ЦК України)

Згідно з ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Аванс - це певна грошова сума або інші цінності, які боржник передає кредитору у рахунок майбутніх платежів (ч.2 ст. 570 ЦК). Аванс, як і завдаток, є доказом, який посвідчує факт наявності зобов?язання (доказова функція), а також зараховується в рахунок майбутніх платежів (платіжна функція), але не може бути визнаним одним із способів забезпечення виконання зобов?язання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення практично у всіх випадках невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, ні за яких умов не може бути зобов?язана до його повернення у більшому розмірі.

Аванс залишиться авансом, навіть якщо в документі зазначити, що це завдаток.

Таким чином вбачається, що сплачені позивачем на користь відповідача кошти в сумі 5 000 грн. є авансом та підлягають поверненню позивачу.

Крім того вбачається, що позивач понесла витрати на оплату поштових відправлень відповідачу в розмір 54 грн., що підтверджується фіскальними чеками від 26.03.2019 р. на суму 23 грн. (а.с.20), від 05.04.2019 р. на суму 31 грн. (а.с.26)

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких заперечень по суті позовних вимог Відповідачем суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 5 000 грн. та витрати на оплату поштових відправлень в сумі 54 грн.

Разом з тим, позивач як на підставу своїх вимог про стягнення вказаних коштів у подвійному розмірі та стягнення моральної шкоди посилання на ч.2 ст. 230 ЦК України, відповідно до якої сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Однак, суд відхиляє посилання позивача на ч.2 ст. 230 ЦК України, оскільки належних доказів, укладення договору № СА-01795 від 22.03.2019 р. під впливом обману, або застосування відповідачем обману, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Крім того, позивач пред`являючи вимогу про стягнення моральної шкоди, не вказує в чому полягає завдана їй моральна шкода.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Разом з тим, належних доказів, наявності моральної шкоди, позивачем не подано та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинстава - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення коштів у подвійному розмірі та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають за недоведеністю та безпідставністю.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 651, 571, 907 ЦК України,, ст.ст. 10, 12, 81, 141, 265, 268, 280-289 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення авансового платежу та моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (відомості про дату народження та ідентифікаційний номер відсутні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти в розмірі 5 000 грн. та витрати на оплату поштових відправлень в сумі 54 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути із фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (відомості про дату народження та ідентифікаційний номер відсутні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА