Номер провадження: 22-ц/813/6517/21
Номер справи місцевого суду: 2/1522/9232/11
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Чирці Т.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року по заяві представника ОСОБА_1 адвоката Доніної Л.А. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 адвокат Доніна Л.А. звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору (т.2, а.с.181-188).

07 грудня 2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси в задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Доніної Л.А. про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - відмовлено (т.3, а.с.59-62).

30 січня 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Доніна Людмила Анатоліївна направила через Приморський районний суд м. Одеси апеляційну скаргу на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2020 року. Апелянт вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та помилково дійшов висновку про необґрунтованість заяви та визнання її такою, що не підлягає задоволенню. На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував обставини встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили, зокрема, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про припинення поруки, яким встановлено, що заборгованість ОСОБА_3 , в розмірі 2402783,99 грн перед ПАТ «Марфін Банк» погашена у повному обсязі і зобов`язання перед банком припинилось. Апелянт вважає, що так як рішення набрали законної сили, суд першої інстанції мав врахувати цю обставину. Також, апелянт звертає увагу на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року договір поруки № 03801-СО від 05.03.2008 року з додатковою угодою, укладений між ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_1 визнано припиненим. На думку апелянта, твердженням про виконання рішення суду ОСОБА_3 підтверджується матеріалами виконавчого провадження та, зокрема, протоколом №1 про придбання предмету іпотеки ПАТ «Марфін Банк» шляхом заліку своїх забезпечувальних вимог в рахунок ціни майна, а отже, рішення суду виконано, а борг первинного кредитора ОСОБА_3 було погашено. Апелянт вважає, що виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси з примусового виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року, підлягає визнанню його таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість боржника погашена у повному обсязі і зобов`язання боржника перед банком припинилось. Апелянт просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року та постановити нову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ПАТ «МТБ БАНК» судові витрати (т.3, а.с.71-76).

21 квітня 2021 року до Одеського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник позивача ОСОБА_6 зазначив, що відповідно до протоколу №61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» електронні торги визнані такими, що не відбулись на підставі відмови переможця від підписання протоколу, а іпотекодержатель в порядку, визначеному, ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку», звернувся з заявою №448 від 02.03.2015 року про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку свої забезпечених вимог в рахунок ціни майна. Однак, представник позивача вказав на те, що акт про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів Банку не видавались, оскільки після підписання протоколу №61 про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» у ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») виник спір щодо необхідності сплатити різницю вартості спірного майна та розміру боргових зобов`язань боржника ОСОБА_3 , сума яких, на думку державної виконавчої служби, складала 2402783 грн, тобто різниця складала 196694 грн. З цього приводу, зазначає представник позивача, ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») звертався із заявою від 26.11.2015 року до начальника Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції з обґрунтуванням щодо необхідності врахування того, що сума стягнення за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2014 року №2/1522/9232/11 складає не 2402783 грн, а значно більше, адже у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривнях, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземні валюті, а не її еквівалент у гривнях. Представник позивача також вказував, що дана заява банку не була задоволена, при цьому банк, не погоджуючись із розміром заборгованості, яка підлягала стягненню, на думку державної виконавчої служби, також відмовився сплачувати вищезгадану різницю, що стало підставою для не видачі акту про реалізацію предмета іпотеки та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. Таким чином, підсумував представник позивача, стягувач по цій справі ніколи не набував право власності у зв`язку з придбанням ПАТ «Марфін Банк» (ПАТ «МТБ БАНК») предмету іпотеки в порядку, передбаченому ст. 49 Закону України «Про іпотеку», а отже заборгованість за відповідним рішенням суду погашена не була (ні частково, ні повністю). З огляду на це, представник позивача просив залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (т. 3, а.с. 112-115).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи з незалежних від суду причин.

В судове засідання 02 грудня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції до суду не подавали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що посилання заявника на те, що ПАТ «Марфін Банк» придбав предмет іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною 2402783,99 грн та, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року у справі № 2/1522/9232/11 виконано, заборгованість солідарних боржників ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 перед Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» в розмірі 2402783,99 грн та 455 грн погашена, так як банк придбав майно боржника шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, не знайшли свого підтвердження належними доказами та не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (т. 3, а.с. 61).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Фактичні обставини та оцінка апеляційного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року у справі № 2/1522/9232/11/12 за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору, яким стягнуто з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» заборгованість за кредитним договором № 00399/FО від 05.03.2008 року з додатковою угодою № 1 від 01.10.2008 року та додатковою угодою № 2 від 06.04.2010 року у загальному розмірі 292 535.72 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ (7,973000 грн за 1 дол. США) станом на 29.06.2011 року становить 2 332 387,30 грн та 70 396.69 (сімдесят тисяч триста дев`яносто шість) грн 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом -251 193,04 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 2 002 762,11 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 41 342,68 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 329 625,19 грн; заборгованість по несплаті штрафу - 12 253,43 грн, заборгованість за пенею за несплату основного боргу - 17 793,82 грн, заборгованість за пенею за несплату процентів - 40 349,44 грн, а також судові витрати у розмірі 455 грн з кожного. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Марфін Банк» про визнання частково недійсним кредитного договору - відмовлено у повному обсязі (т. 2, а.с. 26-29).

На підставі вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 04.03.2014 року Банку було видано виконавчий лист № 2/1522/9232/11 від 04.03.2014 року (т. 2, а.с. 90-90 зворот).

31.03.2014 року було відкрито виконавче провадження № 42735443 (т. 2, а.с. 91).

14.02.2015 року відбулась процедура електронних торгів у зв`язку із звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання виконавчого листа № 2/1522/9232/11 від 04.03.2014 року в межах виконавчого провадження № 42735443 (т. 2, а.с. 190).

Відповідно до Протоколу № 61, копія якого наявна в матеріалах справи, про придбання предмету іпотеки в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» підписаний покупцем і організатором торгів, «Електронні торги, які проводились 14.02.2015 року визнані такими, що не відбулись на підставі відмови переможця від підписання протоколу. Згідно із ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель звернувся із заявою № 448 від 02.03.2015 року про придбання предмету іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна» (т. 2, а.с. 191).

Також з матеріалів справи вбачається, що 19.04.2017 року державним виконавцем Приморського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було винесено постанову по виконавчому провадженню № 42735443 про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно із якою «Електронні торги, які проводились 14.02.2015 року визнані такими, що не відбулись на підставі відмови переможця від підписання протоколу. Стягувач відмовився залишити за собою майно не реалізоване під час виконання рішення» (т. 3, а.с. 15).

Як зазначив представник позивача, банк відмовився сплачувати різницю між вартістю спірного майна та розміром боргових зобов`язань, оскільки вважає, що сума стягнення за виконавчим листом є значно більшою, адже у разі зазначення у судовому рішенні стягнення суми коштів в іноземній валюті з зазначенням еквіваленту такої суми гривнях, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не в гривневому еквіваленті, посилаючись при цьому на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц (т. 3, а.с. 113, 114).

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, зазначений виконавчий лист про стягнення заборгованості неодноразово подавався до органів виконавчої служби на виконання (т. 3, а.с. 7-13, 17-20, 39-40).

Так, 21.04.2017 року Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області було повторно відкрито виконавче провадження № 53817090 з примусового виконання виконавчого листа №2/1522/9232/11 від 11.02.2014 року (т. 3, а.с. 39-40), а 31.10.2017 року Приморським ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 53817090 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» - у зв`язку зі смертю боржника (а саме 01.12.2016 року) (т. 3, а.с. 19-20).

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 16 січня 2018 року у цивільній справі № 755/15479/14-ц підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2020 року, власником квартири, загальною площею 175 кв. м, що складається в цілому з 5-ти кімнат та підсобних приміщень, за адресою: АДРЕСА_1 , зазначено ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 223-224).

При перевірці даних апеляційним судом встановлено, що відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником вищезазначеної квартири є ОСОБА_3 .

Тобто, на даний час майно у власність Банку не передавалося, іншим чином в забезпечення виконання зобов`язання не реалізовувалося, а отже зобов`язання за рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року не виконано.

Разом з тим, в апеляційній скарзі представник заявника посилалася на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року договір поруки № 03801-СО від 05.03.2008 року з додатковою угодою, укладеною між ПАТ «Марфін банк» та ОСОБА_1 визнано припиненим (т. 3, а.с. 73).

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.10.2017 року та постановою Верховного Суду від 20.03.2019 року, тобто набрало законної сили 20.03.2019 року після перегляду його судом апеляційної та касаційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

3) припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

4) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

6) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

15) якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

16) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

17) списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

18) списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

19) прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;

19) якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;

19) врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

20) врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно.

Тобто, Законом не передбачено такої підстави для закриття виконавчого провадження як припинення поруки, яка в свою чергу припинилась, проте на її підставі стягується заборгованість.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Враховуючи, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2017 року про визнання поруки припиненою не скасовано та набрало законної сили, а також те, що законом прямо не передбачено закінчення виконавчого провадження в разі визнання поруки припиненою, однак це не свідчить про неможливість захисту прав заявника іншим шляхом, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в частині зобов`язань ОСОБА_1 .

Апеляційний суд, також вважає за потрібне роз`яснити, що визнання частково виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не перешкоджає в подальшому виконанню рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 лютого 2014 року у справі № 2/1522/9232/11/12 в частині вимог до інших, зазначених у виконавчому листі боржників.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги зайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та постановляє нову, якою частково задовольняє заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2020 року скасувати та постановити нову.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Доніної Л.А. задовольнити частково.

Визнати виконавчий лист, виданий 04.03.2014 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2014 року у справі №2/1522/9232/11, таким, що не підлягає виконанню в частині вимог до ОСОБА_1 .

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

24.12.2021 року м. Одеса