Справа № 490/694/21
н/п 2/490/2358/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 червня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., представниці відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради - Дрібко Галини Валентинівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.10.2020 №904 та зобов`язання видати ордер на службове житло, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2021 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить скасувати пункт 2 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.10.2020 №904 та зобов`язати виконавчий комітет Миколаївської міської ради видати ОСОБА_1 спеціальний ордер на службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (він, дружина, син).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.03.2020 року встановлено ті обставини, що ним подані всі необхідні документи, дотримані умови отримання службового житла та виконавчий комітет Миколаївської міської ради зобов`язаний видати йому спеціальний ордер службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Однак виконавши рішення шляхом розгляду його заяви від 12.08.2019 року, Виконавчий комітет Миколаївської міської ради рішенням від 15.10.2020 №904 безпідставно відмовив у видачі ордеру, у зв`язку із чим будь-якої миті може бути поставлено під сумнів вселення його сім`ї до житлового приміщення.

Такими діями відповідача порушується його право на забезпечення житлом, передбачене ст.47 Конституції України та ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

01.02.2021 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 02.02.2021 року вказаний позов залишено без руху.

26.02.2021 року до канцелярії суду надійшла заява від позивача на виконання вимог вказаної ухвали суду від 02.02.2021 року.

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Саламатіна О.В. від 01.03.2021 року прийнято вищезазначену заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.05.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.

27 травня 2021 року до Центрального районного суду міста Миколаєва від Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що рішенням Центрального районного суду Миколаївської області від 10.03.2020 по справі №490/8598/19 судом встановлено лише те, що відповідачем фактично не прийнято рішення по суті заяви позивача про видачу ордера на службове житлове приміщення та зобов`язано виконавчий комітет Миколаївської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордеру на службову квартиру АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення у строк 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Зазначає, що 12.08.2019 Позивач звернувся до Відповідача через Центр надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради з питанням щодо видачі спеціального ордера на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 .

28.08.2019 Відповідач надав відповідь, якою відмовив у видачі спеціального ордеру. Підставою для відмови було недотримання процедури звернення для видачі спеціального ордеру.

Вказує, що процедура видачі спеціальних ордерів військовослужбовцям має особливості, які визначені законодавчо, при цьому посилається на приписи пункту 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 №1081, згідно з яким службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби.

На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

Крім того, в обгрунтування своїх заперечень вказує на пункти 12-14 розділу 4 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 31.07.2018 №380.

Звертає увагу, що від КЕВ м. Миколаїв до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради не надходило рішення командира військової частини НОМЕР_1 та КЕВ м. Миколаїв про надання службової квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 для видачі спеціального ордеру.

Вказує, що позивачем було укладено договір №21 найму житлового (службового) приміщення, згідно якого проведено вселення до цієї квартири та здійснено реєстрацію місця проживання за цією адресою.

Таким чином, всі правові наслідки, які виникають після видачі ордеру вже настали.

Крім того, спірна квартира належить на праві власності Міністерству оборони України та є державною власністю.

Виконавчий комітет Миколаївської міської ради не має права розпоряджатись майном державної форми власності, видавати ордери на житлові приміщення державної форми власності без відповідного рішення і а клопотання власника такого майна або його уповноваженого органу.

Зазначає, що згідно наказу Міністерства оборони України від 31.01.2019 №40 «Про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України», а саме п. 1 погоджено з пропозицією Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України щодо проведення у 2019 році експерименту із забезпеченням службовим житловим шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців Збройних Сил України.

Наказом Міністерства оборони України від 19.02.2020 №51 вказаний експеримент продовжено на 2020 рік.

Крім того, зазначає, що пункт 2 рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.10.2020 №904 був прийнятий не тільки на підставі вищезазначених норм законодавства, а й на підставі листа начальника КЕВ м. Миколаїв полковника О. Марцохи, яке надійшло до виконавчого комітету Миколаївської міської ради 18.09.2020 за №10870/02.02.01-10/14/20.

У вказаному листі зазначено, що КЕВ м. Миколаїв не дає згоду на оформлення службового ордеру так як ордер надається на вселення в житлове приміщення, яке повинно бути вільно юридично та фактично.

Враховуючи викладене, відповідач вважає, що діяв в межах своїх повноважень, на підставі норм діючого законодавства України.

В судовому засіданні представниця відповідача заперечила проти позову з підстав наведених у відзиві, наголосила на законності дій відповідача та просила в позові відмовити.

Позивач в судове засідання не з`явився 23.03.2021 року надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року у справі №490/8598/19 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Зобов`язано Виконавчий комітет Миколаївської міської ради розглянути заяву ОСОБА_1 про видачу спеціального ордера на службову квартиру АДРЕСА_1 та прийняти відповідне рішення у строк 30 днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.06.2020 року апеляційну скаргу виконавчого комітету Миколаївської міської ради залишено без задоволення, а вказане рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року без змін.

Відповідач виконав рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року у справі №490/8598/19, а саме розглянув заяву позивача про видачу ордера на службове приміщення та відмовив у видачі ОСОБА_1 у видачі спеціального ордера на вселення його та членів сім`ї у службову квартиру АДРЕСА_1 , про що, 15 жовтня 2020 року прийняв відповідне рішення №904.

При цьому, позивачем не надано доказів звернення до відповідних органів, щодо вжиття заходів примусового виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року у справі №490/8598/19.

У відповідності до приписів частини 4 статі 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи, що у даній справі - №490/694/21 беруть участь ті самі особи що і у справі №490/8598/19, суд вважає, що обставини (не висновки, які зроблені судами), які були встановлені Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 березня 2020 року та Постановою Миколаївського апеляційного суду від 30.06.2020 року у справі №490/8598/19 не доказуються при розгляді справи №490/694/21.

Так, не підлягають доказуванню наступні обставини встановлені у справі №490/8598/19, а саме:

- квартира АДРЕСА_1 з 26 грудня 2018 року належить на праві власності Міністерству оборони України;

- рішенням виконавчого комітету ММР №418 від 26 квітня 2019 року зазначену квартиру включено до числа службових КЕВ м. Миколаїв Південного територіального КЕУ Міністерства оборони України;

- 25 січня 2019 року позивач звернувся із рапортом до командування військової частини НОМЕР_1 про надання йому службового житла;

- рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №3, оформлене протоколом, на підставі наказу МО України від 31 липня 2018 № 380, наказу начальника Миколаївського гарнізону №1 від 15 січня 2019 та рапорту підполковника ОСОБА_1 , позивачу розподілено службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (заявник, дружина та син);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року №28 затверджено вищезазначене рішення житлової комісії та надано ОСОБА_1 службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на склад сім`ї три особи (він, дружина, син);

- Квартирно-експлуатаційним відділом м. Миколаєва службову двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , надано позивачу у користування шляхом укладення договору найму житлового службового приміщення від 18 червня 2019 року №21;

- 12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету ММР із заявою про видачу спеціального ордера на службову квартиру, до якого долучив витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 25 січня 2019 року від №28 та копію договору від 18 червня 2019 року №21.

Аналізуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити таке.

31 січня 2019 року Міністром оборони України видано наказ №40 про проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України. У відповідності до нього начальнику Головного КЕУ ЗС України наказано розробити та затвердити порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України.

01 лютого 2019 року начальником Головного КЕУ ЗС України затверджено Порядок проведення експерименту із забезпечення службовим житлом, шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України, з якого вбачається, що до службового (штатно-посадового) житла можуть бути віднесені житлові приміщення, які вже мають статус службових, житлові приміщення в об`єктах нового будівництва, реконструкції, придбані, набуті в порядку, передбаченому законодавством, на які зареєстровано право власності за Міністерством оборони України. Житлові приміщення включаються до службового (штатно-посадового) житла рішенням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків) за поданням Головного КЕУ ЗС України. Приймання-передача службового (штатно-посадового) житла на баланс квартирно-експлуатаційного органу та закріплення його за військовою частиною на праві оперативного управління проводиться на підставі наказу Міністерства оборони України, а в подальшому акту приймання-передачі основних засобів, передається документація на таке житло.

Наказ командира військової частини про закріплення службового (штатно-посадового) житла за відповідними посадами є підставою для укладення договору про надання в користування такого житла конкретному військовослужбовцю.

Зазначений договір не надає військовослужбовцю та членам його сім`ї права зареєструвати місце проживання за адресою відповідного житлового приміщення, а також не є підставою для державної реєстрації речових прав на житлове приміщення.

Військовослужбовці, які забезпечуються службовим (штатно-посадовим) житлом та члени їх сімей реєструються за юридичною адресою військової частини.

Наказом Міністерства оборони України від 19.02.2020 №51 вказаний експеримент продовжено на 2020 рік

Таким чином, суд приходить до висновку, що службову квартиру АДРЕСА_1 позивач отримав в порядку експерименту із забезпечення службовим житлом шляхом закріплення його за посадами військовослужбовців ЗС України.

При цьому, підставою для вселення в квартиру був саме договір найму житлового службового приміщення від 18 червня 2019 року №21.

Відповідно до статей 121-122 Житлового кодексу УРСР службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

За змістом пункту 12 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081, службові житлові приміщення надаються військовослужбовцям згідно з рішенням командира військової частини, яке погоджується з квартирно-експлуатаційним органом, за місцем проходження ними військової служби. На підставі рішення про надання службового житлового приміщення виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради видає спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

У відповідності до абзаці третього пункту 21 Постанови Ради міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. N 37 "Про службові жилі приміщення", на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер (додаток N 2), який є єдиною підставою для вселення в надане службове жиле приміщення.

Ордер дійсний протягом 30 днів.

Таким чином, ордер на службове житлове приміщення видається особі, виключно як підстава для вселення та є дійсний протягом 30 днів.

При цьому, ордер може бути виданий лише на вільне житлове приміщення та до моменту вселення особи в це житлове приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач добровільно погодився на укладення договору найму житлового службового приміщення від 18 червня 2019 року №21, який і був підставою для вселення позивача до службової квартири АДРЕСА_1 .

За ст. 627, 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Cуд враховує ту обставину, що позивач звернувся до відповідача з заявою про видачу ордера на службове житлове приміщення лише 12 серпня 2019 року, тобто через півтора місяці після укладення договору найму житлового службового приміщення від 18 червня 2019 року №21 та вселення в нього.

При цьому, з листа начальника КЕВ м. Миколаїв полковника О.Марцохи, від 18.09.2020 за №10870/02.02.01-10/14/20, вбачається, що КЕВ м. Миколаїв не дає згоду на оформлення службового ордеру так як ордер надається на вселення в житлове приміщення, яке повинно бути вільно юридично та фактично.

За такого, відмовляючи у видачі спеціального ордера на службову квартиру АДРЕСА_1 , відповідач діяв в межах своїх повноважень, на підставі норм діючого законодавства України.

Крім того, суд зазначає, що згідно статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому, статею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до статті 5 ЦПК Українит здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, позивач в позовній заяві зазначає, що не видачею ордера на службову квартиру віповідач порушив його житлові права, у зв`язку із чим будь-якої миті може бути поставлено під сумнів вселення його сім`ї до житлового приміщення.

При цьому, жодних доказів, які підтверджують порушення відповідачем житлових прав позивача, як-то оспорювання законності вселення позивача та його сім`ї до житлового приміщення позивачем не надано.

Доводи позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу спірним рішенням Виконавчого комітету Миколаївської міської ради на його конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси та свідчать про незгоду позивача з указаним рішенням, та припущення про можливі негативні наслідки такого рішення, що не є тотожним порушенню права, свободи чи інтересу.

Більше того, припущення позивача про можливе порушенння колись та кимось прав позивача, з мотивів "сумніву в законності вселення", які він зазначає як підставу позову, не можуть бути поставлені в основу судового рішення, суд не може забороняти сумніватися або визнавати незаконними чи протиправними сумніви, якщо такі не тягнуть за собою певних дій або бездіяльності.

За вказаних обставин суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 2-5, 19, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ) до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради (54001, м.Миколаїв, вул. Адміральська, 20, ) про скасування пункту 2 рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 15.10.2020 №904 та зобов`язання видати ордер на службове житло - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін