ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2012/20 Номер провадження 22-ц/814/1190/21Головуючий у 1-й інстанції Назарьова Л. В. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Кривчун Т.О., Пилипчук Л.І.

секретар: Зеленська О.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання порушення прав споживача та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він як споижвач, звернувся до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з метою виготовлення технічного паспорту на будинок.

ОСОБА_2 спочатку погодилась, однак після ознайомлення з документами, відмовила у виконанні роботи, мотивуючи свою відмову тим, що не може виготовити паспорт, оскільки архів з документами знаходиться в БТІ.

В подальшому ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_2 з проханням виготовити документи, однак остання відмовилась, хоча була на робочому місці та надавала свої послуги іншим людям.

Таку відмову відповідача позивач вважає незаконною та такою, що порушує його права як споживача, зокрема передбачені ст. 17 Законом України «Про захист прав споживачів». На думку ОСОБА_1 відмова ФОП ОСОБА_2 завдала йому моральної шкоди, оскільки він змушений шукати інших виконавців за межами м. Кобеляки та витрачати свій час і кошти.

Крім цього він не має змоги вільно розпоряджатись майном та вільно вчиняти з ним будь-які дії, а тому зазнає переживань та фізичного болю. Шкоду, завдану відповідачем позивач оцінює в 15 000 грн., яку просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що він у відповідача замовляв виготовлення технічного паспорту на будинок, а не технічне обстеження.

Також вважає, що не взято до уваги, що відповідач не виходила на об`єкт, не проводила заміри, тому не знає дійсної площі будинку.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кобеляцької міської ради №252 від 13 квітня 2006 року ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку замість старого по АДРЕСА_1 .

05 травня 2014 року ОСОБА_3 надав ОСОБА_1 довіреність, та уповноважив останнього на вчинення будь-яких дій щодо належного рухомого та нерухомого майна.

З метою виготовлення технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 звернувся до ФОП ОСОБА_2 , однак після ознайомлення з документами остання відмовилась виконувати роботи.

ОСОБА_2 є фізичною особою - підприємцем з 04 липня 2013 року /а.с.21/.

Відповідно до кваліфікаційного сертифікату відповідального виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури ОСОБА_2 має право виконувати роботи (надавати послуги), пов`язані із створенням об`єктів архітектури, спроможність виконання яких визначено кваліфікаційним сертифікатом: технічна інвентаризація об`єктів нерухомого майна.

Таким чином, ОСОБА_2 має право надавати послуги чи виконувати роботи лише в межах, отриманого нею кваліфікаційного сертифікату.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 дійсно звертався до ФОП ОСОБА_2 з метою отримання послуги - виготовлення документів та між ними відбулась зустріч, під час якої остання вивчила документи, надані ОСОБА_1 та лише після цього відмовила в наданні послуги.

Таким чином договір між сторонами не укладено.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 протягом всього часу, незважаючи на карантин, продовжує свою діяльність та виготовляє технічні паспорти іншим громадянам не є підтвердженням її незаконних дій по відношенню до нього, оскільки предметом спору є відмова у виготовленні технічної документації, а не режим роботи надавача послуг у період карантину.

Про дотримання вказаної норми з боку ФОП ОСОБА_2 свідчить те, що остання здійснюючи свою підприємницьку діяльність не надає перевагу окремо обраному споживачу.

Також, районним судом встановлено, що не заперечується позивачем, що ОСОБА_2 надає свої послуги згідно визначеного графіку роботи. Між нею та ОСОБА_1 відбулась зустріч під час якої остання ознайомилась із наданими споживачем документами та лише після їх вивчення відповідач відмовила у виготовленні документів та рекомендувала звернутись до іншого виконавця. Окрім того, не встановлено обов`язку ФОП ОСОБА_2 укласти договір на виконання робіт, про які прохав ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право ОСОБА_1 як споживача, ФОП ОСОБА_2 не порушено, тому не може бути задоволена вимога про відшкодування моральної шкоди, оскільки вона є похідною від вимоги про порушене право, яке судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Статтею 3 Цивільного кодексу України передбачено, що засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору та судовий захист цивільного права та інтересу.

Згідно преамбули Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі, під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію, її кількість, якість, асортимент, її виробника.

Основним підтверджуючим документом відносин між споживачем і виконавцем (продавцем) є договір.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України нормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна передбачено, що технічну інвентаризацію нерухомого майна здійснюють за ініціативою замовника або його довіреної особи на підставі оформленого договору із суб`єктом господарювання.

Судом вірно встановлено, що ФОП ОСОБА_2 має право надавати послуги чи виконувати роботи лише в межах, отриманого нею кваліфікаційного сертифікату, тому відмова у виготовленні технічної документації позивачу є обґрунтованою.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання порушення прав споживача, суд дійшов також правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і в частині стягнення на користь останнього моральної шкоди.

Таким чином, встановивши наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , правомірно відмовивши у задоволенні його позову в повному обсязі.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність, а лише зводяться до незгоди позивача з рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи.

Рішення районного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Бондаревська С.М.

Судді: Кривчун Т.О.

Пилипчук Л.І.