Номер провадження: 22-ц/813/3382/21
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та відшкодування моральної шкоди, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Калініченко Л.В. 28 березня 2019 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Здорово», ОСОБА_1 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди (а.с. 1-7).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилалася на те, що 18 серпня 2017 року о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Обільна в м. Одесі на перехресті рівнозначних доріг з вул. Ванцетті, не надав переваги у русі автомобілю «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який наближався з правого боку. Власником автомобіля «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_2 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди, автомобілі отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль належний позивачеві.

21 серпня 2017 року, у відповідності до вимог п. 33.1.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_3 звернувся до страховика та повідомив про дорожньо-транспортну пригоду. 07 вересня 2017 року постановою Київського районного суду м. Одеси по справі №520/10320/17, ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 , був застрахований в ПрАТ «СК «Здорово» згідно Полісу №АК1880813. Позивач звернулась до ПрАТ «СК «Здорово» із заявою про страхове відшкодування у відповідності до ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до звіту №7875 про розмір матеріального збитку, завданого власнику КТЗ у ДТП, складеного ФОП ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля - ОСОБА_3 , після аварійного пошкодження КТЗ «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 72 865 гривень 83 коп.

Таким чином, як стверджувала позивач, вона здійснила усі необхідні та законодавчо визначені дії, що передбачені для потерпілої особи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з метою отримання страхового відшкодування.

Однак, станом на день подачі цієї позовної заяви ОСОБА_2 не отримала від ПрАТ «СК «Здорово» жодної інформації щодо прийнятих останнім рішень стосовно виплати страхового відшкодування, та навіть щодо стану розгляду зазначеної заяви позивача.

Крім майнової шкоди, як зазначає позивач, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 заподіяв їй моральну шкоду. Так, у ОСОБА_2 через несправність автомобіля змінився і ускладнився звичний спосіб життя. В першу чергу через те, що це був єдиний автомобіль позивача та її сім`ї, а тому, позбавлення позивача єдиного транспортного засобу значно вплинуло на її ділову активність під час роботи. Ускладнився сімейний звичний спосіб життя позивача, оскільки щодня, до і після своєї роботи, позивач мала змогу відвозити дітей в шкільні та додатково-розвиваючі заклади на своєму транспортному засобі. Також значних душевних страждань позивачу, завдав той факт, що протягом вже більше року, вона не отримала жодного грошового відшкодування завданих їй збитків жодним з відповідачів. На підставі викладеного, ОСОБА_2 оцінила завдану їй моральну шкоду в сумі 50 000 гривень.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року позов ОСОБА_2 було задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 72 865,83 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , у відшкодування моральної шкоди, 10 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Здорово» на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 726,65 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (а.с. 133-137).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_5 моральної шкоди скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_5 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що за чоловіком позивачки зареєстровано, крім автомобіля «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ще 10 автомобілів. Викладені факти, на думку апелянта, спростовують твердження позивача про неможливість користуватись іншими транспортними засобами через пошкодження автомобіля «TOYOTA RAV 4». На підставі викладеного апелянт вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами, що у неї через несправність транспортного засобу змінився і ускладнився звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на її ділову активність, сімейний звичайний спосіб життя та дозвілля (а.с. 141-145).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 серпня 2017 року о 19 годині 00 хвилин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Обільна в м. Одеса, на перехресті рівнозначних доріг не надав переваги у русі автомобілю «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наближався з правого боку, в результаті чого сталося зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 16.12 «Правил дорожнього руху України».

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2017 року по справі №520/10320/17 водія ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень 00 копійок.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою.

Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_1 у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 вересня 2017 року, додатковому доказуванню не підлягає.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, у тому числі автомобіль марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 28 листопада 2013 року, та яким керував на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як вбачається з наданих до суду документів, цивільно-правова відповідальність перед третіми особами власником автомобіля марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідно до ЗУ «Про обов;язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО», поліс АК/1880813, який був дійсний на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 вересня 2017 року.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі.

Відповідно до п 36.2. ст. 36 Закону України № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до п.34.2 ст. 34 Закону України № 1961-IV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Відповідно до п.34.3 ст. 34 Закону України № 1961-IV, якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Судом вірно встановлено, що 21 серпня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 07 вересня 2017 року.

Однак, ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО» не було проведено експертне дослідження пошкодженого транспортного засобу марки «Тойота», який на праві власності належить ОСОБА_2 .

Згідно Звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №7875 від 18 серпня 2017 року, складеного СПД ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Тойота», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 вересня 2017 року, станом на день проведення експертного дослідження, складав 72865 гривень 53 копійки.

06 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО» у 90-ти денний термін, у відповідності до вимог ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не здійснило виплату позивачеві суми страхового відшкодування, як і не виплачено на момент ухвалення рішення суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова Компанія «ЗДОРОВО» в сумі 72865 гривень 83 копійки підлягали задоволенню, оскільки винною особою у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнано саме ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована саме ПрАТ «Страхова компанія «ЗДОРОВО» та останньою страхове відшкодування позивачеві не виплачено.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, судом зазначено наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов;язана з розміром цього відшкодування.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій основі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК), відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК, п.1 ч.2 ст.1167 ЦК).

Згідно з Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди)» від 31березня 1995 р. №4, під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру унаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв;язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Наявними у матеріалах справи доказами встановлено, що у даній дорожньо-транспортній пригоді джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є власністю і в момент пригоди перебував під керуванням тієї ж особи ОСОБА_1 , якого, в свого чергу, і визнано винним в цій пригоді.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, який належить останній на праві власності.

Внаслідок його пошкодження ОСОБА_2 була змушена міркувати про його відновлення, з урахуванням того, що питання про відшкодування матеріальної шкоди вирішується в цій справі після спливу двох років з моменту пригоди, а тому через поведінку відповідача, зазнала душевних страждань та переживань у зв`язку із пошкодженням власного транспортного засобу, а також емоційних страждань, які довелося перенести їй і її родині, та витрати, пов`язані з відновленням звичного способу життя.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 , від якого має трьох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а відтак є багатодітною матір`ю, що підтверджується відповідними свідоцтвами, наявними в матеріалах справи.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду про те що позивач ОСОБА_2 втратила свій звичайний ритм життя, була вимушена терміново змінити свої плани, графік і розпорядок життя, зокрема пересування, що беззаперечно завдає незручності і призводить до постійних душевних хвилювань.

При визначенні розміру суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди позивачу, судом вірно враховано вказані вище конкретні обставини по справі, характер та глибину моральних страждань, які зазнав позивач, її душевні страждання, що вимагало від неї додаткових зусиль по організації свого графіку життя, з урахуванням наявності трьох малолітніх дітей, які потребують дій з організації їх виховання і навчання.

Підстави для звільнення відповідача від обов`язку по відшкодуванню шкоди - відсутні.

Враховуючі усі вказані обставини, вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_2 у розмірі 10 000 грн. та вірно вважав, що цей розмір буде достатнім, справедливим і відповідати її перенесеним моральним стражданням.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що за чоловіком позивачки зареєстровано, крім автомобіля «TOYOTA RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ще 10 автомобілів. Викладені факти, на думку апелянта, спростовують твердження позивача про неможливість користуватись іншими транспортними засобами через пошкодження автомобіля «TOYOTA RAV 4». На підставі викладеного апелянт вважає, що позивачем не підтверджено належними доказами, що у неї через несправність транспортного засобу змінився і ускладнився звичайний спосіб життя, що негативно вплинуло на її ділову активність, сімейний звичайний спосіб життя та дозвілля.

Колегія суддів зауважує, що у даній дорожньо-транспортній пригоді джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль марки «Субару», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який є власністю і в момент пригоди перебував під керуванням відповідача ОСОБА_1 , якого було визнано винним в цій пригоді, та, внаслідок скоєння останнім ДТП, позивач була вимушена нести моральні страждання, на підставі чого колегія суддів вважає доведеним факт завдання позивачеві моральної шкоди з боку відповідача ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним та встановленим факт спричинення моральної шкоди позивачу, та враховує, що сам по собі факт ДТП є психотравмуючою подією для людини, безумовних моральних страждань зазнає людина і при неможливості вести звичний спосіб життя через пошкодження свого майна.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 17 грудня 2021 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе