Справа № 464/1434/19 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/811/576/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 року в складі судді Дулебка Н.І. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

У серпні 2019 року позивач ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 218924343 від 12.11.2015 у розмірі 88 644 грн. 34 коп.

Вимоги обґрунтовував тим, що 12.11.2015 ОСОБА_1 звернувся до ТзОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (надалі ТзОВ «ФК «ЦФР») із заявою про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» та заявою № 218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду про те, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТзОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, як позичальником, а також те, що отримав примірник кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця www.kreditmarket.ua умови отримання кредитів від ТзОВ «ФК «ЦФР».

30.07.2018 між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі ТзОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами у реєстрі боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (Портфель заборгованості).

Згідно із п. 1.2. договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами. Відповідно до реєстру боржників додатку №1 до договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 у сумі 88 644,34 грн. Згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Проте, відповідач порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, що становить 88 644 грн. 34 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 218924343 від 12.11.2015 у розмірі 88 644 гривні 34 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1 921 гривню судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , з рішенням не погоджується, вважає таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що на підтвердження факту відступлення клієнтом факторові свого права вимоги до боржника, передбаченого договором факторингу та заборгованості, яка підлягає стягненню, суду надано роздруківку з реєстру боржників, яка на думку апелянта, разом з іншими додатками, поданими до позовної заяви, не засвідчена належним чином та не підтверджує факту боргу та набуття прав грошових вимог позивачем.

Також, матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості по кредиту з зазначенням періоду обчислення суми боргу станом на день звернення з позовом.

Стверджує, що суд першої станції надав неправильну правову оцінку доказам та не з`ясував справжню природу укладеного договору.

Покликається на те, що відповідачем подавалося клопотання про надання усних пояснень під час розгляду справи, однак таке залишено поза увагою судом першої інстанції.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Стягнути з позивача сплачений судовий збір.

12.05.2020 на адресу апеляційного суду надійшов відзив ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою на отримання кредиту, однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належно, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 30.07.2018 становила 88 644, 34 грн.

Відповідачу скеровувався лист з повідомленням про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 218924343 від 12.11.2015, однак незважаючи на це, відповідач не виконав своє зобов`язання.

Крім цього, неповідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги не може бути підставою для звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків.

Суд зазначив, що укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.

Також, суд прийшов висновку, що відсутні підстави для висновку про те, що позивачем пропущено позовну давність.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення колегія суддів виходить з такого.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 ЦК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

Судом встановлено, що 02.11.2015 ОСОБА_1 подав до ТзОВ «ФК «ЦФР» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТзОВ «ФК «ЦФР» та заяву №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТзОВ «ФК «ЦФР», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг становлять кредитний договір між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ним, як позичальником.

Відповідно до умов договору останній отримав кредит у розмірі 47 200 грн. зі сплатою щомісячних процентів в розмірі 2,69 % від суми кредиту, річних процентів 11,99% від суми боргу за договором та щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення. Окрім цього, підписано графік платежів, яким встановлено щомісячний платіж, кінцевий термін повернення кредиту 23.11.2018.

ТзОВ «ФК «ЦФР» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, що підтверджується заявою на отримання кредиту №218924343 від 12.11.2015 та платіжним доручення від 12.11.2015 №169176751.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував належно, у зв`язку з чим утворилась кредитна заборгованість, яка згідно із розрахунком заборгованості станом на 30.07.2018 складала 88 644, 34 грн.

30.07.2018 між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір відступлення права вимоги №20180730, відповідно до якого ТзОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТзОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТзОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТзОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами у реєстрі боржників, укладеними між ТзОВ «ФК «ЦФР» і боржниками (Портфель заборгованості).

Згідно із п. 1.2. договору відступлення права вимоги внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» заміняє ТзОВ «ФК «ЦФР» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та відповідно вказані у реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТзОВ «ФК «ЦФР» за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань боржників за кредитними договорами.

Відповідно до витягу з реєстру боржників додатку №1 до договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, ТзОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 88 644, 34 грн. з яких: 37 032,14 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 8 189,62 грн. сума заборгованості за відсотками, 28 125,34 грн. сума заборгованості за платою за управління кредитом, 15 297,24 грн. сума заборгованості за пенею.

Пунктом 6.2.3 зазначеного договору відступлення прав вимоги передбачено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.

Доводи апелянта про те, що на підтвердження факту відступлення свого права вимоги до боржника, передбаченого договором факторингу та заборгованості, яка підлягає стягненню, суду не надано належних та допустимих доказів, не заслуговують на увагу, оскільки як до позовної заяви, а також в додатках до відзиву на апеляційну скаргу, представником позивача надано належним чином завірені копії договору відступлення права вимоги між ТзОВ «ФК «ЦФР» та ТзОВ «ФК «ЄАПБ» №20180730 від 30.07.2018, Витяг з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018 та Витяг з Акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги №20180730 від 30.07.2018, які підтверджують набуття позивачем права вимоги за кредитним договором № 218924343 від 12.11.2015, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів також звертає увагу на те, що статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Поряд з цим, судом не встановлено обставин, за яких правомірність правочину про відступлення права вимоги, на підставі якого відбувся перехід права вимоги до ТзОВ «ФК «ЄАПБ», у передбаченому законом порядку спростована, при цьому відповідний договір про відступлення права вимоги не є предметом перегляду в даній справі.

При цьому, твердження апелянта про неповідомлення позичальника про укладення договору про відступлення прав вимоги не може бути підставою для звільнення позичальника від відповідальності за невиконання умов договору, оскільки, відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України, якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, за змістом цього положення несприятливі умови для нового кредитора пов`язуються із виконанням боржником обов`язку первісному кредитору, а не у звільненні від такого обов`язку в цілому.

Крім цього, до позовної заяви позивачем додано Розрахунок заборгованості, за яким станом на 30.07.2018 розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №218924343 від 12.11.2015 становить 88644,34 грн., яка складається з наступного: 37032,14 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 8189,62 грн. заборгованість за відсотками; 28125,34 грн. плата за управління кредитом; 15297,24 грн. заборгованість за пенею.

Надаючи оцінку розрахунку заборгованості, суд першої інстанції правильно звернув увагу, що відповідно до заяви №218924343 від 12.11.2015 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» однією з умов надання кредиту є сплата позичальником щомісячних процентів у розмірі 2,69% від суми кредиту, річних відсотків 11,99% від суми боргу за договором, щоденної пені у розмірі 0,3% від загальної суми прострочення.

Із графіку платежів, що є додатком до договору та, який підписаний ОСОБА_1 встановлено, що загальний щомісячний платіж складається із повернення частини тіла кредиту, нарахованих річних процентів та щомісячних процентів.

Згідно із п.3 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що діяли на момент укладення відповідачем договору кредиту, за надання кредиту позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю проценти. Проценти встановлені трьох видів: початковий процент, щомісячні проценти, річні проценти. Ставка щодо кожного виду процентів є фіксованою та визначається заявою на отримання кредиту. Ці умови разом із заявою про приєднання і заявою на отримання кредиту становлять кредитний договір.

Таким чином, укладаючи кредитний договір, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за кредитом буде використовуватися два їх види, які складаються: з щомісячних процентів та річних процентів.

Нарахування суми щомісячних процентів відображені у графіку платежів, відтак кредитним договором передбачено такий вид нарахувань заборгованості. Плата за управління кредитом не була передбачена ні умовами кредитного договору, ні графіком платежів, однак ця складова заборгованості у кредитному договорі № 218924343 від 12.11.2015 має назву плата за щомісячними процентами.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором у розмірі 28125,34 грн. є процентами, що передбачені його умовами, а не платою за управління кредитом.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із висновком суду про стягнення пені у відповідному розмірі.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Як зазначено вище, умовами кредитного договору передбачено сплату щоденної пені 0,3% від загальної суми прострочення.

Згідно із наданим розрахунком, заборгованість пені в розмірі 15297,24 грн. нарахована за період з 26.04.2016 по 30.07.2018.

При цьому, відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в 1 рік.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

12.11.2019 відповідач ОСОБА_1 подав клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

На переконання колегії суддів, рішення суду в частині стягнення пені в сумі 15297,24 грн. необхідно змінити, зменшив розмір заборгованості по пені до 4222,27 грн., що відповідає нарахуванню за 12 останніх місяців перед зверненням кредитора до суду, змінивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 88644 грн. 34 коп. до 77569 грн. 37 коп.

Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України колегія суддів вирішує питання про розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 26 грудня 2019 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пені в сумі 15297,24 грн. змінити, зменшивши розмір заборгованості пені до 4222,27 грн., таким чином зменшивши загальний розмір суми стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з 88644 грн. 34 коп. до 77569 (сімдесят сім тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 37 копійок.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат змінити, стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 1680 (одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень 88 копійок судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення судузалишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» в користь ОСОБА_1 360 (триста шістдесят) гривень 18 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 16 червня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк