Справа № 183/5651/19
№ 2/183/394/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2021 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

з секретарем судового засідання Березою І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Відділ з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання прав засновника фермерського господарства, визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

12 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнених вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з: Фермерського господарства «ЛОТОС»; частки на квартиру АДРЕСА_1 та права постійного користування земельною ділянкою площею 14,4 га, що розташована на території АКП «Мир», КСП «Зоря» Перещепинської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позивач зазначив, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є він та його мати ОСОБА_2 (дружина спадкодавця), яка в свою чергу відмовилася від прийняття спадщини на його користь.

У встановлений законом строк він звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на: Фермерське господарство «ЛОТОС»; частку квартири АДРЕСА_1 та права постійного користування земельною ділянкою площею 14,4 га, що розташована на території АКП «Мир», КСП «Зоря» Перещепинської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Проте відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 03 вересня 2019 року за вих. № 1189/02-14 року йому було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з наступних підстав: спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності померлого і його дружини ОСОБА_2 , частки яких у спільному майні не визначені; щодо фермерського господарства - наявні протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішити питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника) даного фермерського господарства; що стосується визнання права постійного користування земельною ділянкою вона не належить спадкодавцеві, оскільки згідно з приписами ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою не передбачає набуття права власності на земельну ділянку особою на ім`я якої видано зазначений акт. З цих підстав позивачу було рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом.

В зв`язку з наведеним, позивач ОСОБА_1 просив суд:

-визнати за ним права засновника Фермерського господарства «ЛОТОС» (, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 червня 1992 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000289, юридична адреса: АДРЕСА_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визначити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 частки у праві приватної спільної сумісної власності двокімнатної квартири АДРЕСА_3 (Свідоцтво на право власності на нерухоме майновід 29 лютого 2008 року за реєстровим № 1452-5) - рівними, а саме по 1/2 частці кожному;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 (Свідоцтво на право власності на нерухоме майновід 29 лютого 2008 року за реєстровим № 1452-5), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16 жовтня 2019 року відкрите провадження у справі.

Ухвалою суду від 09 липня 2020 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати належним чином засвідчену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 16 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 31 травня 2021 року залучено до участі у справі в якості правонаступника третьої особи - Новомосковську районну державну нотаріальну контору Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника останній просив розглядати справу без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з заявою, згідно якої просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги визнала та просила вимоги задовольнити.

Представники третіх осіб - Новомосковської районної державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, Відділу з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, в своїх заявах просили розглядати справу без їх участі.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Перещепине Новомосковського району Дніпропетровської області народився позивач ОСОБА_1 , актовий запис № 135 від 34 жовтня 1973 року. Його батьками у свідоцтві про народження зазначені: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24 жовтня 1973 року.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 69 років помер батько позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 14 січня 2019 року виконавчим комітетом Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис № 17, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 14 січня 2019 року, інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60910955 від 14 липня 2020 року.

Встановлено, що за життя ОСОБА_3 заповіту не складав, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 18 липня 2019 року за вих. № 1515.

Встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_4 разом з дружиною ОСОБА_2 (відповідачем), що підтверджується довідкою виконавчого комітету Перещепинської міської ради Новомосковського району Дніпропетровської області від 18 липня 2019 року за вих. № 1514.

Спадкова справа № 23/2018 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена 05 лютого 2019 року державним нотаріусом Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Крутько Л.П. (номер у спадковому реєстрі 63712215), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60910955 від 14 липня 2020 року, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55006157 від 05 лютого 2019 року.

У встановлений законом строк позивач ОСОБА_1 звернувся до Новомосковської районної державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини, а в подальшому з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на: Фермерське господарство «ЛОТОС»; частку квартири АДРЕСА_1 та права постійного користування земельною ділянкою площею 14,4 га, що розташована на території АКП «Мир», КСП «Зоря» Перещепинської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 03 вересня 2019 року за вих. № 1189/02-14 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні відповідних нотаріальних дій з наступних підстав: спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності померлого і його дружини ОСОБА_2 , частки яких у спільному майні не визначені; щодо фермерського господарства - наявні протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішити питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника) даного фермерського господарства;щодо визнання права постійного користування земельною ділянкою вона не належить спадкодавцеві, оскільки згідно з приписами ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою не передбачає набуття права власності на земельну ділянку особою на ім`я якої видано зазначений акт.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог в частині визначення часток у спільному сумісному майні, суд дійшов до такого висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_3 , виданого 29 лютого 2008 року Перещепинською міською радою Новомосковського району Дніпропетровської області, 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_5 на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Право власності зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 05 березня 2008 року, реєстраційний номер 22377448, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 17957741 від 03 вересня 2019 року.

Згідно технічного паспорту виготовленого станом 12 січня 2019 року, 2-х кімнатна квартира АДРЕСА_5 , яка складається з: коридору 1 3,9 кв.м.; вбиральні 2 1,0 кв.м.; ванної 3 2,1 кв.м; кухні 4 5,6 кв.м.; кімнати 5 16,9 кв.м.; кімнати 6 13,6 кв.м.; балкону І 0,8 кв.м.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах з позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі з частки спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3, 4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що частки ОСОБА_2 і спадкодавця ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто кожному з них на праві спільної сумісної власності належить по 1/2 частці квартири АДРЕСА_5 .

У зв`язку з наведеним, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити, якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності.

Згідно з п. 224 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженою наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5, нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні.

Згідно відповіді державного нотаріуса Крутько Л.П. від 03 вересня 2019 року за вих. № 1189/02-14 року позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину спірної квартири, оскільки вона перебуває у спільній сумісній власності померлого і його дружини ОСОБА_2 , частки яких у спільному майні не визначені.

Як вже встановлено судом, частка спадкодавця ОСОБА_3 у праві приватної спільної сумісної власності на спірне спадкове нерухоме майно становить 1/2 частки.

У визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини до Новомосковської районної державної нотаріальної контори звернулися позивач ОСОБА_1 (син) тадружина померлого ОСОБА_2 (відповідач), що підтверджується матеріалами спадкової справи № 23/2019, заведеної 05 лютого 2019 року після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, а саме по 1/4 за кожним.

В той же час, з матеріалів спадкової справи вбачається, що дружина спадкодавця ОСОБА_2 відмовилася від своєї частки у спадщині на користь сина-позивача ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, його частка у спадщині становить 1/2.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

На підставі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ст. 1258 ЦК України, 1. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, 1. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 2. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. 3. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 5. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 2. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

На підставі статті 1270 ЦК України, 1. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за заповітом, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця. Якщо на спадкоємця за заповітом, який відмовився від прийняття спадщини, було покладено заповідальний відказ, обов`язок за заповідальним відказом переходить до інших спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину, і розподіляється між ними порівну. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та відповідно ст.16 ЦК України він обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права.

З огляду на те, що спадкодавцю ОСОБА_3 за життя належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 , позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи факт відмови ОСОБА_2 (дружини спадкодавця) від прийняття спадщини, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, а тому за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Щодо визнання прав засновника фермерського господарства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 був засновником фермерського господарства «ЛОТОС» (статутний капітал господарства складає 1 000,00 грн. згідно з п. 6.1 Статуту), , зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 червня 1992 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000289, юридична адреса: АДРЕСА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 № 429882 від 25 червня 1992 року та витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 11 вересня 2019 року.

Проте, свідоцтво про право на спадщину за законом на права засновника фермерського господарства «ЛОТОС» позивач ОСОБА_1 не отримав, оскільки відповіддю державного нотаріуса Крутько Л.П. від 03 вересня 2019 року за вих. № 1189/02-14 року йому було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з тих підстав, що наявні протиріччя нормативних актів не дають змоги правильно і однозначно вирішити питання спадкування прав і обов`язків засновника (власника) фермерського господарства.

Вирішуючи питання в цій частині позовних вимог, суд застосовує наступні норми права.

Статтею 63 Господарського Кодексу України, встановлені види та організаційні форми підприємств в Україні, в тому числі - приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи).

У відповідності до ст. 66 Господарського Кодексу України, майно підприємства становлять виробничі і невиробничі фонди, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Джерелами формування майна підприємства є: грошові та матеріальні внески засновників; доходи, одержані від реалізації продукції, послуг, інших видів господарської діяльності; доходи від цінних паперів; кредити банків та інших кредиторів; капітальні вкладення і дотації з бюджетів; майно, придбане в інших суб`єктів господарювання, організацій та громадян у встановленому законодавством порядку; інші джерела, не заборонені законодавством України. Цілісний майновий комплекс підприємства визнається нерухомістю і може бути об`єктом купівлі-продажу та інших угод, на умовах і в порядку, визначених цим Кодексом та законами, прийнятими відповідно до нього. Держава гарантує захист майнових прав підприємства.

На підставі ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство» до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Аналогічні норми містяться і в ст. 191 ЦК України, відповідно до якої, підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. До складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом. Підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю.

У відповідності до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство», зазначено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Пунктом 4 ст. 35 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що діяльність фермерського господарства припиняється, зокрема, у разі якщо не залишається жодного члена фермерського господарства або спадкоємця, який бажає продовжити діяльність господарства.

В роз`ясненнях, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК України, статтями 55, 69 Закону України від 19 вересня 1991 року №1576-XII «Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі.

Відповідно до ч.1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Частиною 1 ст. 178 ЦК України встановлено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачаіснують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства.

При цьому, у суду відсутні сумніви щодо добровільності позиції відповідача ОСОБА_2 щодо визнання позову.

В зв`язку з наведеним, суд приходить до переконання, що до позивача ОСОБА_1 , як до спадкоємця засновника фермерського господарства, який висловив бажання продовжити діяльність господарства, повинні перейти права засновника зазначеного господарства.

Враховуючи викладене, позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню, за позивачем ОСОБА_1 належить визнати право власності на права засновника фермерського господарства «ЛОТОС» (, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 червня 1992 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000289, юридична адреса: АДРЕСА_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати повинні бути покладені на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, Відділ з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про визнання прав засновника фермерського господарства, визначення часток у спільному сумісному майні, визнання права власності в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 права засновника Фермерського господарства «ЛОТОС» (, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 червня 1992 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000289, юридична адреса: АДРЕСА_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на статутний фонд Фермерського господарства «ЛОТОС» (, зареєстроване Новомосковською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25 червня 1992 року, номер запису про включення відомостей про юридичну особу до ЄДР 1 000289, юридична адреса: АДРЕСА_2 ) в сумі 1000,00 грн. в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити частки власників у праві приватної спільної сумісної власності двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , яка складається з: коридору 1 3,9 кв.м.; вбиральні 2 1,0 кв.м.; ванної 3 2,1 кв.м; кухні 4 5,6 кв.м.; кімнати 5 16,9 кв.м.; кімнати 6 13,6 кв.м.; балкону І 0,8 кв.м. (Свідоцтво на право власності на нерухоме майновід 29 лютого 2008 року за реєстровим № 1452-5) - рівними, а саме по 1/2 частці кожному.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_3

Визначити за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ,яка складається з: коридору 1 3,9 кв.м.; вбиральні 2 1,0 кв.м.; ванної 3 2,1 кв.м; кухні 4 5,6 кв.м.; кімнати 5 16,9 кв.м.; кімнати 6 13,6 кв.м.; балкону І 0,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 ,яка складається з: коридору 1 3,9 кв.м.; вбиральні 2 1,0 кв.м.; ванної 3 2,1 кв.м; кухні 4 5,6 кв.м.; кімнати 5 16,9 кв.м.; кімнати 6 13,6 кв.м.; балкону І 0,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи:

-позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-третя особа: Новомосковська районна державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), , місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, площа Героїв, буд. 1;

-третя особа: Перещепинська міська рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , місцезнаходження за адресою: 51220, Дніпропетровська область, Новомосковський район, м. Перещепине, вул. Шевченка, буд. 43;

-третя особа: Відділ з державної реєстрації бізнесу та речових прав на нерухоме майно Новомосковської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, місцезнаходження за адресою: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Шевченко, буд.7.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 31 травня 2021 року.

Суддя Д.І. Городецький