ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1185/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №702/667/20 Категорія: 301030000 Жежер Ю. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.04.2021 (повний текст складено 26.04.2021, суддя в суді першої інстанції Жежер Ю.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся у грудні 2020 року до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно отримані кошти в сумі 101 818 грн. з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України, та проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 2570,48 грн., з урахуванням ч. 2 ст. 1212, ч. 2 ст. 536, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, мотивуючи про те, що відповідач безпідставно отримав від позивача кошти в сумі 101 818 грн., що підтверджується банківськими квитанціями: від 27.04.2020 на суму 46 120 грн., від 27.04.2020 на суму 1398 грн., від 27.04.2020 на суму 1000 грн., від 01.06.2020 на суму 26 650 грн., від 02.07.2020 на суму 26 500 грн. Жодних договірних відносин між сторонами не було, особисто вони не знайомі.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.04.2021 позов у справі залишено без задоволення. Суд виходив з того, що відповідач отримував від позивача кошти на підставі наявних договірних правовідносин, що виключає їх витребування як таких, що отримані без належної правової підстави.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 24.05.2021 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити його позов. Скаржник зазначає, що суд невірно вказав, що відносини сторін у справі ґрунтуються на договорі, адже свідки дали показання, що між сторонами договір не укладався. Правовідносини між сторонами не можуть виникати зі спільного предмета договору, укладеного кожним зі сторін з ФОП ОСОБА_3 . Позивач та ФОП ОСОБА_3 між собою також договір не укладали. Переговори по укладенню договору позивач вів не від свого імені, а від імені компанії Loyal Management Sp.z.o. Відповідну претензію до ФОП було надіслано також від імені Loyal Management Sp.z.o., а не від імені позивача. Позивач не є стороною договору, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та відповідачем. З дослідженого судом електронного листування неможливо встановити його сторін. Таке листування не є електронними документами, так як не містить ЕЦП. Ні показання свідків ні роздруківка електронного листування не може бути доказом наявності між сторонами договірних правовідносин.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обгрутованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням наведеного, розгляд цієї справи про стягнення 104388,48 грн. проводиться у порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивачем ОСОБА_1 на особистий рахунок відповідача ОСОБА_2 перераховані грошові кошти, що підтверджуються банківськими квитанціями (а.с. 5-9, том 1):

27.04.2020 на суму 46 120,00 грн., відповідно до квитанції № 1943-6916-7783-0608;

27.04.2020 на суму 1398,00 грн., відповідно до квитанції № 1943-6937-1348-0191;

27.04.2020 на суму 1000 грн., відповідно до квитанції № Р24АР24А759486781А01387;

01.06.2020 на суму 26 650 грн., відповідно до квитанції № 1978-4917-5027-0676;

02.07.2020 на суму 26 500 грн., відповідно до квитанції №Р24АР24А445242838С89486.

Отже позивачем відповідачу перераховано кошти на загальну суму 101 668,00 грн.

01.10.2020 ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про повернення цих коштів, так як вважає їх одержаними безпідставно, проте її залишено без задоволення, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Також у матеріалах справи наявна претензія №1 від 16.09.2020, що направлена від імені директора loyal Management Sp.z.o ОСОБА_4 на адресу ФОП ОСОБА_3 (а.с. 54, том 1), за якою ОСОБА_1 як директор loyal Management Sp.z.o., посилаючись на укладений між цією компанією та ФОП ОСОБА_3 договір на розробку програмного забезпечення від 01.11.2019 та Додаток № 1 до Договору, висуває виконавцю за договором претензію з розробки веб-сайту «DateОverseas».

ФОП ОСОБА_3 з відповідачем ОСОБА_2 укладено договір №092 від 30.09.2020 про надання послуг у сфері інформаційних технологій (а.с.47-49, том 1), предметом якого є послуги у сфері інформаційних технологій, згідно узгоджених та підписаних обома сторонами Додатків до даного Договору.

Відповідно до п.4.2 Договору розрахунки між Виконавцем та Замовником здійснюються в національній валюті України гривні, в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок вказаний Виконавцем та зазначений у Додатку до цього Договору.

Відповідно до п. 4.3. Договору оплата за даним Договором може здійснюватись Замовником або іншими фізичними (юридичними) особами в наступному порядку: 4.3.1. оплата в розмірі 100% від загальної вартості послуг згідно відповідного Додатка до Договору здійснюється протягом 30-ти банківських днів з моменту закінчення Виконавцем надання послуг.

Відповідно до додатку № 1 до Договору про надання послуг у сфері інформаційних технологій № 092 від 30.03.2020 сторони 30.03.2020 погодили послуги по роботі з розробки відеочату веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та веб-сайту «DateOverseas.com». Загальна вартість послуг за роботи з розробки відеочату веб-сайту «MateToDate.com» та веб-сайту «DateOverseas.com» згідно цього Додатку до договору складає 80 00,00 грн. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок вказаний Виконавцем, а саме номер картки НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_2 (а.с.50, том 1).

Відповідно до додатку № 2 до Договору про надання послуг у сфері інформаційних технологій № 092 від 30.03.2020 сторони 30.05.2020 погодили послуги з розробки кабінета партнера веб-сайту «MateToDate.com» та веб-сайту «DateOverseas.com». Загальна вартість послуг за роботи з розробки кабінета партнера веб-сайту «MateToDate.com» та веб-сайту «DateOverseas.com» згідно цього Додатку до договору складає 50 00,00 грн. Грошові кошти перераховуються на розрахунковий рахунок вказаний Виконавцем, а саме номер картки НОМЕР_1 , отримувач ОСОБА_2 (а.с. 5, том1).

Послуги відповідно до Договору та Додатків до Договору з розробки відеочату та кабінета партнера веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_2 » були виконані належним чином, про що свідчать акти №092-1 від 01.05.2020 та №092-2 від 01.07.2020 здачі прийняття робіт (надання послуг).

Отже відповідно до Договору та Додатків до Договору предметом договору є послуги з розробки відеочату та кабінета партнера веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

При цьому предметом домовленостей між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було надання послуг/виконання робіт з розробки веб-сайту «DateOverseas». Предметом договору укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (відповідачем) було надання послуг з розробки відеочату та кабінета партнера веб-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та веб-сайту «DateOverseas.com».

Правовідносини сторін у справі, які виникли на підставі викладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

Стаття 1212 ЦК України регламентує випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах ВС від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частиною першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинне належно виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що зазвичай ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена актуальна правова позиція викладена у постановах ВСУ від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Для застосування зазначеної норми необхідно, по-перше, щоб одна особа набула (зберегла) майно за рахунок іншої. Збільшення або збереження в попередньому розмірі майна однієї сторони є результатом відповідного зменшення майна у іншої сторони. По-друге, необхідно, щоб набуття майна однією особою за рахунок іншої відбулося без достатньої правової підстави, передбаченої законом або угодою. Безпідставно набуте майно повертається тому, за рахунок кого було набуте.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій справі, суд, зокрема, дійшов висновку, що договірний характер правовідносин, що існували між сторонами та на підставі яких виникло право вимоги та обов`язок повернення коштів, виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

На думку апеляційного суду, такі висновки є вірними, з урахуванням такого.

При розгляді справи встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 існували договірні відносини щодо виконання робіт / надання послуг по розробці веб-сайту, про що свідчить листування позивача в месенджерах та показання свідків і самих сторін.

При цьому апеляційні доводи скаржника про те, що позивач та ФОП ОСОБА_3 між собою договір не укладали вказаних висновків не спростовує, адже наявне у матеріалах справи листування свідчить про тривалий характер відносин між вказаними особами, які мали одну ціль здійснити розроблення сайту знайомств. Різні модулі вказаного замовлення розроблялися різними сторонніми виконавцями.

Так, зокрема, до виконання робіт по розробці відеочату сайту та особистого кабінету партнера веб-сайту за цивільно-правовими угодами залучався відповідач ОСОБА_2 .

Оплата вказаних робіт здійснювалась після їх прийняття позивачем ОСОБА_1 шляхом перерахунку коштів на особисту банківську картку виконавця. При цьому вона мала місце систематично та протягом тривалого періоду у часі з квітні 2020 року по липень 2020 року у виді 5 платежів на загальну суму 101 668,00 грн.

За положеннями пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Таке визначення наводиться в постанові ВС від 16.05.2018 у справі №449/1154/14.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що за наявності домовленостей про виконання робіт з розроблення веб-сайту, частиною яких були обов`язок відповідача виконати обумовлені завданням роботи, та обов`язок позивача їх оплатити, що підтверджується матеріалами справи (зокрема, відповідним електронним листуванням), доводи позивача про те, що кошти ним були перераховані відповідачу без належної правової підстави є помилковими.

Діючи добросовісно та розумно, як це передбачено п.6 ст.3 ЦК України, позивач мав можливість усвідомлювати чому саме (з яких підстав) він неодноразово перераховує кошти відповідачу.

Законодавством не передбачено, що у разі передачі майна однією особою на користь іншої за договором, учасниками якого такі особи не являються, відповідне майно передається без належної правової підстави, адже така підстава наявна це вказаний договір.

Посилання скаржника у справі на те, що переговори по укладенню договору позивач вів не від свого імені, а від імені компанії Loyal Management Sp.z.o., та претензію до ФОП було надіслано також від імені Loyal Management Sp.z.o., а не від імені позивача, правильності висновків суду в цій справі не спростовують, адже не усувають факту перерахунку позивачем коштів відповідачу за виконані роботи у межах досягнутих спільних домовленостей позивача, ФОП ОСОБА_3 та сторонніх виконавців робіт.

Посилання скаржника на те, що електронне листування сторін не може підтверджувати наявність договірних правовідносин апеляційним судом відхиляється, адже зміст відповідних повідомлень дає змогу ідентифікувати їх адресатів та встановити з приводу чого ведуться перемовини (розроблення веб-сайту).

Відсутність підпису ЕЦП під таким листуванням не усуває у суду можливості використати його як доказ у справі, адже за положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.1 ст.95 ЦПК України - письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Отже відповідне листування може використовуватися судом як доказ у справі.

Так у справі №923/566/19, яка переглядалася Верховним Судом, суди прийняли у якості належних та допустимих доказів скріншоти листування електронною поштою (Постанова Верховного Суду від 17.03.2020).

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Інших доводів, які б свідчили про помилковість вирішення судом спору в цій справі, апеляційна скарга позивача не містить.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.04.2021 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 26.04.2021 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно отриманих коштів залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.06.2021 .

Суддя-доповідач

Судді