ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9292/21 Справа № 203/1137/21 Суддя у 1-й інстанції - Ханієва Ф. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого- судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та додаткових витрат на дитину, мотивуючи його тим, що рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року по справі №203/2507/18 стягнуто з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2004 року до досягнення дитиною повноліття.

Уточнивши 14 червня 2021 року свій позов, позивач зазначала, що внаслідок неналежної сплати аліментних платежів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 27 057,74 грн., що є підставою для нарахування на неї неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року, яка становить 11 745,88 грн. та яку просила стягнути на свою користь.

Крім того, посилаючись на понесення нею додаткових витрат на розвиток здібностей сина, зокрема оплатою тренування дітей як спортсменів у відкритому морі в літньому спортивному дитячому таборі у Республіці Болгарія в розмірі 9 849,25 грн., просила суд стягнути з відповідача 4 924,63 грн., що є половиною вартості путівки до літнього табору.

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, що має значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано відсутність його вини в простроченні сплати аліментів, оскільки з 02 травня 2020 року по 31 травня 2021 року знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, отже не отримував доходів за цей період, доходів з інших джерел не отримував. З січня 2021 року по квітень 2021 року працював за сумісництвом на 0,25 ставки в ТОВ Поліклініка сімейної медицини-2, де отримував заробітну плату в розмірі 2 100 грн., щомісячно на погашення заборгованості по аліментам з нього списувалося 50% доходу після сплати внесків, про що наявні відповідні платіжні доручення. Судом не враховано платіжні доручення №3046 від 07 травня 2021 року, №3221 від 07 червня 2021 року, №3316 від 07 липня 2021 року про сплату аліментів на суму 845,25 грн. Отже, зазначає, що його вини в простроченні сплати аліментів за період з лютого 2020 року по квітень 2021 року немає. Крім того, вважає відсутність його вини і у виникненні заборгованості за інший період, оскільки виконавчий лист був переданий на виконання до підприємства, де останній працював за трудовим договором, тобто до КЗ Кам`янська міська лікарня № 7, тому саме останнє відповідальне за своєчасність та повноту утримання з нього аліментів. Зазначає, що від обов`язку по сплаті аліментів не ухилявся, за можливості, добровільно погашав виниклу заборгованість. Вказує, що судом першої інстанції не враховано наявність дитини від другого шлюбу та необхідність її утримання. Вказує на неправильність розрахунку судом першої інстанції розміру пені, зокрема не враховано часткові оплати аліментів та переплати. Розрахунок заборгованості державного виконавця є спірним, та не відображають реальної заборгованості, не містить відомостей про деякі оплати аліментів. Вказує, що підприємством вчасно відраховувався розмір стягуваних аліментів, в той же час зарахування вказаних коштів державним виконавцем здійснювалося із місячним затриманням. Крім того, з вини виконавця постанову про звернення стягнення на заробітну плату не було своєчасно відправлено до ТОВ Поліклініка сімейної медицини-2.

Звертає увагу колегії суду, що позивачем не надано належних та допустимих доказів понесення позивачем додаткових витрат на дитину, оскільки квитанція про оплату додаткових витрат від 01 червня 2020 року не містить відомостей про здійснення переказу коштів саме позивачем, не містить ідентифікуючих даних особи, що отримала кошти, відсутні акти наданих послуг, відсутні договори, укладені між позивачем та ОСОБА_4 про надання послуг з організації поїздки до Болгарії, докази виїзду закордон відсутні. Вказує, що позивачем не доведено наявність у їх спільної дитини здібностей з плавання, а також не надано доказів того, що поїздка була обумовлена необхідністю їх розвитку, а не відпочинком закордоном.

Вважає, що рішення суду першої інстанції винесено із істотним порушенням норм матеріального права, оскільки рішення зводиться до цитування позиції позивача, не надано оцінки доводів відповідача.

Вказує, що його матеріальне становище не дозволяє йому можливості сплачувати аліменти. Не кажучи про додаткові витрати на дитину. Вважає, що оскільки дитина досягла віку 16 років, останній може піти працювати та самостійно заробляти собі на закордонні поїздки.

Позивачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін, оскільки відповідач з січня 2021 року по квітень 2021 року працював за сумісництвом у Медичному центрі Країна Здоров`я, вважає безпідставними доводи апелянта щодо спірності та хибності розрахунку заборгованості державного виконавця, зважаючи на те, що предметом дійсного позову є стягнення пені за прострочення зі сплати аліментів, дії, бездіяльність державного виконавця не оскаржувалася. Часткова сплата аліментів не звільняє боржника від відповідальності у вигляді пені. Вказує, що Закон України Про виконавче провадження покладає саме на боржника обов`язок своєчасно надавати державному виконавцеві повну інформацію про всі джерела отримання боржником коштів, відповідач умисно приховав від державного виконавця своє місце роботи за сумісництвом.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи про стягнення аліментів.

Зважаючи на те, що даний спір про стягнення аліментів, розгляд апеляційної скарги у даній справі слід проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями: свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 04 серпня 2004 року; свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 02 вересня 2020 року (а.с.10,11).

Неповнолітній ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою за вих. № 8 від 19 лютого 2021 року (а.с.9).

Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2018 року, справа № 203/2507/18, стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 липня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття; стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 7 785 грн; в іншій частині в задоволенні позову відмовлено (а.с.14-15).

Згідно розрахунку державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у м.Кам`янську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у відповідача за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року наявна заборгованість по сплаті аліментів у загальному розмірі 27 057,74 грн., зокрема відсутні оплати аліментів за період з 20 липня 2018 року по лютий 2018 року, з травня 2020 року по липень 2020 року, з вересня 2020 року по грудень 2020 року, в січні 2021 року; сплачував повністю та з частковими оплатами в період з березня 2019 року по квітень 2020 року та в серпні 2020 року (а.с.65,72).

Згідно довідки комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7», відповідач з 02 січня 2020 року працює на посаді лікаря-ендоскопіста ендоскопічного кабінету; на підставі наказу ДОЗ ДОДА від 30 березня 2020 року №405/0/197-20 «Про формування мережі спеціалізованих закладів охорони здоров`я для госпіталізації пацієнтів з короновірусною хворобою Covid-19 у Дніпропетровській області» на базі лікарні сформовано спеціалізований заклад охорони здоров`я для госпіталізації пацієнтів з коронавірусною хворобою Covid-19; у зв`язку з епідемічною ситуацією та карантином потреби у функціонуванні ендоскопічного кабінету не було; ОСОБА_1 знаходився у відпустці без збереження заробітної плати, згідно зі статтею 26 Закону України «Про відпустки» (у зв`язку з карантином) з 02 травня 2020 року, з 22 лютого 2021 року по 31 березня 2021 року, з 01 квітня 2021 року по 31 травня 2021 року (а.с.51).

Згідно довідки комунального некомерційного підприємства Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 7» про доходи від 29 травня 2021 року №56 ОСОБА_1 , працюючи на посаді лікаря-ендоскопіста, у період з травня 2020 року по червень 2020 року та з серпня 2020 року по квітень 2021 року відповідач заробітну плату не отримував, дохід за липень 2020 року склав 13 909,57 грн. (а.с.48).

Згідно довідки Медичного Центру «Країна Здоров`я» ТОВ «Поліклініка Сімейної Медицини-2» від 25 червня 2021 року «Про підтвердження місця роботи ОСОБА_1 », вих. №155, з 16 квітня 2019 року ОСОБА_1 працює в ТОВ «Поліклініка Сімейної Медицини-2» на посаді лікаря-ендоскопіста за сумісництвом на 0,25 ставки (а.с.113).

Відповідно до довідки Медичного центру «Країна Здоров`я» від 20 травня 2021 року за вих.№113, ОСОБА_1 працює в ТОВ «Поліклініка сімейної медицини-2» м.Кам`янське Дніпропетровської області за сумісництвом на 0,25 ставки; дохід за період з 01 січня 2021 року по 30 квітня 2021 року склав 8 400 грн; при цьому згідно з постановою ВП №57649505 від 05 січня 2021 року з боржника ОСОБА_1 для погашення боргу по виконавчому листу №203/2507/18 від 27 вересня 2018 року на користь стягувача ОСОБА_2 за січень квітень 2021 року було утримано 50 % (відсотків) від доходу після сплати внесків; утримані кошти перераховані у відділ державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.49).

Відповідач має дитину від другого шлюбу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 17 квітня 2020 року, виданого Заводським районним у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), серії НОМЕР_3 (а.с.50).

Відповідачем надано копії платіжних доручень від 09 лютого 2021 року, 05 березня 2021 року, 07 квітня 2021 року, 07 травня 2021 року про перерахування ТОВ «Поліклініка сімейної медицини-2» до відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) коштів щодо сплати аліментів згідно з постановою від 05 січня 2021 року ВП №57649505 (а.с.54-57).

Згідно копії звітів комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня №7» за постановою від 17 січня 2019 року ВП №57649505, виданою за виконавчим документом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювалися відрахування та виплати за період лютий 2019 року по січень 2020 року (а.с.89-98). Відповідно до оригіналу квитанції від 01 червня 2020 року позивачем було здійснено переказ коштів на суму 9 849,25 грн. на користь ОСОБА_4 (а.с.23).

Згідно копії нотаріально посвідченої заяви від 04 червня 2020 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано згоду на тимчасову поїздку до Республіки Болгарії, Молдови, Румунії у період з 01 липня 2020 року по 01 вересня 2020 року їх неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мета поїздки відпочинок у дитячому спортивному таборі, батьки підтвердили, що ОСОБА_4 буде вживати всіх належних від нього заходів для безпечного перебування за кордоном їхнього сина ОСОБА_3 , бере на себе відповідальність за його життя та здоров`я, вирішення всіх питань, які можуть виникнути під час поїздки дитини за кордон та по закінченню вказаного терміну поїздки гарантує своєчасне повернення сина в Україну (а.с.20).

В матеріалах справи наявний лист комунального позашкільного навчального закладу «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради від 10 вересня 2020 року №139 до директора КЗО «СЗШ №21» ДМР про звільнення учня 11-Б класу ОСОБА_3 , 2004 року народження, від першого та останнього уроку на період з 10 вересня 2020 року по 31 травня 2021 року у зв`язку з тренуваннями, він є учнем-вихованцем Міської комплексної дитячо-юнацької спортивної школи та має ІІ спортивний розряд з плавання; відповідальність за життя та здоров`я учня-спортсмена покладається на ОСОБА_4 , який є тренером-викладачем з плавання (а.с.21).

Комунальним позашкільним навчальним закладом «Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа» Дніпровської міської ради надавалися заяви до директора КЗО «СЗШ № 21» ДМР про необхідність звільнення учня 11-Б класу ОСОБА_3 , 2004 року народження, на період з 30 липня 2020 року по 11 серпня 2020 року від занять у зв`язку з відпочинком в літньому спортивному таборі в Республіці Болгарія; відповідальність за життя та здоров`я учня-спортсмена покладається на тренера-викладача з плавання ОСОБА_4 (а.с.22).

Згідно листа Державної прикордонної служби України від 27 травня 2021 року № 91/Ч-6707, ОСОБА_10 перетинав кордон України за період з 28 липня 2020 року по 15 серпня 2020 року (виїзд в`їзд) (а.с.40).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внаслідок неналежного виконання покладеного на відповідача судовим рішенням зобов`язання зі сплати аліментів на утримання сина та виникнення у зв`язку із цим заборгованості у розмірі 27 057,74 грн., а також враховуючи, що стягнення неустойки (пені) спрямоване на підвищення захисту майнових прав дитини, а також правильність розрахунку позивача, дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 11 745,88 грн. за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року є обґрунтованими. Крім того, вважав обґрунтованим позов і в частині стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, оскільки такі були необхідні у зв`язку із розвитком здібностей дитини до плавання, який навчається у спортивній школі та мав необхідність у зв`язку із цим відвідати літній табір. Тобто особливі обставини зумовлені такими позитивними фактами, як схильність дитини до плавання як виду спорту, потреба дитини у відпочинку та тренуваннях, що вимагає додаткових матеріальних витрат. Позивач в свою чергу довела належними та допустимими доказами наявність у неї додаткових витрат на дитину у загальному розмірі 9 849,25 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, в той же час не погоджується із проведеним судом першої інстанції розрахунком розміру пені та періодом її нарахування, з огляду на наступне.

Статтею 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Вказаний висновок підтверджується наступним.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 грудня 2020 року по справі № 661/905/19, провадження № 61-16670 сво 19, вважав за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі №572/1689/16-ц (провадження №61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670 сво 19), вина у простроченні сплати аліментів відсутня, якщо заборгованість по аліментах виникла унаслідок неправильного їх нарахування державним виконавцем, а саме у зв`язку із помилковим тлумаченням останнім норм статті 195 СК України при розрахунку щомісячної суми стягнення для платника аліментів.

Звертаючись до апеляційного суду з дійсною скаргою, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги факт відсутності у виниклій заборгованості його вини за період, зокрема, з січня 2021 року по квітень 2021 року, оскільки на підставі пункту 2 постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні №57649505 від 17 січня 2019 року постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належать до виплати боржнику після відрахування податків проводити утримання у розмірі 50% до погашення заборгованості, після погашення в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, в той же час колегія суддів частково погоджується з відповідними доводами апеляційної скарги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно, у зв`язку із наявною у відповідача заборгованістю, державним виконавцем з метою стимулювання боржника до повернення заборгованості 17 січня 2019 року була винесена постанова, відповідно до якої постановлено проводити щомісячне утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належать до виплати боржнику після відрахування податків проводити утримання у розмірі 50% до погашення заборгованості, після погашення в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, колегія суддів зауважує, що дійсно на підставі відповідної постанови, із заробітку відповідача на користь позивача відраховувалися аліментні платежі у розмірі 50% його заробітку, що є належним виконанням постанови державного виконавця. Зважаючи на розмір його заробітку, стягнута на користь позивача половина з його доходу не покривала щомісячний платіж по аліментам та утворювала заборгованість, в той же час вини відповідача у виникненні заборгованості за період з лютого 2021 року по квітень 2021 року відсутня, а тому вказаний період виключатиметься із розрахунку заборгованості по пені, тобто пеня на вказаний період не нараховуватиметься.

Доводи апеляційної скарги про залишення поза увагою судом першої інстанції копій платіжних доручень відповідача про часткову сплату аліментних платежів за період з травня по липень 2021 року, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що позивачем заявлялися вимоги про стягнення пені за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги щодо відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості за інший період, оскільки виконавчий лист про стягнення з нього аліментів було передано до КЗ Кам`янська міська лікарня №7, тобто останнє несе відповідальність за своєчасність та повноту утримання з нього аліментів, як і безпідставним посилання апелянта на частину 1 статті 7 Закону України Про виконавче провадження, оскільки стягувач віддала перевагу примусовому виконанню рішення суду, а не добровільному, на підставі чого державним виконавцем Південного ВДВС міста Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження № 57649505.

Колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що згідно звіту КЗ Кам`янська міська лікарня № 7 про здійснені відрахування та виплати щодо ОСОБА_1 , останні проводилася саме на підставі постанови державного виконавця від 17 січня 2019 року в рамках виконавчого провадження №57649505. При цьому, вказані звіти були складені комунальним закладом не шляхом самостійного списання коштів із заробітку боржника, а шляхом фіксування інформації та доказів самостійної оплати аліментів відповідачем на користь позивача.

Тобто підприємство самостійно примусове списання коштів з боржника не здійснювалося, а лише фіксувало добровільні сплати відповідача, що у свою чергу виключає можливість перекладення вини на роботодавця відповідача, та у свою чергу свідчить, що вина за несвоєчасну сплату таких коштів, або сплата платежу не у повному обсязі покладена виключно на відповідача.

Також, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача, що утворення заборгованості за певний період мало місце у зв`язку із відсутністю заробітку та тимчасовою відпусткою без збереження заробітної плати у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби, що у свою чергу свідчить про відсутність його вини в утворенні аліментної заборгованості, оскільки відсутність у боржника місця роботи, заробітку чи доходу, а також перебування його у відпустці, не є підставою для звільнення або припинення стягнення аліментів на утримання дитини, та у зв`язку з цим нарахування неустойки у разі їх несплати, оскільки це призведе до істотних порушень прав та інтересів дитини.

Щодо доводів апеляційної скарги про спірність розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 13 січня 2021 року у справі №2-751/2007, провадження №61-15422св20, дійшов висновку, що спір щодо розміру заборгованості може бути розглянути або в порядку оскарження дії державного виконавця, або пред`явлення позову на загальних підставах, що узгоджується з пунктом 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 (з відповідними змінами) і підтверджується судовою практикою Верховного Суду.

Отже, законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, що передбачено частиною 9 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною 3 статті 195 СК України.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача до суду з метою встановлення дійсного розміру заборгованості, або оскарження дій державного виконавця під час нарахування заборгованості чи відповідного розрахунку до суду.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до частини 1 статті 19 Закону України Про виконавче провадження сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відповідачу було відомо про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та примусове його виконання, в той же час своїми правами як сторони виконавчого провадження не користувався, будь-якої зацікавленості у належному виконанні судового рішення не проявляв. До державного виконавця із квитанціями, платіжними дорученнями чи іншими документами на спростування заборгованості обрахованої державним виконавцем.

Додані вже до апеляційної скарги копії заяв та звернення відповідача до державного виконавця з метою перевірки правильності розрахунку заборгованості та його коригування, колегія суддів до уваги прийняти не може, оскільки останні не містять доказів їх направлення державному виконавцю, зокрема штампу державної виконавчої служби про їх прийняття або рекомендованого повідомлення про вручення поштової кореспонденції, не містить відповіді на них, з яких можливо було б пересвідчитися в їх отриманні виконавцем. Крім того, вказані заяви направлялися вже під час розгляду справи судом першої інстанції, а звернення на ім`я начальника Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпра) взагалі після винесення судом першої інстанції рішення по справі.

Окремо колегія суддів зауважує, що останній мав право на звернення до суду із зустрічним позовом про визначення дійсного розміру заборгованості по аліментам, в той же час відповідним правом не скористався, та подає відповідні докази заяв та звернень, без окрім іншого, їх надання до суду першої інстанції, така поведінка відповідача, свідчить про бажання відповідача перекласти провину за виниклу заборгованості на третіх осіб, чи то роботодавця чи державного виконавця з єдиною метою уникнення відповідальності за порушення зобов`язання зі сплати аліментів на утримання своєї неповнолітньої дитини.

Щодо розміру та порядку розрахунку пені по сплаті аліментів колегія суддів зазначає наступне.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

Позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2018 року по квітень 2021 року включно.

В той же час, суд першої інстанції, здійснив розрахунок виходячи з формули, викладеній в постанові Верховного Суду України від 02 листопада 2016 року у справі №6-1554цс16, розрахував пеню за наступною формулою: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість.

Загальна сума неустойки (пені) визначена шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне самостійно здійснити розрахунок пені за несплату аліментів на утримання дитини з урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16 (заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%), що становитиме:

- за липень 2018 року 752,51 грн. х 1% х 212 днів (оскільки у березні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 959,69 грн., переплата склала 932,69 грн., яка погашає заборгованість за липень 2018 року в повному обсязі) = 1 595,32 грн.;

- за серпень 2018 року 1 944 грн. х 1% х 181 день (оскільки у березні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 959,69 грн., переплата склала 932,69 грн., 752,51 грн. була розподілена на погашення заборгованості за липень 2018 року, залишок переплати 180,18 грн. - вказана сума частково зменшує заборгованість за серпень 2018 року) = 3 518,64 грн.;

- за серпень 1 763,82 х 1% х 31 день (у квітні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 963,17 грн., переплата склала 936,17 грн., яка переходять в часткове погашення заборгованості за серпень 2018 року) = 546,75 грн.;

- за серпень 2018 року 827,65 грн. х 1% х 30 день (у травні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 698,38 грн., переплата склала 671,38 грн., яка переходять в часткове погашення заборгованості за серпень 2018 року) = 248,30 грн.;

- за серпень 2018 року 156,27 грн. х 1% х 31 день (у червні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 677,90 грн., переплата склала 650,90 грн., яка повністю погашає заборгованість за серпень 2018 року та частково за вересень 2018 року), залишок переплати - 494,63 грн., яка переходить в рахунок часткової оплати за вересень 2018 року) = 46,90 грн.;

- за вересень 2018 року 1 944 грн. х 1% х 243 днів (оскільки заборгованість переривається переплатою за червень 2019 року) = 4 723,92 грн.;

- за вересень 2018 року 1 449,37 х 1% х 30 днів (оскільки у липні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 3 337,21 грн., переплата склала 1 219,21 грн., яка частково зменшила розмір заборгованість за вересень 2018 року) = 434,81 грн.;

- за вересень 2018 року 230,16 грн. х 1% х 31 день (оскільки у серпні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 3 663,95 грн., переплата склала 1 545,95 грн., яка повністю погасила заборгованість за вересень 2018 року, залишок переплати склав 1 315,79 грн.) = 71,35 грн.;

- за жовтень 2018 року 1 944 грн. х 1% х 243 дні (оскільки заборгованість перервалася переплатою за серпень 2019 року) = 4 723,92 грн.;

- за жовтень 2018 року 628,21 грн. х 1% х 31 день (оскільки у вересні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 874,85 грн., переплата склала 756,85 грн., яка повністю погасила заборгованість за жовтень 2018 року, залишок переплати 128,64 грн.) = 194,75 грн.;

- за листопад 2018 року 1 944 грн. х 1% х 274 дні (заборгованість перервалася переплатою за вересень 2019 року) = 5 326,56 грн.;

- за листопад 2018 року 1 815,36 грн. х 1% х 30 днів (оскільки у жовтні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 282,68 грн., переплата склала 164,68 грн., яка частково зменшила розмір заборгованість за листопад 2018 року) = 562,76 грн.;

- за листопад 2018 року 1 650,68 грн. х 1% х 31 днів (оскільки у листопаді 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 282,68 грн., переплата склала 164,68 грн., яка частково зменшила розмір заборгованість за листопад 2018 року) = 511,71 грн.;

- за листопад 2018 року 1 486 грн. х 1% х 30 днів (оскільки у грудні 2019 року боржником було внесено платіж у розмірі 4 793,62 грн., переплата склала 2 575,62 грн., яка погасила заборгованість за листопад 2018 року в повному обсязі, залишок переплати 1 089 грн.) = 445,80 грн.;

- за грудень 2019 року 2 027 грн. х 1% х 334 дні (заборгованість перервалася переплатою за грудень 2019 року) = 6 770,18 грн.;

- за грудень 2019 року 938 грн. х 1% х 91 день (оскільки в лютому було внесено платіж в розмірі 3 343,11 грн., переплата склала 1 125,11 грн., яка повністю погасила заборгованість за грудень 2019 року, залишок переплати 187,11 грн.) = 853,58 грн.;

- за січень 2019 року 2 027 грн. х 1% х 335 дні (заборгованість перервалася переплатою за лютий 2020 року) = 6 790,45 грн.;

- за січень 2019 року 1 839,89 грн. х 1% х 29 днів (оскільки у березні 2020 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 682,29 грн., переплата склала 464,29 грн., лише частково погашено заборгованість за січень 2019 року) = 533,57 грн.;

- за січень 2019 року 1 375 грн. х 1% х 31 днів (оскільки у квітні 2020 року боржником було внесено платіж у розмірі 2 259,06 грн., переплата склала 41 грн., лише частково погашено заборгованість за січень 2019 року) = 426,25 грн.;

- за січень 2019 року 1 334 грн. х 1% х 122 дні (оскільки у серпні 2020 року боржником було внесено платіж у розмірі 3 305,46 грн., переплата склала 987,46 грн., лише частково погашено заборгованість за січень 2019 року) = 1627,48 грн.;

- за січень 2019 року 346,54 х 1% х 510 дні = 1 767,35 грн.;

- за лютий 2019 року 2027 грн. х 1% х 1029 дні = 20 857,83 грн.;

- заборгованість за березень 2019 року відсутня;

- заборгованість за квітень 2019 року відсутня;

- заборгованість за травень 2019 року відсутня;

- заборгованість за червень 2019 року відсутня;

- заборгованість за липень 2019 року відсутня;

- заборгованість за серпень 2019 року відсутня;

- заборгованість за вересень 2019 року відсутня;

- заборгованість за жовтень 2019 року відсутня;

- заборгованість за листопад 2019 року відсутня;

- заборгованість за грудень 2019 року відсутня;

- за січень 2020 року - 1 537,03 грн. (2 218 грн. - 680,97) х 1% х 692 дні = 10 636,25 грн.;

- заборгованість за лютий 2020 року відсутня;

- заборгованість за березень 2020 року відсутня;

- заборгованість за квітень 2020 року відсутня;

- за травень 2020 року 2 218 грн. х 1% х 571 дні = 12 664,78 грн.;

- за червень 2020 року 2 218 грн. х 1% х 541 дні = 11 999,38 грн.;

- за липень 2020 року 2 318 грн. х 1% х 510 дні = 11 821,8 грн.;

- заборгованість за серпень 2020 року відсутня;

- за вересень 2020 року 2 318 грн. х 1% х 449 днів = 10 407,82 грн.;

- за жовтень 2020 року 2 318 грн. х 1% х 418 дні = 9 686,24 грн.;

- за листопад 2020 року 2 318 грн. х 1% х 388 дні = 8 993,84 грн.;

- за грудень 2020 року 2 318 грн. х 1% х 357 дні = 8 275,26 грн.;

- за січень 2021 року 2 395 грн. х 1% х 326 днів = 7 807,70 грн.

Таким чином заборгованість відповідача за прострочення сплати аліментів, станом на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції, становить 154 871,25 грн. згідно з розрахунком наведеним вище.

Оскільки відповідно до вимог частини 1 статті 196 СК України розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, з відповідача на користь позивача підлягала би стягненню пеня за прострочення зі сплати аліментних платежів в розмірі 27 057,74 грн., яка відповідає розрахунку заборгованості державного виконавця Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янську Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро).

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача пені за період з 20 липня 2018 року по 30 квітня 2021 року в розмірі 11 745,88 грн.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у межах заявлених позовних вимог у розмірі 11 745,88 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, колегія суддів зауважує наступне.

Згідно вимог частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітній ОСОБА_11 професійно займається плаванням, має ІІ спортивний розряд та здійснює щоденні тренування вранці та ввечері у комунальному позашкільному навчальному закладі Міська комплексна дитячо-юнацька спортивна школа Дніпровської міської ради, тобто дитина має певні здібності до спорту та успіхи у такому виді спорту, як плавання, які у свою чергу потребують відповідного розвитку та підтримки з боку батьків.

У зв`язку з чим, позивачем було здійснено оплату витрат на поїздку до літнього спортивного табору у Республіці Болгарія в розмірі 9 849,25 грн., що підтверджується відповідною банківською квитанцію.

Саме по собі невизнання та ігнорування батьком дитини наявності у своєї дитини певних здібностей чи таланту не може бути підставою для відмови у стягненні додаткових витрат на їх розвиток.

Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи наявна копія нотаріально засвідченої заяви сторін про надання згоди на тимчасову поїздку до Республіки Болгарії, Молдови, Румунії у період з першого липня 2020 року по 01 вересня 2020 року, метою якої є відпочинок у дитячому спортивному таборі.

Таким чином, надання нотаріальної згоди на відповідну поїздку та виїзд закордон, свідчить про поінформованість відповідача про підстави та мету поїздки та засвідчує його згоду на таку поїздку, тобто відповідач вважав поїздку до тренувального табору необхідною для сина.

Факт відбуття дитини до тренувального табору підтверджується інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідно до якої вбачається, що 31 липня 2020 року та 11 серпня 2020 року ОСОБА_7 перетнув кордон у м.Порубне на кордоні з Румунією, що не протирічить наданому відповідачем дозволу на виїзд дитини за кордон.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідача про надання відповідачем неналежних доказів понесення нею витрат на спортивний табір, оскільки вбачається, що відповідні кошти були сплачені нею на ім`я тренера з плавання дитини ОСОБА_4 .

Інші доводи щодо недоведеності факту понесення позивачем витрат на спортивний табір є формальними, оскільки дитина у поїздку вирушила, перебувала за кордоном країни з 31 липня 2020 року по 11 серпня 2020 року, кошти були переведені на рахунок тренера дитини, якому нотаріальною заявою сторін надано було згоду на виїзд дитини.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на досягнення дитиною 16-річного віку та можливості самостійно заробляти, колегія суддів до уваги не бере, оскільки обов`язок по утриманню дитини, зокрема несення додаткових витрат, покладається на батьків до досягнення дитиною повноліття.

Таким чином, з урахуванням встановлених у справі обставин, враховуючи правильність висновків суду щодо обґрунтованості позовних вимог, в той же час, враховуючи неправильність здійснення судом першої інстанції розрахунку розміру пені за прострочення зобов`язання зі сплати аліментів та встановлення періоду її нарахування, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині мотивування розрахунку розміру нарахованої пені на заборгованість по аліментам та періоду її нарахування.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року змінити в частині мотивування розрахунку розміру нарахованої пені на заборгованість по аліментам та періоду її нарахування.

В іншій частині рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 грудня 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.