Справа № 309/626/21
Провадження № 2/309/174/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді Орос Я.В.

за участю секретаря : Соймик Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовні вимоги позивачем вмотивовані тим, 10 лютого 2008 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано у виконкомі Рокосівської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №3. На даний час у провадженні Хустського районного суду перебуває цивільна справа за позовом позивача до відповідача про розірвання шлюбу.

У шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Позивач разом із дітьми з липня 2020 р. з відповідачем за адресою АДРЕСА_1 не проживає. Разом з тим, позивачка власного житла не має, а тому зобов`язана винаймати квартиру в оренду, що тягне за собою значні витрати. Крім того, 19.10.2020 року позивачем припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, а тому стабільного доходу на даний період часу вона не має.

Малолітній ОСОБА_5 знаходиться на диспансерному обліку у лікаря алерголога з 2014 р. з діагнозом: респіраторний алергоз, рецидивуючий бронхіт, з бронхообстуктивним синдромом, загроза по бронхіальній астмі. Дитина потребує висококалорійного харчування, постійного медикаментозного лікування, санаторно курортного лікування, що підтверджується довідкою Хустської центральної лікарні ім. Віцинського О.П..

Відповідач періодично надає матеріальне утримання дітям, купує їм подарунки, солодощі, однак, це не є достатнім для задоволення потреб дітей, їх нормального розвитку. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання дітей. Відповідач є молодим за віком, працездатний, є приватним підприємцем, отримує значний та стабільний дохід, оскільки співпрацює з іноземним підприємством, яке виплачує йому високу заробітну плату однак у позивача не має неможливості самостійно надати докази. Інших утриманців відповідач не має, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі до досягнення ними повноліття.

У своєму позові позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі по 3000 три тисячі гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

Відповідачу направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами та було запропоновано подати відзив, відповідач скористався своїм правом і надіслав на адресу суду відзив. У своєму відзиві відповідач зазначає, що він допомагає утримувати дітей оскільки майже кожні вихідні діти проводять з ним, він постійно спілкується з ними по телефону, забезпечує їх одягом та ліками. Позивачка заявляє про те, що несе витрати по оренді житла, а він має власний будинок, але з даного приводу може пояснити, що позивачка покинула будинок з власної ініціативи та в будь-який момент вона з дітьми може повернутись і проживати в ньому. В березні 2021 р., у звязку з форс мажорними обставинами фірмою «Вікла» розірвано з ним контракт від 10.07.2020 р. у звязку з розірванням даного контракту, ним припинено підприємницьку діяльність. На сьогоднішній день він безробітний і враховуючи складну епідеміологічну ситуацію в Україні, знайти роботу зі стабільним заробітком дуже важко. Просить суд задоволити позов частково та стягувати з нього аліменти на утримання дітей у розмірі 1600 грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття.

В судове засідання сторони не з`явилися надіславши суду заяви про розгляд спарви у їх відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10 лютого 2008 р. між сторонами було укладено шлюб.

За період перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6-7)

На даний час діти проживають разом з позивачем і знаходяться на повному її утриманні ( а.с.18).

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Положеннями ст. 2 ЦПК України передбачено, що одним із основних завдань цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, є справедливий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України.

Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітніх дітей.

Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про її стан здоров`я, вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, домовленість про сплату аліментів між ними як батьками відсутня, питання утримання неповнолітніх дітей не вирішено, тому слід стягувати із ОСОБА_2 аліменти.

У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дитини, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язаний утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Декларацією прав дитини від 1959 року закріплено принцип №4, зі змісту якого дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Відтак, обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі), а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Оскільки на теперішній час діти сторін постійно проживає разом з позивачем , суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дітей належним чином.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Суд частково погоджується із заявленим позивачем до стягнення розміром аліментів у сумі 2500 грн. щомісячно , що відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, адже такий розмір забезпечить лише необхідний мінімум для існування дітей, а його подвійний розмір, що має бути забезпечений у рівній половині матір`ю та батьком дітей, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини.

З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2500 грн. щомісячно, відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн., остільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити частково .

Стягувати з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 мешканця АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот гривень) щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття починаючи з 1 березня 2021 року.

Стягнути ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 мешканця АДРЕСА_2 на користь держави 908 грн. судового збору..

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Хустський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 24 червня 2021 р.

Суддя Хустського

районного суду: Орос Я.В.