П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Київ

Справа № 752/24117/17

Провадження: № 22-ц/824/11954/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Ратнікової В.М., Писаної Т.О.

секретар Івасенко І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Літвінова Євгена Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02.08.2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50009762, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу кредит в розмірі 257421,18 гривень, що еквівалентно сумі 31 600,93 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 9,9% річних, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.08.2018 р. для купівлі автомобіля Volksvagen Touareg NF, 2013 р. випуску, кузов № НОМЕР_1 . В забезпечення виконання зобов`язання між сторонами був укладений договір застави № 50009762 від 06.08.2013 р., за умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volksvagen Touareg NF, 2013 р. випуску, кузов № НОМЕР_1 , що належав йому на праві власності. За наведених обставин позивач просив суд звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки Volksvagen Touareg NF, 2013 р. випуску, кузов № НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 50009762 від 02.08.2013 р., в розмірі, який станом на 02.11.2017 року становить 342 150,52 грн, а також стягнення витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 грн та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Літвінов Є.В. в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції при ухваленні оспорюваного рішення не врахував висновки Верховного Суду, висловлені у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 761/22099/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц. Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір заборгованості за кредитним договором є недоведеним, суд першої інстанції не врахував вимоги процесуального закону і фактично ухилився від дослідження наявних в матеріалах справи доказів (розрахунку заборгованості, умов кредитного договору, умов кредитування, графіку погашення кредиту, договору застави, вимоги щодо дострокового повернення кредиту), та вирішення спору по суті.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Писаний Д.О. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що позивачем не надано жодних первинних облікових документів (банківських виписок про зарахування чи видачу грошей, а також прибуткових касових ордерів у разі внесення грошей до каси товариства), які б переконливо доводили факт отримання та повернення ОСОБА_1 коштів. За відсутності первинних бухгалтерських документів суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності проведених позивачем нарахувань та встановити дійсний розмір заборгованості при її наявності та дату початку прострочення. Окрім того, за відсутності первинних бухгалтерських документів позивачем не доведено необхідність вчинення дій, внаслідок яких останнім понесено додаткові витрати, заявлені до стягнення, в якості збитків. Просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні адвокат Літвінов Є.В. в інтересах ТОВ «Порше Мобіліті» підтримав апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити.

Адвокат Писаний Д.О. в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02.08.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 50009762 та додаткову угоду до кредитного договору № 50009762 від 02.08.2013 року.

Договір між сторонами складають цей договір, Загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту (т. 1 .а.с. 15-16).

У відповідності до п. 1.1. загальних умов кредитування ТОВ «Порше Мобіліті» зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях.

Згідно умов кредитного договору, позивачем надано відповідачу кредит в сумі 257 421,18 грн, що в еквіваленті становить 31 600,93 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п. 2.3 загальних умов, є змінними, на строк 60 місяців для купівлі автомобіля марки Volkswagen, модель Touareg NF, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_2 з об`ємом двигуна 2 967 куб. см.

Згідно положень кредитного договору усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування.

Пунктом 1.3 загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених особливостей.

В кредитному договорі сторони погодили, що курс долара буде застосовуватись відповідно до курсу ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Відповідно до п.1.4.2 загальних умов кредитування, термін кредитування, погоджений сторонами в графіку погашення кредиту, яким передбачено повернення кредиту частками щомісячно на відповідну дату поточного місяця з кінцевим терміном погашення не пізніше 15.08.2018 року.

Позичальник, згідно з п. 1.2. загальних умов, зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Положеннями п. 1.4.2. загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

Сторони також погодили, що відповідно до п.8.1 загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує пеню в розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Відповідно до п.8.3 загальних умов кредитування, ТОВ «Порше Мобіліті» має право направити позичальнику перший лист щодо сплати штрафу у розмірі еквівалента 15 євро або 20 доларів за кожен випадок порушення позичальником умов статей 5.1, 5.2, 5.3, 5.4. Якщо позичальник у розумний строк після направлення першого листа продовжує порушувати вказані статті, товариство направляє другий лист. У такому випадку штраф за порушення позичальником складатиме еквівалент 20 євро або 25 доларів США. Якщо позичальник у розумний строк після направлення другого листа продовжує порушувати вказані статті, кредитор має право направити третій лист і у такому випадку штраф за порушення умов договору становитиме 25 євро або 30 доларів США.

Пунктом 8.2 загальних умов передбачено, що у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у ст. 3.3 за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченого в ст. 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту, а п. 8.5 загальних умов передбачено, що збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

16 липня 2013 року між ТОВ «Атлант-М Лепсе» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу автомобіля № -36422974, на підставі якого відповідач зареєстрував за собою право власності на автомобіль марки Volkswagen, модель Touareg NF, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_2 з об`ємом двигуна 2 967 куб. см (т. 1 а.с. 36-38).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 06 серпня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави № 50009762 від 06.08.2013 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки Volkswagen, модель Touareg NF, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_2 з об`ємом двигуна 2 967 куб. см. (надалі - «предмет застави»), що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № -36422974 від 16 липня 2013 року.

Згідно п. 1.4 договору застави, у випадку невиконання застсаводавцем положень кредитного договору, заставодержатель має право отримувати задоволення своїх вимог за рахунок предмету застави переважно перед іншими кредиторами в повному обсязі вимог, включаючи основну суму боргу, проценти за кориисування кредитом, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, включаючи пеню та інші штрафні санкції, а також видатки по зверненню стягнення на предмет застави та його реалізацію (т. 1 а.с. 28-36).

16 липня 2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом, яку останній отримав 07 липня 2017 року (т.1 а.с. 39-42).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності наявності та розміру заборгованості.Згідно з аудиторським висновком, складеним ТОВ «Бентамс аудит», ТОВ «Порше Мобіліті» для розрахунку платежів застосовувало курс, відмінний від курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк». Різниця між сумою нарахованих відсотків ТОВ «Порше Мобіліті» у рахунках фактурах та сумою нарахованих відсотків згідно графіку погашення кредиту із застосуванням обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк» за період з 03.09.2013 р. по 03.05.2017 року становить 264491,86 гривень, що у еквіваленті за курсом 8,146 грн/дол. США складає 32468,92 доларів США.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині другій статті 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Тлумачення частини другої статті 524 та частини другої статті 533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити «валютне застереження» у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі.

За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року в справі № 369/3441/16-ц (провадження № 61-12336св20) зазначено, що: «підписуючи кредитний договір, графік погашення і Загальні умови кредитування, відповідачка без будь-яких зауважень чи застережень надала свою згоду на вираження еквіваленту свого грошового зобов`язання в іноземній валюті (доларах США), складання графіку погашення кредиту в іноземній валюті та на застосування формули визначення кінцевого розміру належного до сплати платежу з урахуванням відповідного обмінного курсу, встановленого на дату виставлення відповідачем рахунку про сплату чергового щомісячного платежу. Тобто на етапі підписання договору заявник знав про те, що вказані у графіку погашення заборгованості суми у доларах США при їх обрахунку за обмінним курсом національної валюти можуть змінюватися, що обумовлено погодженим при підписанні договору характером розрахунків».

На підтвердження наявності заборгованості відповідача за кредитним договором та її розміру позивач надав до суду копії кредитного договору № 50009762 від 02.08.2013 року, загальних умов кредитування до кредитного договору, графіку погашення кредиту, договору застави транспортного засобу № 50009762 від 06.08.2013 року, договору купівлі-продажу автомобіля та акту прийому-передачі до нього, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вимоги-повідомлення щодо дострокового повернення кредиту, неоплачених рахунків та зведеного розрахунку заборгованості.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 02.11.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором № 50009762 від 02.08.2013 року становить 342 150,52 грн та складається з: 1) простростроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 32 480,33 грн, з яких: 30 018,02 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів; 376,99 грн - 3 % річних за час прострочення; 828,68 грн - сума інфляційних втрат за час прострочення; 1256,64 грн - пеня за час прострочення; 2) заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 245 189,40 грн, з яких: 237 110,60 грн - сума заборгованості за кредитом; 5716,64 грн - розмір пені; 2 362,16 грн - 3 % річних; 3) заборгованості за процентами після направлення вимоги в сумі 7825,30 грн, з яких: 7580,13 грн- сума боргу; 39,59 грн - 3 % річних; 73,63 грн - інфляційні втрати; 131,95 грн - пеня; 4) заборгованості по сплаті штрафів згідно п.п.п 8.2, 8.3, 8.5 у загальному розмірі 56 655,49 грн.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Вищезазначені документи, окрім розрахунку заборгованості, були підписані відповідачем, отже, останній був з ними ознайомлений та погодився на умови, викладені в них.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно, застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13, від 15 липня 2020 року у справі № 308/3761/16

Відповідач не спростував факт отримання кредиту, тим більше здійснював його часткове погашення, у відзиві на позовну заяву визнав факт отримання рахунків-фактур, під час розгляду справи не був згоден із заявленим банком розміром заборгованості, проте свого розрахунку не надав.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на аудиторський висновок, складений ТОВ «Бентамс аудит», згідно якого ТОВ «Порше Мобіліті» для розрахунку платежів застосувало курс, відмінний від курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь Банк».

Згідно вказаного висновку, відповідач, звертаючись до ТОВ «Бентамс аудит», поставив на вирішення аудитора питання, зокрема, щодо сум сплачених ним платежів.

Разом з тим, як убачається з переліку наданих для аудиту документів, жодних платіжних доручень або квитанцій, які б свідчили про вчинення ним, ОСОБА_1 , будь-яких платежів в рахунок погашення заборгованості за кредитом, надано не було.

Окрім того, відповідно до графіку погашення кредиту усі платежі з кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 загальних умов кредитування, згідно з якою позичальник сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні, при цьому, для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Пунктом 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, що розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент встановлення рахунка обмінного курсу банку. Позитивне або від`ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни або обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

ОСОБА_1 , підписавши загальні умови кредитування як додаток до кредитного договор, виявив згоду з такими умовами кредитування.

Проте, вказане положення умов кредитного договору залишилось поза увагою ТОВ «Бентамс аудит», яке, між іншим зобов`язалось надати замовнику (відповідачу) лише консультації (інформування) з поставлених ним питань.

Згідно положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки аудиторський висновок носить лише консультаційний (інформаційний) характер, будь-яких інших доказів на підтвердження відсутності заборгованості матеріали справи не містять, колегія суддів вважає такий висновок не достатнім доказом на спростування наявності та розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, а тому відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач на власний розсуд встановив обмінний курс для здійснення погашення кредиту.

Надані позивачем копії копії кредитного договору № 50009762 від 02.08.2013 року, загальних умов кредитування до кредитного договору, графіку погашення кредиту, договору застави транспортного засобу № 50009762 від 06.08.2013 року, договору купівлі-продажу автомобіля та акту прийому-передачі до нього, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, вимоги-повідомлення щодо дострокового повернення кредиту, неоплачених рахунків та зведеного розрахунку заборгованості є належними та допустимими доказами на підтвердження існування у відповідача кредитних зобов`язань.

При дослідженні наданих банком письмових доказів встановлено, що кредитний договір, додаткова угода, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, договір застави транспортного засобу засвідчені підписами ОСОБА_1 , що свідчить про те, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо умов кредитування.

Відповідач, як зазачено вище, ознайомився та погодився з умовами, викладеними у договорі та в умовах кредитування.

З наданого позивачем розрахунку, убачається, що відповідачем частково сплачувалась заборгованість, проте, у повному обсязі кредитні кошти відповідачем ТОВ «Порше Мобіліті» повернуті не були.

Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не виконав свого обв`язку щодо належного дослідження поданих сторонами доказів, їх перевірки, оцінки в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, про що наголошував Верховний Суд у постановах від 16 червня 2021 року у справі № 161/3750/13 та від 09 червня 2021 року у справі № 554/11503/15, та як наслідок, помилково вважав недоведеними наявність та розмір заборгованості.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно ст. 19 Закону України «Про заставу», що кореспондується із положенням статті 589 ЦК України, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойку), необхідні витрати та утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Статтею 20 Закону України «Про заставу» встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання заставодержатель набуває право звернення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 16 Закону України «Про заставу» право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.

Згідно ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем основного зобов`язання позивач вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Визначаючи розмір заборгованості, в рахунок якої підлягає звернення стягнення на предмет застави, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Таким чином, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умови пред`явлення банком до позичальника та поручителя вимоги про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання (правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14-265цс18).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Як зазначено вище, пунктом 3.2.1. Умов кредитування передбачено, що у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та або вимагати дострокового розірвання Договору.

Судом встановлено, що 16.06.2017 року ТОВ «Порше Мобіліті» підготувало вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитом протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги, яку направило поштою на адресу ОСОБА_1 21.06.2017 року.

Згідно з вказаною вимогою заборгованість за кредитом складає 264 597,65 грн та складається з суми заборгованості, яка станом на поточну дату становить еквівалент 8 822,72 доларів США і відповідно до обмінного курсу за безготівковими операціями ПАТ «Креді агріколь Банк» складає 229 408,37 грн; несплачених чергових платежів у розмірі 30 018,02 грн, штрафних санкцій відповідно до пю 8.3 кредитного договору у розмірі 2 610,21 грн, витрат, понесених компанією з метою повернення простроченої заборгованості у розмірі 2 561,05 грн.

Згідно з вказаною вимогою товариство вимагало від позичальника з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається товариством таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та товариство буде вимушене стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Вказану вимогу відповідачу вручено 07 липня 2017 року. Зазначене підтверджується позивачем та не спростовується відповідачем.

Отже, останнім днем повернення кредиту з урахуванням вимоги є 05 серпня 2017 року.

Вказаною досудовою вимогою про погашення заборгованості ТОВ «Порше Мобіліті» реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту, чим змінило строк виконання самого зобов`язання, а тому нарахування позивачем заборгованості за процентами після направлення вимоги в сумі 7 825,30 грн, з яких: 7 580,13 грн- сума боргу; 39,59 грн - 3 % річних, 73,63 грн - сума інфляційних втрат; 131,95 грн сума нарахованої пені, а також пені та 3 % річних на суму на суму заборгвоаності за кредитом (237 110,60 грн) у загальному розмірі 8078,8 грн (5716,64+2362,16) є незаконним.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За змістом пункту 8. 1 загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, позичальник сплачує компанії пеню у розмірі 10% річних від суми заборгованості за кожний день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно.

Відповідно до пункту 8.2 загальних умов кредитування у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої в статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20% від суми кредиту.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Подібний правовий висновок висловлено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року в справі № 2-685/10 (провадження № 61-15423св19) зазначив, що «у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6- 2003цс15 відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому, необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру».

Отже, оскільки законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу зі сплати пені за час прострочення за кредитом у розмірі 1256,64 грн слід відмовити.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня, як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17.

Також, аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Оскільки предметом укладеного між сторонами кредитного договору № 50009762 від 02.08.2013 року є грошові кошти в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати, які заявлені позивачем у розмірі 828,68 грн стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Обгрнутованим в даному випадку є лише нарахування 3 % річних за час прострочення за кредитом у розмірі 376,99 грн.

Через порушення відповідачем своїх зобов`язань, вказаних в п.п. 5.2, 5.3, 5.4, 8.2 кредитного договору, йому неодноразово направляли вимоги про сплату заборгованості, також, позивачем були понесені витрати за договором дорученням від 12.06.2012 року, відповідно до якого, товариство з обмеженою відповідальністю «ТОВ Кредитекспрес Юкрейн ЕЛ.ЕЛ.СІ» надало послуги ТОВ «Порше Мобіліті» щодо забезпечення повернення суми поточної заборгованості та заборгованості за кредитом у позасудовому порядку, забезпечення звернення стягнення на предмет застави позасудовим способом на підставі виконавчого напису нотаріуса, відкриття виконавчого провадження, проведення опису в процесі здійснення виконавчого провадження стосовно боржника, а тому позивачем згідно п.п. 8.3, 8.5 відповідачу нараховано заборгованість по сплаті штрафів у загальному розмірі 5 171,26 грн.

Аналізуючи вищенаведене, оцінивши зібрані у справі докази, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та звернення стягнення на предмет застави (автомобіль) в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 50009762 від 02.08.2013 року в загальному розмірі 324 161,10 грн , з яких: 237 110,60 грн - основна сума заборгованості, 30 018,02 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, 3 % річних - 376,99 грн, штраф згідно п. 8.2 кредитного договору - 51 484,23 грн, штраф згідно п. 8.3 кредитного договору - 2 610,21 грн, збитки згідно п. 8.5 кредитного договору - 2 561,05 грн.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як убачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн під час розгляду справи судом першої інстанції та їх відшкодування за рахунок опонента у судовому процесі, позивач долучив до позовної заяви копії договору від 26.05.2015 року, укладеного між ТОВ «КПД Консалтинг» та ТОВ «Порше Мобіліті» про надання юридичних послуг, додаткової угоди № 3 до договору про надання юридичних послуг від 26.05.2015 року, а також копію заявки на надання послуг № 311 від 01.11.2017 року.

Згідно п. 4.1 заявки № 311, замовник зобов`язаний заплатити виконавцю за представництво інтересів замовника в суді першої інстанції 10000 грн, крім того, ПДВ 2 000 грн.

Згідно акту про надані послуги до заявки № 311 від 01.11.2017 року, виконавець надав замовнику такі юридичні послуги за п. 1а заявки № 3111 від 01.11.2017 року: представнцивто інтересів замовника в суді першої інстанції у справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави. Вартість зазначених послуг становить 12 000 грн.

Також, ТОВ «Порше Мобіліті», звертаючись до суду із апеляційною скаргою, просило стягнути з відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 8 400 грн, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи, на підтвердження чого посилалось на копії договору від 26.05.2015 року, укладеного між ТОВ «КПД Клнсалтинг» та ТОВ «Порше Мобіліті» про надання юридичних послуг, додаткової угоди № 3 до договору про надання юридичних послуг від 26.05.2015 року, а також заявки на надання послуг № 311 від 01.11.2017 року.

Відповідно до п. 4.1 заявки, за представництво інтересів клієнта в суді апеляційної інстанції клієнт сплачує 7 000 грн, крім того, ПДВ 1 400 грн, що разом становить 8 400 грн.

Згідно рахунку на оплату № 150526_311_2 від 01.07.2021 року ТОВ «Порше Мобіліті» сплатило ТОВ «КПД Консалтинг» за договором про надання юридичних послуг від 26 травня 2015 року, з урахуванням додатковї угоди № 3 від 10.04.2018 року, кошти в розмірі 8 400 грн.

Як свідчать матеріали справи, правом на подання клопотання про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, відповідач не скористався. Не зроблено такої заяви і в суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на професійну правничу допомогу, понесені ним у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції та апеляційним переглядом справи, у заявленому розмірі підтверджені належними доказами, вказані докази були надані суду у строк, визначений процесуальним законом, заперечень щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відповідачем не висловлено, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» пропорційно розміру задовлених позовних вимог (62,96%) 12 843,84 грн витрат на правову допомогу та 9 709,08 грн судового збору, а всього 17 265,24 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Літвінова Євгена Володимировича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за кредитним договором № 50009762 від 02.08.2013 року в загальному розмірі 324 161,10 (триста двадцять чотири тисячі сто шістдесят одна) грн 10 коп, з яких: 237 110,60 грн - основна сума заборгованості за кредитом, 30 018,02 грн - сума простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів, 3 % річних - 376,99 грн, штраф згідно п. 8.2 кредитного договору - 51 484,23 грн, штраф згідно п. 8.3 кредитного договору - 2 610,21 грн, збитки згідно п. 8.5 кредитного договору - 2 561,05 грн, звернути стягнення на автомобіль марки Volkswagen, модель Touareg NF, 2013 року випуску, кузов № НОМЕР_2 з об`ємом двигуна 2 967 куб.см, державний номер НОМЕР_4 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (, місцезнаходження: 02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1-В) 9 709,08 грн судового збору та 12 843,84 грн витрат на правову допомогу, а всього 17 265,24 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять) 24 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 22 грудня 2021 року.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді В.М. Ратнікова

Т.О. Писана