КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №752/13686/20 Головуючий у суді 1 інстанції: Шевченко Т.М.

Провадження №22-ц/824/7900/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

15 червня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого (судді-доповідача) Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.

за участю секретаря Стеблиненко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Тренінгового центру прокурорів України, Національної академії прокуратури України, третя особа: Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Тренінгового центру прокурорів України, Національної академії прокуратури України, третя особа: Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року №249-к про звільнення ОСОБА_1 з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України,

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України або на рівнозначній посаді в Тренінговому центрі прокурорів України (у разі проведення державної реєстрації припинення Національної академії прокуратури України () шляхом ліквідації) з дати звільнення з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України,

- стягнути з Національної академії прокуратури України або її правонаступника Тренінгового центру прокурорів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 червня 2020 року до дня поновлення на роботі.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона має близько 15 років стажу роботи у Національній академії прокуратури України та неодноразово заохочувалася за сумлінне виконання своїх службових обов`язків, про що є записи у трудовій книжці. Нагороджена Подякою за сумлінну службу в органах прокуратури ІІІ ступеня.

Наказом Голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02.06.2020 року №249-к від 17.06.2020 року вона була звільнена з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією установи).

25.09.2019 року набрав чинності Закон України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодопершочергових заходів із реформи органів прокуратури», що передбачає створення на базі Національної академії прокуратури України Тренінгового центру прокурорів України без вказівки про ліквідацію Академії.

Національна академія прокуратури України та Тренінговий центрпрокурорів України мають однакові основні функції і завдання: підвищення кваліфікації прокурорів та здійснення спеціальної підготовки кандидатів на посаду прокурора.

Тренінговий центр прокурорів України, з огляду на свій правовий статус, основні функції і завдання, є по суті правонаступником Національної академії прокуратури України, знаходиться за адресою та користується засобами зв`язку Національної академії прокуратури України, все майно і майнові права якої перейшли до Тренінгового центру прокурорів України, що є однією з ознак реорганізації.

Тренінговий центр прокурорів України порушив встановлений законом порядок звільнення, а саме, не виконав належним чином обов`язок щодо її подальшого працевлаштування, не встановив факту неможливості переведення на роботу до реорганізованої установи, чим порушив ч. 2 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якої звільнення працівника з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, допускається лише при неможливості перевести працівника на іншу роботу.

Національна академія прокуратури України також порушила вимоги чинного законодавства, оскільки внаслідок реорганізації юридична особа припиняється, але її права та обов`язки в порядку правонаступництва переходять до нової (іншої) юридичної особи. При цьому, до правонаступника переходять обов`язки не тільки в частині майнових прав, а й трудових відносин, в тому числі обов`язок щодо працевлаштування працівника (переведення працівника на іншу роботу).

Відтак її незаконне звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України тягне за собою поновлення її на посаді (рівнозначній посаді) у Тренінговому центрі прокурорів України.

Оскільки її звільнено з посади старшого викладача відділу підготовкипрокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки Національної академії прокуратури України з порушенням встановленого законом порядку,їй має бути виплачений середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до Тренінгового центру прокурорів України, Національної академії прокуратури України, третя особа: Офіс Генерального прокурора, про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України від 19.09.2019 №113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», що передбачає створення на базі Національної академії прокуратури України Тренінгового центру прокурорів України без вказівки про ліквідацію Академії. Цим Законом слова «Національна академія прокуратури України» у тексті Закону України «Про прокуратуру» замінено словами «Тренінговий центр прокурорів України», тобто йде мова про реорганізацію Академії.

Тренінговий центр прокурорів України не є іншою за змістом діяльності і функціями юридичною особою, ніж Національна академія прокуратури України, а Тренінговий центр прокурорів України є правонаступником Національної академії прокуратури України.

Зазначає, що порівняння статутів відповідачів доказує, що Національна академія прокуратури України та Тренінговий центр прокурорів України є тотожними установами, які здійснюють діяльність на одній і тій же майновій базі, виконують однакові функції та залучають для виконання завдань працівників з аналогічними вимогами до них.

Посилається на те, що судом першої інстанції не надано оцінки фактам використання Тренінговим центром прокурорів України майна, місця знаходження, офіційної адреси, електронної системи документообігу та засобів зв`язку Національної академії прокуратури України за кілька місяців до офіційної передачі майна Академії за наказом Генерального прокурора №50б від 11 червня 2020 року «Про організацію приймання-передачі майна».

Тренінговий центр прокурорів України та третя особа Офіс Генерального прокурора подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просять у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін. Зазначають, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а доводи апелянта не відповідають фактичним обставинам справи і нормам чинного законодавства.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник Тренінгового центру прокурорів України Амірова Ю.О. та представник Національної академії прокуратури України Сабодаш Р.Б. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Судом першої інстанції встановлено, що з 12 вересня 2005 року ОСОБА_1 працювала в Національній академії прокуратури України. (а.с. 24-28, 37-38 т. 1)

08 квітня 2020 року ОСОБА_1 отримала від Національної академії прокуратури України персональне попередження про звільнення з посади з 17 червня 2020 року на підставі п. 1 ст. 40, ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією установи. (а.с. 204 т. 1)

Наказом Голови ліквідаційної комісії Національної академії прокуратури України від 02 червня 2020 року №249-к ОСОБА_1 звільнено з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки 17 червня 2020 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України). (а.с. 205 т. 1)

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За положеннями ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Таким чином, при відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю на підприємстві, на якому відбувається вивільнення працівників, а саме така обставина настає внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, власник або уповноважена ним особа доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці. Саме державна служба зайнятості в силу частини четвертої наведеної статті вчиняє дії з працевлаштування вивільненого працівника.

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року №9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

Ліквідацією юридичної особи є спосіб припинення суб`єкта господарювання при якому припиняються всі його права, а зобов`язання мають бути виконані повністю в межах ліквідаційної процедури (стаття 111 ЦК України). Під реорганізацією юридичної особи розуміють припинення юридичної особи з переходом прав та обов`язків до іншої особи (правонаступника) в порядку загального правонаступництва (стаття 104 ЦК України).

При цьому, згідно з частиною четвертою статті 36 КЗпП України у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.

Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 03 березня 2020 року №175 «Деякі питання реалізації законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» постановлено ліквідувати Національну академію прокуратури України.

Наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №129 вирішено припинити Національну академію прокуратури України шляхом ліквідації та утворити комісію з ліквідації Національної академії прокуратури України (а.с. 90-91 т. 1)

Відповідно до наказу Генерального прокурора від 05 березня 2020 року №130 утворено Тренінговий центр прокурорів України на базі Національної академії прокуратури України, що ліквідується. (а.с. 93 т. 1)

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 лютого 2021 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 травня 2021 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказів від 05 березня 2020 року №123 «Про ліквідацію Національної академії прокуратури України», №130 «Про деякі питання утворення Тренінгового центру прокурорів України» та №131 «Про закріплення державного майна за Тренінговим центром прокурорів».

Із наведеного вище вбачається, що відбулася ліквідація Національної академії прокуратури України, наявність правонаступництва після ліквідації Національної академії прокуратури України не встановлена, Тренінговий центр прокурорів України є новоствореною юридичною особою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади старшого викладача відділу підготовки прокурорів з процесуального керівництва та криміналістичного забезпечення досудового розслідування інституту спеціальної підготовки відбулося у зв`язку з ліквідацією Національної академії прокуратури України та відповідає вимогам ст. ст. 40, 49-2 КЗпП України, а тому вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника не є обов`язком роботодавця.

Згідно зі статтею 235 КЗпП України підставою для поновлення працівника на роботі є його звільнення без законних підстав. Тому поновлено на роботі може бути лише працівника, якого звільнено незаконно, з порушенням процедури звільнення чи за межами підстав, передбачених законом чи договором або за відсутності підстав для звільнення.

У разі якщо працівника звільнено обґрунтовано, з додержанням процедури звільнення, підстав для поновлення працівника немає.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко