Справа № 509/1655/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Овідіопольський РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

12 квітня 2021 року, ОСОБА_1 звернулась до Овідіопольського райсуду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просила суд скасувати арешт з усього майна та житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 1246841 від 19.08.2004 року реєстратором : Овідіопольською РДНК на підставі постанови ДВС Овідіопольського РУЮ серії АВ № 998402 від 12.07.2004 р. (об`єкт обтяження все майно та житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 ), мотивуючи це тим, що після смерті її матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на спадкове майно, відносно якого, остання склала заповіт від 29.04.2013 р., посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільради Овідіопольського району Одеської області, яким заповідала все своє майно на її ім`я.

Отримавши в Овідіопольському райсуді Одеської області копію рішення суду від 26.04.2002 р. по справі № 2-414/2002 за позовом прокурора в інтересах Овідіопольського РЕМ до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 6386,69 грн., вона з`ясувала, що вказаний арешт було накладено державним виконавцем в процесі виконання рішення суду про стягнення боргу з її матері ОСОБА_2 .

Звернувшись до Овідіопольської РДНК з заявою про прийняття спадщини, виявилося, що на все майно спадкодавця ОСОБА_2 накладено арешт, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав № 245072223 від 19.02.2021 р., а саме, арешт накладено 19.08.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1246841, реєстратором Овідіопольською РДНК, підстава обтяження постанова ДВС Овідіопольського РУЮ АВ № 998402 від 12.07.2004 р., об`єкт обтяження все майно та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з чим, звернувшись з відповідним листом від 24.02.2021 р. до начальника Овідіопольського РВ ДВС ПМ УМЮ (м. Одеса), позивачка просила, надати їй письмові відомості, чи закінчено ВП серії АВ № 998402 від 12.07.2004 р., станом на 24.02.2020 р., і якщо закінчене, просила зняти арешт з нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 , на що отримала письмову відповідь про відсутність у в Овідіопольському РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкритих та/або закінчених виконавчих проваджень, в яких боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та надати будь-яку детальну інформацію з приводу накладених у 2004 р. арештів на її майно неможливо у зв`язку з закінченням терміну зберігання відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах ДВС, затвердженого Наказом Мінюсту України від 25.12.2008 р. № 2274/5, так як строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому відсутні підстави для зняття арешту № 1246841, зареєстрованого 19.08.2004 р. і вказаний арешт можливо зняти за рішенням суду.

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.04.2021 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 14-15).

14 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідачів АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», в якому представник відповідачів вказує, що позивачка з моменту прийняття спадщини прийняла усі права та обов`язки покійної матері, у зв`язку з чим, для неї законодавством визначено порядок захисту її майнових прав, передбачені розділом VII ЦПК України, а тому вказана позовна заява подана у супереч приписам п. 5 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року, у зв`язку з чим, провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, вважаючи, що єдиним механізмом зняття арештів у даному випадку є оскарження дій державного виконавця, а не шляхом подачі позову, з посиланням, що в матеріалах справи відсутні докази того, що АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» є особою в інтересах якої накладено арешт на майно згідно постанови ДВС АВ № 998402 від 12.07.2004 року та відповідачі не суб`єктом, до повноважень якого входить зняття арешту з майна боржника, і як наслідок, порушено право позивачки не підлягає відновленню, а тому вони не є належними відповідачами у справі, у зв`язку з чим просив суд в задоволенні позову ОСОБА_1 , відмовити в повному обсязі (а.с. 17-19).

24 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 , надіслала на адресу суду відповідь на відзив АТ «ДТЕК Одеські Електромережі», в якій позивачка зазначила, що вона не була і не є стороною виконавчого провадження, якого на сьогодні не існує, що вбачається з вищезазначеного листа Овідіопольського РВ ДВС ПМУ МЮ (м.Одеса) від 12.03.2021р. № 45-8313, а отже, ні ОСОБА_2 , ні позивачка ОСОБА_1 не мають статусу боржників у виконавчих провадженнях, а тому твердження представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є виключно його особистими припущеннями без належних доказів зворотного, та з посиланням на те, що на теперішній час АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» має той самий , що і ПАТ ЕК «Одесаобленерго», що спростовує доводи відповідачів про те вони є неналежними відповідачами по даній справі (а.с. 37-39).

17 червня 2021 року від представника АТ «ДТЕК Одеські Електромережі» на адресу суду надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив, в якому представник відповідача зазначив, що зняття арешту з майна (коштів) є прямою передбаченою законом дією, котру зобов`язаний вчинити саме державний виконавець як у постанові про закінчення виконавчого провадження, так і при поверненні виконавчого документу стягувачу, а тому єдиним механізмом знаття арештів є саме оскарження дій державного виконавця, з посиланням, що позивачкою не надано жодних доказів, що відповідачі є особою в інтересах якої накладено вказаний арешт, а тому вони не є належними відповідачами у справі, надавши до суду письмову заяву, в якій, заперечували проти позовних вимог позивачки та проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву від 13.05.2021 року, а також запереченнях на відповідь на відзив від 16.06.2021 року та розгляд справи просили проводити за їх відсутністю (а.с. 47, 54-57).

17 червня 2021 року від представниці позивачки адвоката Конової Л.М. за ордером надійшли письмові пояснення щодо заперечень на відповідь на відзив, в яких вона категорично не погоджувалась з позицією відповідачів, з огляду на те, що з відомостей з відкритих джерел та витягів з ЄДР від 21.05.2021р та від 04.06.2021р. назва юридичної особи з кодом (дата державної реєстрації 15.12.1998 року). АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Зміна в назві відбулася 08.05.2018 р., а тому представник відповідачів, зазначаючи себе неналежним відповідачем по справі, повинен був надати завірені належним чином копії своїх установчих документів, які б підтверджували його твердження, вказуючи, що позивачка вправі обирати будь який законний спосіб захисту своїх порушених прав (а.с. 61-62).

В судове засідання представниця позивачки не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, однак надіслала до суду письмове клопотання, в якому вона повністю підтримала позов ОСОБА_1 , просила його задовольнити і слухати справу без її участі та участі позивачки (а.с. 61-62).

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлений належним чином, однак надіслав на адресу суду письмову заяву, в якій, заперечував проти позовних вимог, проханням відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву від 13.05.2021 року, а також запереченнях на відповідь на відзив від 16.06.2021 року та проханням проводити розгляд справи за його відсутністю (а.с. 47).

Представник 3-ої особи Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, особисто під рзписки, причини неявки суду не повідомив, будь-яких письмових пояснень чи клопотань про розгляд справи за його відсутності суду не надав (а.с. 30,46).

Дослідивши матеріали справи та додатково надані суду докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно положень ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Згідно п.п. 4.10.1.,4.10.2. «Інструкції про проведення виконавчих дій», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 15.12.99 № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 р. за № 865/4158 (в редакції, чинній на момент спірних правовідносин), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, згідно із статтею 40-1 Закону припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження (окрім випадків направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби), повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадової особи), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Не зняття державними виконавцями арешту з майна боржників у виконавчому провадженні, відсутністю виконавчого провадження та відсутністю відомостей в Автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі якого винесено записи про арешт майна прямо порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження спадковим майном.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі № 817/928/17.

Таким чином, суд вважає, що позивачкою ОСОБА_1 , було обрано законний спосіб захисту своїх майнових прав, шляхом пред`явлення позову до відповідача про зняття арешту з майна.

Статями 386-393 ЦК України передбачено держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Cудом встановлено, що ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого 13 червня 2020 року (а.с. 10).

Також, судо з`ясовано, що за своє життя, ОСОБА_2 залишила заповіт, складений 29.04.2013 року та посвідчений секретарем виконкому Миколаївської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, яким заповідала все своє майно своїй доньці ОСОБА_1 (позивачці) (а.с. 11).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 245072223 від 19.02.2021 року підтверджується накладення арешту 19.08.2004 року, реєстраційний номер обтяження 1246841, реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження постанова ДВС Овідіопольського РУЮ АВ № 998402 від 12.07.2004 року. Об`єкт обтяження все майно та житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який входить до спадкової маси після смерті заповідача ОСОБА_2 (а.с. 6).

Судом встановлено, що 24 лютого 2021 року позивачка звернулась до начальника Овідіопольського РВ ДВС ПМ УМЮ (м.Одеса) із заявою про зняття арешту з майна ОСОБА_2 (а.с. 7).

З листа начальника Овідіопольського РВ ДВС ПМ УМЮ (м. Одеса) від 12.03.2021р. вих. № 45-8313 направленого на ім`я позивачки ОСОБА_1 вбачається, що у відділі відсутні відкриті та/або закінчені виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_2 , у зв`язку із закінченням терміну зберігання відповідно до п. 9.9 «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, підстав для зняття арешту № 1246841 зареєстрованого 19.08.2004 року згідно Закону України «Про виконавче провадження» немає, а тому вказаний арешт може бути знятий за рішенням суду (а.с. 8).

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року відповідачами в справі щодо зняття арешту з майна є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI).

Посилання представника відповідачів у своєму відзиві на постанову апеляційного суду Одеської області від 26.06.2018 р. по справі № 522/13134/17 по-перше не стосується даних правовідносин, а по-друге не є преюдиційним для суду першої інстанції, адже не є судовою практикою ВС або ВП ВС., а тому посилання відповідачів на вказану постанову апеляційної інстанції є безпідставним.

Відповідно до Постанови ВП ВС від 22.02.2020 р. по справі № 340/25/19 якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача дії органу ДВС при накладенні арешту на певне майно, такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільного/господарського судочинства, що спростовує доводи відповідачів про те, що в даній ситуації єдиним дієвим механізмом зняття арештів у даному випадку є оскарження дій державного виконавця і суперечить Правовій позиції ВП ВС, наведеній вище.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 26.04.2002 року, позов прокурора в інтересах Овідіопольського РЕМ до ОСОБА_2 був задоволений, стягуто з ОСОБА_2 на користь Овідіопольського РЕМ 6386,69 грн. та державне мито 64 грн. (а.с. 9).

З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 04.06.2021 року Овідіопольський район електричних мереж ВАТ «Одесаобленерго» був відокремленим підрозділом юридичної особи Відкрите акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія Одесаобленерго» з кодом (дата державної реєстрації 15.12.1998 року). На теперішній час, як вбачається з відомостей з відкритих джерел та витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 21.05.2021р та від 04.06.2021р. назва юридичної особи з кодом Акціонерне товариство «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ». Зміна в назві відбулася 08.05.2018 року. Таким чином суд дійшов висновку, що твердження представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив про те, що вони є неналежним відповідачем по справі є безпідставними та не підтвердженими представником відповідачів документально, а тому суд вважає АТ «ДТЕК ОДЕСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» належним відповідачем по справі.

З матеріалів позову, а саме з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, вбачається існування арешту нерухомого майна, який порушує права позивачки на отримання у встановленому Законом порядку спадщини за заповітом і порушує її право власності на вказане вище нерухоме спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_2 , а тому позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Враховуючи, що в порядку ст. 141 ЦПК України, позивачкою у позові не ставиться питання щодо розподілу судових витрат у сумі 908 грн., вказане питання судом не розглядається.

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,95,133,141,174,200, 213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 316-320,321,328,386-393,722 ЦК України, Постановою Верховного Суду від 27 березня 2020 року по справі № 817/928/17, суд -

В И Р І Ш И В :

1.Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Одеські Електромережі», за участю третьої особи: Овідіопольський РВ ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з нерухомого майна задовольнити ;

2. Скасувати арешт з усього майна та житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 , що зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 1246841 від 19.08.2004 року реєстратором : Овідіопольською РДНК, накладений на підставі постанови ДВС Овідіопольського РУЮ серії АВ № 998402 від 12.07.2004 р. (об`єкт обтяження все майно та житловий будинок за адресою : АДРЕСА_1 ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 17.06.2021 р.

Суддя Гандзій Д.М.