Дата документу 08.06.2021
Справа № 334/1553/21
Провадження № 2/334/2953/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Кисельової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравця Олександра Олександровича про забезпечення позову, -

встановив:

Представник позивача адвокат Кравець О.О. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить витребувати із чужого незаконного володіння відповідача на користь позивача нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,1 га. у межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий № 230100000:04:038:0160), цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Разом з позовною заявою представник позивача надав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти реєстраційні дії, в тому числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:038:0160), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, та шляхом накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:038:0160), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Заяву обґрунтовує тим, що предметом позову є витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спірної земельної ділянки. Підставою позову є ті обставини, що майно вибуло з законного володіння власника поза його волею внаслідок укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, серії та номер 7218, виданого 02.11.2020 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Вовк І.І. Тимчасове обмеження права розпоряджатися спірною земельною ділянкою без обмеження права володіння та користування нею, не зашкодить істотним чином правам та охоронюваним законом інтересів відповідача під час розгляду справи судом. Невжиття заходів забезпечення позову надасть можливість відповідачеві здійснити відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що може призвести до утруднення виконання рішення у даній справі або взагалі до неможливості його реального виконання. Вважаємо, що вимоги про вжиття заходів забезпечення позову зазначеним ним шляхом є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до частини першої статті 153 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши клопотання представника позивача, письмові докази, суд дійшов наступних висновків.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано частиною четвертою статті 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, статті 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, які згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно частини першої статті 149 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 4 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанова № 9), згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно з пунктом 43 рішення у справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

У пункті 6 Постанови № 9 зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

З огляду на викладене, вбачається висновок, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову щодо накладення арешту на спірне майно, співвідноситься з предметом позову, а отже існує конкретний зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, а тому вжитий судом захід забезпечення позову буде спроможній забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Так, з позовної заяви та доданих до неї письмових доказів вбачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо земельної ділянки.

Таким чином, суд погоджується з обґрунтованим припущенням представника позивача про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення, запобігти яким можливо шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку.

Арештом майна є тимчасове позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном.

Зважаючи на те, що забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів і задоволених вимог позивача, які носять тимчасових характер, та з огляду на зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що в майбутньому рішення суду може утруднитись чи взагалі бути неможливим, що є підставою для забезпечення позову.

Разом з цим, суд вважає за необхідне вказати, що доводи, наведенні в даній ухвалі про необхідність вжиття заходів забезпечення позову, жодним чином не свідчать про доведеність позовних вимог, що в цілому підлягає перевірці та оцінці під час розгляду та вирішення справи по суті.

Також, предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Отже, заявлення такої вимоги неволодіючим власником презюмує перебування майна, що є предметом спору у фактичному володінні відповідача за позовом і правомірність такого володіння не спростована, допоки спір про право між сторонами не буде вирішений судом.

У той же час, представник позивача просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони певних дій щодо спірного майна державним реєстраторам, які не є учасниками даного спору, жодних позовних вимог у межах даної справи до них не пред`явлено. Наклавши таку заборону, суд фактично констатує неправомірність володіння спірним майном відповідачем, що може мати місце тільки за наслідками вирішення спору по суті.

Отже, такий захід забезпечення позову очевидно є неспівмірним з предметом заявлених у справі позовних вимог.

Таким чином, вимога представника позивача про вжиття заходу забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії щодо спірної земельної ділянки державним реєстраторам задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 149 - 153, 260, 268 ЦПК, суд,-

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравця Олександра Олександровича про забезпечення позову задовольнити частково.

З метою забезпечення позову у справі № 334/1553/21 накласти арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,1 га, у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:038:0160), цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

У задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали суду. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Копії ухвали направити учасникам справи.

Суддя: