Справа № 487/3701/21
Провадження № 2/487/2088/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.06.2021 року

Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва - Цуркан Р.С., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - кредитна спілка Антея, про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИВ :

01.06.2021р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Заводського ВДВС у м.Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - кредитна спілка Антея про зняття арешту з нерухомого майна.

У позовній заяві посилається на те, що 18.12.2004 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Миколаєва у цивільній справі №487/5627/14-ц (провадження 2/487/2155/14) на користь Кредитної спілки «Антея», з неї стягнено 37026,93грн. в погашення за кредитним договором №013/КФ-12/119 від 25.10.2012 року заборгованості, яка на 19.05.2014 року становить: за кредитом - 21816,84грн., за відсотками - 15210,09грн., 370,26грн на відшкодування судових витрат, - разом 37397,19грн. В зв`язку з невиконання рішення суду, Кредитна спілка «Антея» з виконавчим листом №2/487/2155/14 виданого Заводським районним судом м. Миколаєва про стягнення з неї на користь Кредитної спілки «Антея»-звернулася до Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції. 10.06.2015 року Заводським відділом ДВС Миколаївського міського управління юстиції було відкрите виконавче провадження №47943577 з примусового виконання виконавчого листу №2/487/2155/14. Здійснюючи примусове виконання у виконавчому провадженні, державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Чертковим О.О. було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника та внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру - номер запису про обтяження - 12283484 від 30.11.2015 року. 08.02.2016 року держаним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року). В зв`язку з тим, що виконавче провадження №47943577 завершене, а звернення стягнення на моє майно не скасовано, 18.01.2021 року адвокатом Свергуновим О.Ю. до Заводського відділу державної виконавчої служби у місти Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був скерований адвокатський запит з метою з`ясування підстав звернення стягнення на моє майно та можливості його скасування. Листом головного державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місти Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кирильченко Д., №34205/1 від 20.05.2021 року у скасуванні заборони звернення стягнення на її майно було відмовлено.Також повідомлено, що надати більш вичерпну інформацію та вирішити питання щодо зняття арештів з майна боржника не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження знищено згідно з пунктом 1-2 Розділу ІІ "Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5, у зв`язку з закінченням терміну зберігання. Окрім цього, розяснено, що ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", передбачено вичерпний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини. Також передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до позовної заяви позивач просила суд скасувати арешт нерухомого майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, накладений постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції Чертковим О.О. від 01.11.2012р., номер запису про обтяження - 12283484 від 30.11.2015р.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПКУкраїни кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частинами третьою-п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Разом із тим, ОСОБА_1 пред`явила позов, зі змісту якого не вбачається спору між сторонами про право власності (володіння, користування, розпорядження) на майно, на яке накладено арешт, і таке право ніким не оспорюється, не містить позов і матеріально-правових вимог до відповідача, а тому позовна заява не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки передбачається інша форма звернення та порядок вирішення.

Такі вимоги не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач ОСОБА_1 має бути й відповідачем, так як її майно арештоване державним виконавцем за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст.ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК України. Тому такий позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Саме до викладеного зводиться висновок Верховного Суду у справі № 204/2494/20, який враховано судом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, у відкритті провадженні слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводського відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - кредитна спілка Антея, про зняття арешту з нерухомого майна.

Копію ухвали разом з заявою та доданими до неї документами надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя Р.С. Цуркан