Справа №473/1555/21 Головуючий у 1-й інстанції Вуїв О. В.
Провадження № 22ц/812/2287/21 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 грудня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої: Ямкової О. О.,

суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу

за апеляційною скаргою

Державної міграційної служби України

(далі ДМС України)

на заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Вуїва О. В. в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області об 11 годині 27 хвилині, зі складанням його повного тексту 20 жовтня 2021 року, по справі

за позовом

ДМС України до ОСОБА_1

про відшкодування витрат, пов`язаних з примусовим видворенням,

В С Т А Н О В И Л А:

5 травня 2021 року ДМС України звернулася з позовом до громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про відшкодування 87 809 грн 88 коп. витрат, пов`язаних із його примусовим видворенням за межі території України.

В обґрунтування позову посилалися на те, що у квітні 2019 року працівниками ДМС встановлено місце перебування відповідача у АДРЕСА_1 , де він проживав без документів на право проживання на території України. Зі слів ОСОБА_2 встановлено, що він прибув на територію України через КПП «Одеса» та у період з 28 липня 2017 року по 27 січня 2019 року знаходився у Волинському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно прибули на територію України.

27 лютого 2019 року компетентним управлінням ДМС України прийнято рішення про примусове повернення в країну походження громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_2 в строк до 26 березня 2019 року, яке ним не виконане.

В подальшому за адміністративними позовами ДМС України Приморським районним судом міста Одеси від 2 квітня 2019 року прийняті рішення про затримання громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_2 з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, та рішення, яким його примусово видворено за межі території України.

В той же день на підставі акту приймання-передавання відповідача ОСОБА_2 поміщено до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

В період з 17 квітня 2019 року по 19 вересня 2019 року ГУ ДМС України в Одеській області з метою ідентифікації відповідача та його документування паспортним документом або сертифікатом на повернення звернулося із запитами до компетентних органів, та після закінчення строку затримання звернулося із адміністративним позовом до суду про продовження строку затримання громадянина Бангладеш.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 27 вересня 2019 року строк затримання відповідача ОСОБА_1 продовжено.

25 листопада 2019 року на адресу позивача надійшла відповідь від представництва Республіки Бангладеш у місті Варшаві Республіки Польща щодо документування громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 сертифікатом на повернення строком дії три місяця.

13 грудня 2019 року під час реалізації процедури примусового видворення з України відповідача доставлено до аеропорту «Бориспіль», та після проявів неадекватної поведінки доставлено безпосередньо на борт літака за сполученням «Бориспіль-Шарджа». Однак, у зв`язку з проявом неадекватної поведінки з боку громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 капітан судна відмовив у його перевезенні, внаслідок чого працівники ДМС вимушені були повернути відповідача до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

У відповідності до акту про фактично здійснені витрати на примусове видворення відповідача-іноземця, який складено 23 січня 2020 року, розрахована загальна сума збитків в розмірі 87 081 грн 88 коп.. Про суму витрат відповідача сповіщено під розписку, але від добровільного відшкодування збитків він відмовився.

Посилаючись на вказані обставини та понесені державою витрати, просили їх суму стягнути з відповідача.

Відповідачем відзиву на позовну заяву не надано.

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що підстав для відшкодування понесених витрат немає, у зв`язку з відсутністю у відповідача коштів та майна, за рахунок яких він може покрити заподіяні державі збитки.

В апеляційній скарзі позивач ДМС України, посилаючись на те, що суд першої інстанції не дослідив належним чином та не дав належної оцінки їх доводам, які ґрунтуються на наданих суду доказах, та безпосередньо підтверджують заподіяння відповідачем державі збитків, які він зобов`язаний відшкодувати. Тому просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 24 грудня 2021 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , починаючи з 28 липня 2017 року знаходиться на території України без законних підстав, внаслідок чого 2 квітня 2019 року був затриманий з метою ідентифікації особи та наступного видворення за межі території України (а.с.12-13, 35,44-45).

27 листопада 2019 року особу відповідача документовано сертифікатом на повернення строком дії три місця, який є підставою для видворення ОСОБА_2 з території України та повернення до країни, громадянином якої він є (а.с.4).

Під час реалізації процедури примусового видворення за межі території України відповідачем вчинено опір, внаслідок чого капітаном повітряного судна відмовлено у його перевезенні.

За таких обставин громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 повернутий до Миколаївського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (далі Миколаївське ПТПІ) (а.с.14, 18-24, 32).

При здійсненні ДМС України, який є центральним органом виконавчої влади, дій щодо ідентифікації особи іноземця та його примусового видворення за межі території України витрачені державні кошти, фактичний розрахунок яких наведено у акті, складеному 23 січня 2020 року, де встановлено, що ці витрати складають загальну суму 87 801 грн 88 коп., в тому числі: 17 175 грн витрат з вартості проїзних квитків; 24 056 грн 12 коп. вартості послуг з утримання відповідача в Миколаївському ПТПІ ; 30 049 грн 32 коп. вартості послуги з його утримання в Волинському ПТПІ; 201 грн 44 коп. вартості з послуг ідентифікації; 15 600 грн вартості послуг з оформлення документів та транспортування в процесі його перевезення для подальшого примусового видворення за межі країни (а.с.11-17, 25-38, 80-82).

Сам рахунок вручено під розписку громадянину Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (а.с.39), після отримання якого дій щодо добровільного відшкодування витрат на користь держави Україна відповідачем не вчинено. Тому ДМС України звернулася до нього з позовом про відшкодування витрат, пов`язаних з примусовим видворенням іноземця, у судовому порядку (а.с.1-8).

Ці обставини підтверджені дослідженими доказами, що містяться у матеріалах справи, та на переконання колегії суддів, доведені позивачем в судовому порядку належним чином у відповідності до положень статей 78-81 ЦПК України.

Таким чином, позивачем в судовому порядку доведено наявність шкоди, що заподіяна державі, та її розмір, протиправність поведінки відповідача, як заподіювача шкоди, та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. В той же час відповідачем, як у досудовому порядку, так і в процесі розгляду справи не здійснено жодних дій зі спростування презумпції вини, а тому вона є юридичною підставою для висновку колегії суддів про наявність вини відповідача, як заподіювача шкоди державі, з понесених нею витрат, що пов`язані з його видворенням за межі території країни.

При вирішенні питання про можливість стягнення з відповідача на користь держави таких витрат, колегія суддів враховує порядок, визначений статтею 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та положеннями Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, СБУ №353/271/150 від 23.04.2012.

У відповідності до змісту статті 32 вищенаведеного Закону України та розділу VІІІ Інструкції №353/271/150 від 23.04.2012 встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов`язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов`язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

До кошторису витрат, необхідних для виконання рішення про примусове видворення іноземця та особи без громадянства, включається вартість: проїзних квитків для іноземця та особи без громадянства та осіб, які його супроводжують; послуг з утримання іноземця та особи без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні; послуг з ідентифікації особи; послуг з оформлення документів та вчинення інших дій, пов`язаних із примусовим видворенням, тощо.

Облік витрат, пов`язаних із примусовим видворенням, ведуть центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону, про що у двох примірниках складається акт за встановленою формою відповідно Міністерством внутрішніх справ України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері захисту державного кордону.

Іноземець та особа без громадянства сповіщається під розписку про загальну суму витрат, пов`язаних із примусовим видворенням, обчислену в цінах на день розрахунку з ним. У разі відмови іноземця та особи без громадянства підтвердити пред`явлену йому для відшкодування суму витрат в акті робиться відповідна відмітка із зазначенням причини відмови. У разі відмови іноземця або особи без громадянства відшкодувати витрати, необхідні для виконання рішення про його примусове видворення за межі України, відповідні кошти можуть бути стягнуті з нього в судовому порядку.

Тому обґрунтовуючи підстави для стягнення у судовому порядку з відповідача, як іноземця, суми витрат, позивач посилався на розрахунок цих витрат з підтвердженням їх кошторису у відповідності до законодавчих актів, сповіщення відповідача про таку суму витрат та його відмову в їх добровільному відшкодуванні.

Разом з тим, відмовляючи у стягненні витрат, пов`язаних з примусовим видворенням іноземця за межі України, суд першої інстанції вважав достатньою підставою для відмови відсутність у відповідача коштів, необхідних для відшкодування та не доведенням позивачем наявності у нього коштів чи майна, за рахунок яких відповідач може здійснити відшкодування.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може, оскільки вони суперечать обставинам справи та нормам матеріального права.

За положеннями статті 32 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства №353/271/150 від 23.04.2012 на ДМС України не покладається обов`язок доводити у судовому порядку наявність коштів та майна у іноземця до якого пред`являється вимога сплатити витрати, понесені у зв`язку з його примусовим видворенням. Саме посилання у порядку видворення на відсутність коштів для відшкодування витрат, пов`язується виключно зі здійсненням дій з примусового видворення за рахунок державного бюджету, а не зі стягненням з іноземця таких витрат, які вже понесені, в судовому порядку, в тому числі у зв`язку з відмовою від видворення та створення умов, які перешкоджають таким діям працівників державних служб.

За такого, колегія суддів вважає доведеним факт заподіяння громадянином Республіки Бангладеш ОСОБА_1 шкоди державі в особі її компетентного органу ДМС України, у зв`язку з витратами, які пов`язані з його примусовим видворенням.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового у відповідності до п.п. 3,4 частини 1 статті 376 ЦПК України, яким позов ДМС України слід задовольнити, та стягнути з громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на користь позивача витрати, пов`язані з його примусовим видворенням.

У відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь ДМС України слід стягнути судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях в загальної сумі 5 507 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ДМС України задовольнити частково.

Заочне рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ДМС України задовольнити.

Стягнути на користь держави в особі Державної міграційної служби України з громадянина Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати, завдані внаслідок примусового видворення за межі території України на суму 87 081 грн 88 коп. та 5 507 грн судових витрат за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дня складення повного судового рішення.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді О. В. Локтіонова С. Ю. Колосовський