П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року місто Маріуполь

справа № 265/891/19

провадження № 22-ц/804/1569/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Баркова В.М., Зайцевої С.А.,

секретар судового засідання Лазаренко Д.Т.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Костромітіної О.О. від 12 квітня 2021 року, дата складання повного тексту рішення 21 квітня 2021 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

12 лютого 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ ««ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 липня 2011 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 15 000, 00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк свої зобов`язання щодо надання кредиту виконав.

Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 27 січня 2019 року має заборгованість в сумі 55 464,27 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 7 529,94 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом 29 359,76 гривень, нарахованої пені 15 457,22 грн, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2 617,35 гривень штраф (процентна складова).

Позивач просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 липня 2011 року в сумі 55 464,27 гривень та судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01 липня 2011 року урозмірі 55 464,27 грн відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що додані до позовної заяви у якості доказу Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, та Умовами і правилами надання банківських послуг» була ознайомлена ОСОБА_1 01 липня 2011року.

Позивачем не надано договору із торгово-сервісним підприємством та або інтернет-магазином, з якими банк уклав договір співпраці з цього сервісу, та яким скористувалась ОСОБА_1 , чека, роздрукованого в POS-терміналі на підключення до сервісу «Оплата частинами», на підтвердження згоди на це ОСОБА_1 та перерахування кредитних коштів за здійсненною послугою «Оплата частинами» на рахунок торгово-сервісного підприємства, у зв`язку з чим не прийняти доводи позивача про погодження з відповідачкою ОСОБА_1 щодо надання їй послуги «Оплата частинами» та перерахування коштів в сумі 13 734,62 грн в оплату за товар, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав про збільшення розміру заборгованості ОСОБА_1 19 березня 2016 року на суму 13 734,62 грн та подальше щомісячне списання з карткового рахунку суми 711,82 грн із призначенням платежу «Оплата товара».

Згідно з банківською випискою станом на 05 червня 2016 року відсутня заборгованість у ОСОБА_1 за кредитом. З 05 червня 2016 року по 31 травня 2018 (дату закінчення строку дії кредитної картки) з врахуванням отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів (без врахування спірних транзакцій щодо списання банком щомісячно з кредитних коштів в розмірі 711 грн 82 коп. та суми процентів, утриманих незаконно із кредитних коштів), ОСОБА_1 повернула всі отримані нею кредитні кошти, про що свідчить розрахунок, наданий представником відповідача.

Відповідачка, не будучи обізнаною з умовами договору, не повинна нести відповідальність за сплату процентів, комісій та пені за договором, з умовами якого вона не була погоджена.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

27 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що між банком та відповідачем укладено договір приєднання, про що свідчить надана до матеріалів справи копія анкети-заяви з його особистим підписом. Підписанням угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір.

Відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, пені та штрафу, оскільки разом із анкетою-заявою відповідачкою ОСОБА_1 підписана Довідка про умови кредитування із використанням картки «Універсальна GOLD», з яких вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки.

ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву та Довідку про умови кредитування, тож між сторонами було погоджено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 2,5 щомісячно (30% річних).

Оскільки сторонами було погоджено процентну ставку, а у розрахунку банку проценти за користування кредитом визначено за різними ставками, то суду слід було визначити й стягнути заборгованість за процентами відповідно до положень закону та підписаної відповідачем заяви.

Якщо відповідач дійсно вважав, що послуга «Миттєва розстрочка» оформлена не ним, а іншою особою, то саме він повинен був звернутися до Банку задля повідомлення про вчинення операцій за його платіжним засобом без його волевиявлення.

Доводи інших учасників справи

15 червня 2021 року відповідаяч ОСОБА_1 надала до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», в якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому просить залишити рішення суду без змін, виходячи з того, що позивачем не надано до суду примірник кредитного договору від 01 липня 2011 року, складеного у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, на час складання договору.

Надана позивачем до суду Анкета-заява не містить ані суми кредиту, ані розміру процентної ставки, а також інших суттєвих умов договору.

Рух справи в суді апеляційній інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Барков В.М., Мальцева Є.Є.

Ухвалою апеляційного суду від 11 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача АТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою апеляційного суду від 24 травня 2021 року 2021 року справа призначена до судового розгляду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Барков В.М., Зайцева С.А.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

01 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн

На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 000 грн шляхом передачі картки 01 липня 2011 року, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві та довідкою про надання кредитних карток (т.1 а.с.10).

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 27 січня 2019 року має заборгованість в сумі 55 464,27 гривень, яка складається з заборгованості за тілом кредитом - 7 529,94 гривень, заборгованості за відсотками за користування кредитом 29 359,76 гривень, нарахована пеня 15 457,22 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 2617,35 грн - штраф (процентна складова).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали цивільної справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідачка у своїх запереченнях вказує на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що ОСОБА_1 ознайомлена саме із тими Тарифами, Умовами та Правилами надання банківських послуг, на які посилається позивач, як на доказ, оскільки вони містять посилання на обставини, які не існували на 01 липня 2011 року, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не прийняв як належний та достовірний доказ Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, та Умовами і правилами надання банківських послуг» була ознайомлена ОСОБА_1 01 липня 2011 року.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачем, що 01 липня 2011 року нею було підписано та подано до АТ КБ «Приватбанк» Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» з проханням оформити на її ім`я карту «GOLD». Анкета-заява містить інформацію про персональні дані ОСОБА_1 , місце роботи та розмір її доходу. Інформації про розмір кредитного ліміту, розмір плати за користування кредитом, строк, на який встановлено кредитний ліміт Анкета-заява від 01 липня 2011 року не містить.

Доводи апеляційної скарги про те, що з відповідачем були погоджені умови кредитування - кредитна ставка, пеня, штрафи, оскільки вона разом з анкетою-заявою підписала довідку про умови кредитування з використання кредитки Універсальна GOLD, копію якої надано до апеляційної скарги, апеляційний суд відхиляє, оскільки зазначена довідка підписана відповідачем 30 серпня 2011 року по договору SAMDN0734. Проте, з матеріалів справи вбачаєттся, що відповідно до анкети-заяви від 01 липня 2011 року відповідач отримала картку Visa Gold № НОМЕР_1 , строк дії картки закінчився 31 травня 2018 року (а.с.79 т. 1)

Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До суду першої інстанції позивачем вищевказаний доказ не був наданий та не був предметом дослідження і причини його не надання суду першої інстанції позивач не зазначив.

На підставі вищевказаної заяви позивач надав відповідачу картку та встановив кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку, що не оспорюється відповідачем.

Операції щодо видачі кредитних коштів та їх повернення, здійсненні за карткою «GOLD» за період з 01 липня 2011 року по 18 березня 2016 року сторонами не оспорювались.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позову, станом на 18 березня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитом складала 13 734,62 грн.

В графі цього розрахунку «Сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості» станом на 19 березня 2016 року вказана сплачена сума коштів у розмірі 13 734,62 грн.

Станом на 20 березня 2016 року в графі «Витрати клієнтом кредитних коштів» вказано 0,00 грн, в графі «Складова заборгованості за наданим кредитом» - 0,00 грн.

У банківських виписках, наданих до суду як позивачем так і відповідачем, зазначено про надходження 19 березня 2016 року на картку грошових коштів в сумі 13 734,62 грн, залишок після операції - 0,00 грн.

З урахуванням досліджених судом розрахунків, суд обгрунтовано зробив висновок, що станом на 19 березня 2016 року у відповідача ОСОБА_1 відсутня заборгованість за кредитом, процентами за кредитною карткою «GOLD».

Відповідно до банківської виписки, 22 березня 2016 року ОСОБА_1 з кредитної картки отримала 1 000 грн, а 25 березня 2016 року внесла 2 000 грн, після чого на картковому рахунку залишилися її власні кошти в сумі 953 грн.

За період з 29.03.2016 року по 27.05.2016 року відповідач отримала кредитні кошти, станом на 01.06.2016 року заборгованість за кредитом складає 14 868,50 грн.

04.06.2016 року відповідач сплатила шляхом перерахування коштів на погашення боргу суму 15 000 грн і на рахунку залишилися її власні кошти в сумі 131,50 грн.

Починаючи з 19.06.2016 року, позивач списує за рахунок кредитних коштів суму 706,56 грн із вказівкою «Покупка товара», 19.07.2016 року - списує за рахунок кредитних коштів суму 711,82 грн із вказівкою «Покупка товара» і надалі щомісячно і до дати звернення із позовом до суду списує за рахунок кредитних коштів суму 711,82 грн, за рахунок чого збільшується розмір заборгованості за кредитом.

Відповідач під час розгляду судом справи не погоджувалась із отриманням вказаних коштів, вказані списання банком коштів з карткового рахунку вважала безпідставними.

Доказів на підтвердження, що відповідачу надано банківську послугу «Оплата частинами» в сумі 13 734,62 грн, і відповідно до умов послуги «Оплата частинами» у подальшому банком списувались щомісячно грошові кошти з картрахунку в сумі 711,82 грн, позивачем ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надано.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом обгрунтовано не прийняті доводи позивача про погодження відповідачки ОСОБА_1 щодо надання їй послуги «Оплата частинами» та перерахування коштів в сумі 13 734,62 грн в оплату за товар, а тому суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав про збільшення розміру заборгованості ОСОБА_1 19 березня 2016 року на суму 13 734,62 грн та подальше щомісячне списання з карткового рахунку суми 711,82 грн із призначенням платежу «Оплата товара».

З урахуванням викладеного апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги позивача в цій частині, та вважає висновки суду першої інстанції правильними та обгрунтованими.

Проаналізувавши надані позивачем розрахунки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що станом на 05 червня 2016 року відсутня заборгованість у ОСОБА_1 за кредитом, про що свідчить банківська виписка, а з 05 червня 2016 року по 31 травня 2018 (по дату закінчення строку дії кредитної картки) з урахуванням отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів (без урахування спірних транзакцій щодо списання банком щомісячно з кредитних коштів в розмірі 711 грн 82 коп., та суми процентів, утриманих незаконно із кредитних коштів), ОСОБА_1 повернула всі отримані нею кредитні кошти.

Апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову відповідає встановленим у справі обставинам та підтверджується дослідженими доказами, оскільки, не будучи обізнаною з умовами договору, відповідачка не повинна нести відповідальність за сплату процентів, комісій та пені за договором, з умовами якого вона не була погоджена.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 30 червня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді В.М. Барков

С.А. Зайцева