Справа № 161/5196/21
Провадження № 2/161/2111/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Кирилюк В.Ф., за участю секретаря судового засідання Самолюк І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

17 березня 2021 року (згідно відмітки на конверті в якому надійшов позов) ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - відповідач, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») про стягнення страхового відшкодування.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 березня 2016 року о 23 год. 50 хв. на автодорозі «Львів-Радехів-Луцьк», неподалік с. Городище Луцького району Волинської області, навпроти АЗС «Укр-Петроль», водій автомобіля МАН, НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel, НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , рухаючись зі сторони м. Луцька в напрямку м. Львів здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який є сином позивача. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 загинув.

Відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у відповідача.

21 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» представником позивача подано заяву про виплату страхового відшкодування в своїх інтересах.

Відповідач повідомив позивача про прийняте рішення про виплату страхового відшкодування з використанням приписів п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону), а саме ділення страхової виплати на два, у зв`язку з встановленою виною пішохода у ДТП.

Позивач вважає такі рішення відповідача незаконними у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача на її користь 19 200,00 грн. невиплаченого страхового відшкодування.

Представник позивача у письмовій заяві просить суд слухати справу за їх відсутності.

Відповідач у письмовому відзиві позов заперечив.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 01 березня 2016 року о 23 год. 50 хв. на автодорозі «Львів-Радехів-Луцьк», неподалік с. Городище Луцького району Волинської області, навпроти АЗС «Укр-Петроль», водій автомобіля МАН, НОМЕР_1 , з напівпричепом Kogel, НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , рухаючись зі сторони м. Луцька в напрямку м. Львів здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який є сином позивача. Внаслідок наїзду ОСОБА_4 загинув (а.с.7-9).

Позивач є матір`ю померлого (а.с.10).

Відповідальність водія транспортного засобу була застрахована у відповідача (а.с.12).

21 лютого 2020 року на адресу ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» позивачем подано заяву про виплату страхового відшкодування, а саме:

1) 38 400,00 грн. відшкодування моральної шкоди (ст.27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (а.с.6).

Сторонами не заперечується, що відповідач повністю та одноразовим платежем відшкодував позивачу 19 200,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди (а.с.14).

Стосовно відшкодування решти суми, відповідач листом від 04 червня 2020 року №2997-31 повідомив позивачу, що ним прийнято рішення застосувати приписи п.36.3 ст.36 Закону, а саме поділити суму відшкодування на два через наявність вини пішохода у ДТП (38 400 /2 = 19 200) (а.с.13).

Надаючи правову оцінку правомірності таким діям відповідача, суд зазначає наступне.

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України).

Частиною першою статті 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Крім того у частині першій статті 1201 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

В свою чергу, зазначені положення ЦК України кореспондуються з положеннями статті 27 Закону, в якій зазначено, що Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2).

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4).

При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Аналіз положень ст.ст.1200, 1201 ЦК України, ст.27 Закону у системному зв`язку з положеннями ч.3 ст.1193 ЦК України дозволяє суду дійти висновку, що вина потерпілого не враховується при відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання, в тому числі і при здійсненні страхових виплат передбачених ст.27 Закону.

Отже не підлягає до застосування до спірних правовідносин положення п.36.3 ст.36 Закону, відповідно до яких у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, оскільки шкода пов`язана зі смертю потерпілого відшкодовується в незалежності від його вини.

На переконання суду, положення п.36.3 ст.36 Закону стосується випадку передбаченому у ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу у разі зіткнення двох автомобілів).

Однак у даній ситуації, смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитися в результаті виходу потерпілого на проїзну частину. Оскільки законодавством передбачено відшкодування шкоди внаслідок смерті потерпілого в незалежності від його вини, вона, на думку суду, повинна відшкодовуватися у повному обсязі.

Отже, відповідач неправомірно здійснив ділення страхової виплати із відшкодування моральної шкоди, а тому її слід стягнути з відповідача та задовольнити позов.

На підставі приписів ст.141 ЦПК України, у зв`язку із повним задоволенням позову, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., що становить ставку судового збору, яка мала бути сплачена при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_1 19 200,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті гривень) невиплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачем у справі є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40, .

Повний текст рішення складений та підписаний 17 червня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.Ф. Кирилюк