ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року

м. Харків

справа №631/1398/16-ц

провадження № 22-ц/818/2894/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С.. Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань - Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2 , державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївська Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївської Т. М. про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадщину,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нововодолазьського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року, ухвалене Трояновською Т.М., в залі суду в смт Нова Водолага,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є рідною донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач, її покійна матір, дід - ОСОБА_4 та баба - ОСОБА_5 були зареєстровані та постійно мешкали у житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належав ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер дід позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку та автомобіля марки «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . За життя ОСОБА_6 не укладалось письмових розпоряджень щодо належного йому майна, а отже спадкування після його смерті здійснювалось за законом та спадщину після його смерті, як зазначила позивач, у відповідності до частини 3 статті 1268 Цивільного кодексу України, прийняли баба позивача - ОСОБА_5 та матір - ОСОБА_3 . При цьому як зазначила позивач, її покійна матір прийняла спадщину на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Також спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 був його син та відповідно рідний брат її матері - ОСОБА_8 , який спадщину у строк, встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України, не прийняв.

За усною домовленістю між спадкоємцями, автомобіль, що залишився після смерті ОСОБА_4 , був оформлений на ім`я ОСОБА_8 після спливу шестимісячного строку та державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. було видане відповідне свідоцтво. Також нотаріусом після спливу встановленого законом строку для прийняття спадщини були прийняти заяви від ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про відмову від спадщини, що на думку відповідача не ґрунтується на вимогах законодавства.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3 , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що була прийнята ОСОБА_1 у встановленому законом порядку шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Як зазначила позивач, вона постійно та вільно користувалась зазначеним спадковим майном й вважала себе такою, що прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла баба позивача - ОСОБА_5 , після смерті якої виявилось, що 19 листопада 2011 року останній державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі на частину житлового будинку, яка, на переконання позивача, належала її матері - ОСОБА_9 , без залучення позивача у справі, чим були порушені її майнові права.

Позивач зазначила, що про наявність вказаного свідоцтва їй стало відомо лише після смерті її дядька - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . В цей час ОСОБА_1 дізналась, що власником вищенаведеного житлового будинку є її покійний дядько відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 вересня 2014 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. та зареєстрованим у реєстрі за № 1269.

Отже, на думку позивача, державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївська Т. М. позбавила її права на спадщину. Крім того, 20 квітня 2016 року державний нотаріус видала свідоцтво про право на спадщину за заповітом - ОСОБА_2 , відповідно до якого остання стала власником спірного житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку позивача, вона протиправно усунута з кола спадкоємців та фактично позбавлена права на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері.

У зв`язку із чим, з урахування заяви про уточнення позовних вимог просить визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 19 грудня 2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 2444, на ім`я ОСОБА_5 , 1925 року народження; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 13 вересня 2014 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 1269, на ім`я ОСОБА_8 , 1949 року народження; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого 20 квітня 2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М., на ім`я ОСОБА_2 , 1955 року народження та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , як на спадкове майно, що залишилось після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 мами - спадкодавця ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину за законом відповідно до статті 1268 Цивільного кодексу України після смерті батька - спадкодавця ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Нововодолазьського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року у задоволення позовних вимог відмовлено.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було застосовано норми ЦК України 1963 року щодо правовідносин спадкоємців ОСОБА_5 , ОСОБА_3 після померлого чоловіка, батька ОСОБА_4 відносно нерухомого майна. Також вказує ті самі обставини, на які посилалася в позовній заяві.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційні скарг, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_6 у селі Мокре Рокитне Нововодолазького району Харківської області народилась ОСОБА_3 , про що М-Рокитнянським сільським ЗАГСом Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 16 від 18 жовтня 1953 року та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , згідно якого батьком останньої зазначено громадян України: батько - ОСОБА_11 , мати - ОСОБА_5 .

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_11 та ОСОБА_5 народився син - ОСОБА_8 , що вбачається із копії свідоцтва про народження останнього серії НОМЕР_3 , виданим 15 листопада 1949 року М-Рокитнянським сільським ЗАГСом Нововодолазького району Харківської області, актовий запис за № 36.

14 лютого 1976 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уклала шлюб з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого Ленінським відділом ЗАГС міста Харкова, актовий запис № 86.

Відповідно до копії довідки за № 707, виданої 27 липня 2016 року виконавчим комітетом Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області вбачається, що у домоволодінні, яке згідно інформації з погосподарських книг Ватутінської сільської ради 1980 - 1982 роки, знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1926 року народження; ОСОБА_5 , 1925 року народження; ОСОБА_15 , 1949 року народження (знятий з реєстраційного обліку у 1982 році у зв`язку із переїздом до селища міського типу Нова Водолага) та ОСОБА_3 , 1953 року народження (особовий рахунок домоволодіння № НОМЕР_5 ).

ІНФОРМАЦІЯ_10 у селі Ватутіне Нововодолазького району Харківської області народилась ОСОБА_1 , про що Рокитненським сільським ЗАГСом Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 10 від 05 березня 1988 року народження та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 . Зі змісту вказаного свідоцтва вбачається, що батьками ОСОБА_1 є громадяни України: батько - ОСОБА_17 , мати - ОСОБА_3 .

З копії довідки за № 708, виданої 27 липня 2016 року виконавчим комітетом Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області встановлено, що у домоволодінні, яке згідно інформації з погосподарської книги № 15 Ватутінської сільської ради 1986 - 1990 років, знаходилось за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 , 1926 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); ОСОБА_5 , 1925 року народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ); ОСОБА_3 , 1953 року народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (особовий рахунок домоволодіння № НОМЕР_7 ).

04 вересня 2004 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уклала шлюб з ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_8 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 71.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_18 було розірвано 21 березня 2008 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_9 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 25.

За довідкою № 712, виданої 29 липня 2016 року виконавчим комітетом Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали та були зареєстровані: мати - ОСОБА_5 , 1925 року народження, брат - ОСОБА_15 , 1949 року народження; дочка - ОСОБА_1 , 1988 року народження, та онук - ОСОБА_23 , 2005 року народження (інформація з погосподарської книги № 2 Ватутінської сільської ради 2006 - 2010 року, особовий рахунок № НОМЕР_10 ).

Як вбачається з матеріалів справи 27 грудня 2011 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області складено відповідний актовий запис за № 169, в результаті якого ОСОБА_1 змінила своє прізвище на прізвище чоловіка - « ОСОБА_1 » (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 , виданого повторно 07 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області).

Таким чином, з вищенаведених документів вбачається, що позивач у справі - ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_3 та відповідно онукою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у селі Ватутіне Нововодолазького району Харківської області у віці 69 років помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_12 , виданого 22 травня 1996 року Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 17.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, автомобіль марки «ВАЗ - 2101», 1979 року випуску, номер двигуна НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_14 та спірний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

20 березня 1997 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. була заведена спадкова справа за № 107/1997 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

Перевіривши матеріали вищенаведеної спадкової справи, копія якої на виконання ухвали Нововодолазького районного суду Харківської області про витребування доказів у справі, надана Харківським обласним державним нотаріальним архівом листом від 25 березня 2019 року за № 756/01-21, судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 1997 року до державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, яка складалась з автомобіля марки «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, номер кузова НОМЕР_15 , звернувся син спадкодавця ОСОБА_4 - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .

У цей же день за вхідним № 78 нотаріусом прийнято заяву від ОСОБА_3 , мешканки селища Ватутіне, складену власноручно 14 лютого 1997 року на адресу Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, відповідно до змісту якої встановлено, що ОСОБА_3 повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_4 , який постійно проживав у АДРЕСА_1 , спадщину після смерті якого остання не прийняла та на неї не претендує. Справжність підпису ОСОБА_3 на заяві у встановленому законом порядку засвідчено 14 лютого 1997 року заступником голови Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та зареєстровано у реєстрі за № 12.

Також до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 20 березня 1997 року надійшла заява від ОСОБА_26 , яка повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік - ОСОБА_4 , який постійно проживав у селі Ватутіне Нововодолазького району Харківської області, після смерті якого залишилась спадщина у вигляді автомобіля марки «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, номер кузова НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_14 , що належав особисто померлому ОСОБА_4 , положення статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України спадкоємцю роз`яснено, спадщину остання не прийняла та на неї не претендує.

20 березня 1997 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. ОСОБА_8 , у порядку статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль марки «ВАЗ 2101», 1979 року випуску, номер двигуна НОМЕР_13 , номер кузова НОМЕР_15 , державний номерний знак НОМЕР_14 , що було зареєстроване у реєстрі за № 792.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області у віці 57 років померла ОСОБА_3 , про що Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 1 від 06 січня 2011 року та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_16 .

19 грудня 2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. на підставі пункту 4.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України та статті 529 Цивільного кодексу Української РСР, ОСОБА_5 видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 , зареєстроване у реєстрі за № 2444 (спадкова справа № 321/2011).

Відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав № 32697455 від 27 грудня 2011 року, виданого Комунальним підприємством «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро», власником будинку АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 , номер запису 66 в книзі 1.

Аналогічні дані містяться й у Відомостях з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 35508127 від 27 грудня 2001 року.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у селі Ватутіне Нововодолазького району Харківської області, у віці 87 років, про що Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області складено відповідний актовий запис за № 16, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_17 , виданого повторно 04 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області.

Після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області була заведена спадкова справа за 76 (номер спадкової справи у реєстрі 54562049), що вбачається із копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 34164736, сформованого 04 червня 2013 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області.

13 вересня 2014 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі за № 1269 (спадкова справа № 76/2013), відповідно до якого на підставі заповіту, посвідченого Рокитненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 23 січня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за № 36, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5 , 1925 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_17 , є її син - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на житловий будинок з надвірними будівлі АДРЕСА_1 , з 13 вересня 2014 року зареєстроване за ОСОБА_8 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26766292, сформованого 13 вересня 2014 року об 11 годині 31 хвилину 48 секунд державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. (номер запису про право власності 6987282).

З копії Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 41056338, сформованого 28 липня 2015 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області, вбачається, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , у зв`язку з чим заведено спадкову справу за № 107 (номер у спадковому реєстрі 57741183).

За відомостями, відображеними у довідці виконавчого комітету Ватутінської сільської ради Нововодолазького району Харківської області за № 354 від 04 травня 2016 року, померлий ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , був зареєстрований та проживав по день смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Разом із померлим були зареєстровані та проживали: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , племінниця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , син племінниці - ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_19 , чоловік племінниці - ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , син дружини - ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .

Після смерті ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , спадщину, до складу якої увійшов житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , прийняла його дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , отримавши свідоцтво про право на спадину за заповітом, видане 20 квітня 2016 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М., зареєстроване у реєстрі за № 354 (спадкова справа 107/2015).

Так, з копії Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 57745949, сформованої 20 квітня 2016 року о 11 годині 26 хвилин 34 секунди, державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М. вбачається, що право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , з розміром частки 1/1 зареєстровано за ОСОБА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 42, номер запису про право власності 14240324).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, тобто відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно із ст.525 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст.21 цього Кодексу.

Відповідно до ст.529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 548 ЦК Української РСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі ст.549 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Статтею 553 ЦК Української РСР встановлено, що спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини.

Згідно зі ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною першою ст.203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Доводи апелянта про те, що її матір ОСОБА_3 прийняла спадщину за законом відповідно до п.1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР у вигляді 1/4 домоволодіння АДРЕСА_1 спростовуються матеріалами справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що матір позивача - ОСОБА_3 , яка належала до спадкоємців першої черги відповідно до приписів статті 529 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, письмово повідомила державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області про те, що спадщину після смерті батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , вона не прийняла та на неї не претендує (справжність підпису ОСОБА_3 на заяві від 14 лютого 1997 року було засвідчено у встановленому законом порядку), а отже остання реалізувала своє право на спадщину.

Колегія судів погоджується із висновками суду про те, що доказів того, що ОСОБА_3 у момент складання вказаної заяви не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; вчинила відмову під впливом помилки, обману, насильства або тяжкої обставини, а також те, що її волевиявлення не було вільним, матеріали справи не містять.

Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_3 заяву від 14 лютого 1997 року склала вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини.

Між тим вказана заява на думку колегії суддів не є безпосередньо заявою про відмову від прийняття спадщини.

ОСОБА_3 відмовилася від спадщини не шляхом подання заяви про відмову від спадщини.

ОСОБА_3 , в силу приписів ст. 553 ЦК Української РСР вважається такою, що відмовилася від спадщини, оскільки протягом 6 місяців з моменту відкриття спадщини не вчинила жодної з дій, що свідчили б про її прийняття, що і підтвердила в заяві від 14 лютого 1997 року.

Також позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 за життя не зверталась до компетентних органів, у тому числі суду, щодо визнання недійною її відмови від прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_28 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину, у тому числі не оспорювала дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я її брата - ОСОБА_8 , хоча мала таку можливість, починаючи з 1997 року.

Позивач звертає увагу на те, що ОСОБА_5 також зверталася до нотаріальної контори із заявою від 20 березня 1997 року, де повідомляла, що на спадщину після ОСОБА_11 не претендує, між тим на її ім`я видане свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11 .

Щодо цих доводів колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Між тим, колегія суддів вважає, що права ОСОБА_1 не були порушені в результаті видачі на ім`я ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_11 .

Так, окрім ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , які засвідчили, що спадщину після смерті ОСОБА_11 не прийняли, спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_11 був його рідний син ОСОБА_8 , який спадщину прийняв та якому у власність в порядку спадкування і надійшов би будинок, у разі, якщо б право на спадщину не було оформлено на ім`я ОСОБА_5

ОСОБА_8 право ОСОБА_5 на спірний будинок не оспорив, після смерті останньої отримав це нерухоме майно у спадщину.

Отже, колегія суддів вважає, що оформлення права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11 за ОСОБА_5 не порушує прав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_8 є спадкоємцем пріоритетної черги.

За таких обставин, підстав для визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 грудня 2011 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Зміївською Т. М., зареєстрованого в реєстрі за № 2444, на ім`я ОСОБА_5 , 1925 року народження - не вбачається.

Також колегія суддів вважає, що відсутні підстави для визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, що були видані ОСОБА_8 та відповідачу - ОСОБА_2 .

На день відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 , правовідносини щодо спадкування врегульовуються положеннями Книги шостої Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно із статтями 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

За змістом ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно із ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , був отриманий ОСОБА_8 у спадок після смерті матері - ОСОБА_5 на підставі заповіту, посвідченого Рокитненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 23 січня 2008 року, зареєстрованого у реєстрі за № 36 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 13 вересня 2014 року, зареєстроване у реєстрі за № 1269), та в подальшому вказаний житловий будинок у спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_8 , отримала відповідач по справі - ОСОБА_2 на підставі заповіту, посвідченого Ватутінською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 13 серпня 2013 року, зареєстрованого у реєстрі за № 120 (свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 20 квітня 2016 року, зареєстроване у реєстрі за № 354).

Виходячи з наведеного, ОСОБА_5 розпорядилася власним майном на випадок своєї смерті та склала заповіт на корить ОСОБА_15 який був посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, на час розгляду даної справи не скасований та невизнаний нечинним.

Також ОСОБА_15 розпорядився власним майном на випадок своєї смерті склавши заповіт на корить ОСОБА_2 , який був посвідчений та зареєстрований у встановленому законом порядку, на час розгляду даної справи не скасований та невизнаний нечинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

При видачі спірного свідоцтва були додержані усі вимоги чинного законодавства, а саме: перевірено реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі та його чинність на момент смерті заповідача, було встановлено відсутність спадкоємців мають право на обов`язкове частку у спадщині, перелік яких визначений у ст. 1241 ЦК України.

Отже, ОСОБА_3 , 1953 року народження, та спадкоємці після неї за законом та/або заповітом, не належать до кола осіб, які мають право спадкування у правовідносинах, пов`язаних з житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції, з`ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги стосовно вимог позивача провизнання частково недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом, визнання частково недійсними свідоцтв про права власності на спадщину за заповітом та визнання права власності на спадщину є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доказів, які б спростовували встановлені обставини, апелянтом до суду апеляційної інстанції не надані.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 375 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Нововодолазьського районного суду Харківської області від 29 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

С.С. Кругова