Справа № 353/159/21
Провадження № 2/353/138/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 рокум.Тлумач

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Луковкіної У.Ю.,

з участю секретаря: судового засідання Мороз М.І.,

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Бойчука М.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

09.03.2021 року ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , жительки АДРЕСА_2 , про стягнення боргу в сумі 2000,0 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 56000,0 грн. Свої вимоги обґрунтовував тим, що він позичив відповідачці 5000,0 доларів США. Частину позики в сумі 3000,0 доларів США відповідачка повернула, а від повернення решти коштів в сумі 2000 доларів США ухиляється. Зазначив, що він звертався з даного приводу в правоохоронні органи із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Постановою слідчого кримінальне провадження, внесене за даним фактом до ЄРДР 09.01.2020 року за № 0000005, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

09.03.2021 року ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу було прийнято до провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, з метою заслухання їх усних пояснень.

До початку розгляду справи по суті, 14.04.2021 року та 28.04.2021 року через канцелярію суду позивач подав заяви про збільшення позовних вимог, в яких просив додатково стягнути з відповідачки ще 400 доларів США та 3000,0 грн., як заборгованість за придбаний для неї опалюваний котел та компенсацію витрат по його встановленню, а також стягнути з неї моральну шкоду в сумі 5000,0 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Бойчук М.Й. в судовому засіданні позов зі збільшеними позовними вимогами підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 2400,0 доларів США та 3000,0 грн., а також моральну шкоду в сумі 5000,0 грн. Додатково представник позивача вказав, що надання позики відповідачці підтверджується фактами, встановленими в постанові про закриття кримінального провадження від 30.11.2020 року. Докази, які свідчать про додатково позичені відповідачці кошти в сумі 400 доларів США та 3000,0 грн. на придбання опалювального котла та оплату робіт, у позивача відсутні. Завдана позивачу моральна шкода у розмірі 5000,0 грн. обґрунтовується тим, що позивач протягом тривалого часу переживав щодо неповернення коштів та отримав стрес, а також був змушений звертатись до поліції та прокуратури з приводу позичених у нього та не повернутих відповідачкою коштів.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явились, відзиву на позовну заяву суду не надала, причин неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідачка своїм правом щодо надання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи.

Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідачі про причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву суду не надали, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.

Заслухавши думку позивача та його представника, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов, з урахуванням збільшених позовних вимог, не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що постановою дізнавача-начальника сектору Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Телезин Б.М. від 30.11.2020 року кримінальне провадження № 0000005, внесене до ЄРДР 09.01.2020 року за заявою ОСОБА_1 , було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 2-3). В постанові зазначено, що допитаний в якості потерпілого ОСОБА_1 ствердив, що ОСОБА_2 в березні 2017 року позичила в нього на придбання житла у ОСОБА_3 5000,0 тис. доларів США, під особисті гарантії ОСОБА_3 , розписка про позику коштів не оформлялась. Через два тижні після цього ОСОБА_2 повернула ОСОБА_1 2000,0 доларів США, а пізніше ще 1000 доларів США (2х500 доларів США). Однак, допитаний під час дізнання в якості свідка ОСОБА_3 ствердив, що дійсно продав ОСОБА_2 будинок за 105000,0 грн. При розрахунку був присутній чоловік, який представився ОСОБА_1 . Розрахунки здійснювала виключно ОСОБА_2 готівкою в гривні. Ствердив, що йому не відомо чи позичав ОСОБА_1 . ОСОБА_2 грошові кошти та чи писала вона йому будь-які розписки. В свою чергу допитана в якості свідка ОСОБА_2 повідомила, що з 2015 року по січень 2017 року вона була співмешканкою ОСОБА_1 . Пізніше, після розриву стосунків з ОСОБА_1 , вона придбала у ОСОБА_3 за свої власні кошти житло, жодних коштів у ОСОБА_1 не позичала. Ствердила, що ОСОБА_1 переслідує її, незаконно вимагає у неї сплати коштів.

Також до справи на обґрунтування позовних вимог позивачем було долучено ксерокопію рапорту ДОП сектору превенції Тлумацького ВП Коломийського ВП ГУНП в Івано-Франківській області Божумінського М.В. від 09.07.2018 року на ім`я начальника Тлумацького ВП, в якому зазначено, що у нього на розгляді перебували матеріали за заявою ОСОБА_1 . В ході розгляду даних матеріалів опитати ОСОБА_2 не представилось можливим.

Наведені вище докази не є належними та допустимими оскільки достеменно не підтверджують ні укладення договору позики, ні факту передачі ОСОБА_1 . ОСОБА_2 грошових коштів в сумі 5000,0 доларів США, ні факту повернення ОСОБА_2 позичених грошових коштів ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові), зокрема, грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно із частиною першою статті 206 ЦК України усно можуть вчинятись правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Частиною першою статті 218 ЦК України передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідні висновки міститься у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 11.11.2015 у справі N 6-1967цс15, від 08.06.2016 у справі N 6-1103цс16.

Верховний Суд України при розгляді справи № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Під час судового розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в письмовій формі не укладали ні договору позики (щодо позики грошових коштів в сумі 5000,0 доларів США), ні договору купівлі-продажу (щодо купівлі опалювального котла), ні договору підряду (щодо виконання робіт по встановленню опалювального котла). Також судом встановлено, що ОСОБА_2 не писала розписку про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 .

Також, будь-якого іншого письмового документу (незалежно від найменування цього документа), який би посвідчував правову природу укладеного договору позики - підтверджував би факт укладення договору та передачі грошової суми позичальнику, містив би умови та дату отримання позичальником ОСОБА_2 у борг грошей від ОСОБА_1 із зобов`язанням їх повернення - позивачем та його представником суду не надано.

Щодо позовних вимог про додаткове стягнення з відповідачки ще 400 доларів США та 3000,0 грн., як заборгованість за придбаний для неї опалюваний котел та компенсацію витрат по його встановленню, а також стягнення з неї моральної шкоди в сумі 5000,0 грн., то позивачем до матеріалів справи не додано жодного доказу на обґрунтування цих вимог. Крім того, про відсутність будь-яких доказів на підтвердження цих позовних вимог ствердив позивач та його представник під час судового розгляду даної цивільної справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач та його представник не подали достатньо матеріалів, які обґрунтовують позовні вимоги, встановивши, що договір позики між сторонами у письмовій формі не укладався, а будь-яких інших письмових документів, які б свідчили про наявність між сторонами правовідносин за договором позики, договором купівлі-продажу та договором виконання робіт, тощо, позивач та його представник не надали, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, з урахуванням збільшених позовних вимог. До цього ж, оскільки вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є похідними від основного позову щодо стягнення коштів (позика, вартість котла та вартість робіт по його встановленню), безпідставність яких встановлена судом під час судового розгляду, тому і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, а отже, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо договору позики викладена в інших постановах Верховного суду, в тому числі у постанові від 23.10.2019 року по справі № 303/2025/16-ц (провадження № 61-23940св18).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При такому вирішенні позову, враховуючи те, що позивач являється особою з інвалідністю ІІ-ої групи (а.с. 4) та у відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави.

Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 202, 205, 206, 208, 2018, 626, 627, 629, 638, 640, 1046, 1047 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76-78, 81, 89, 128, 141, 174, 178, 263-265, 268, 273, 274, 279, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову, з урахуванням збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , зареєстрованої жительки АДРЕСА_3 , про стягнення боргу відмовити.

Судовий збір покласти на рахунок держави.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції через Тлумацький районний суд Івано-Франківської області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

ГоловуючийУ. Ю. Луковкіна

Повний текст судового рішення складено «17» червня 2021 року.