Провадження № 2/638/779/21
УХВАЛА

іменем України

07 липня 2021 року Дзержинський районний суду м. Харкова в складі

головуючої судді Штих Т.В.,

за участі секретаря Овчаренко К.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, розподіл майна подружжя та визнання недійсним договору дарування,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харків з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , визнавши її особистою власністю; визнати недійсним договір дарування Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , від 05. 12.217 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , із застосуванням наслідків недійсності правочину та повернення сторін у первісний стан; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 01.12.2017 року ОСОБА_4 , державним нотаріусом Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром № 7-1358, видане на ім`я ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , із застосуванням наслідків недійсності правочину та повернення сторін в первісний стан.

Свої вимоги мотивувала тим, що в період з 21.12.1996 року по 15.04.2008 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 . В період шлюбу подружжям придбано майно у 1997 році двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка зареєстрована при купівлі на позивачку, придбана за особисті кошти позивачки, отриманні від продажу її особистої квартири АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві власності за договором купівлі-продажу від 27.04.1995 року, та у 2005 році - автомобіль ВАЗ 21114, 2005 року випуску. Після розлучення у 2008 році за спільною домовленістю позивачка з ОСОБА_5 , досягли домовленості, що квартира не є власністю подружжя, оскільки куплена вона була частково за кошти від продажу однокімнатної квартири, що належала позивачці на праві особистої власності, придбаної до шлюбу, а у власності ОСОБА_5 залишається автомобіль, який ним використовувався, було куплено за спільні кошти, також останній при розлученні забрав собі нові меблі та техніку.

Восени 2017 року, позивачці стало відомо, що ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом про розподіл квартири АДРЕСА_1 . Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харків від 28.02.2011 року квартиру було поділено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_2 , який 01.12.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину спірної квартири, та 05.12.2017 року подарував свою частку квартири ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним нотаріально посвідченим договором.

Позивачкою було подано заяву про перегляд заочного рішення, справа № 2-993/11 та ухвалою Дзержинського районного суду від 08.11.2017 року у справі було скасовано заочне рішення, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на Ѕ частину спірної квартири, а справу призначено до розгляду із залученням правонаступника сина ОСОБА_5 ОСОБА_2 та третьої особи ОСОБА_3 , якому ОСОБА_2 подарував свою частку квартири, отриману у спадок.

16.06.2021 року представник позивача надав суду ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року, яка 08.06.2021 року набрала законної сили у справі № 2-993/11, провадження №2/638/858/21, якою позовну заяву ОСОБА_5 (правонаступник - ОСОБА_2 ) до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя залишено без розгляду, в зв`язку з чим представником позивача, заявлено клопотання про відмову від позовних вимог в частині визнання права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , в порядку розподілу майна подружжя через відсутність предмету спору та просила в цій частині закрити провадження у відповідності до п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Враховуючи вище викладене клопотання, та з урахуванням наявності ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 21.05.2021 року, у справі № 2-993/11, якою було залишено без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя суд приймає відмову позивача від позовних вимог в цій частині.

Відповідно до приписів п. 4 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення клопотання представника позивача, керуючись п.4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

ухвалив:

Прийняти відмову від позовних вимог представника позивача в частині розподілу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та закрити провадження у справі в цій частині.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги.

Повний текс ухвали виготовлено 07 липня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до Дзержинського районного суду м. Харкова в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Суддя: Т.В. Штих.