Провадження №2/521/853/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2021 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

судді Роїк Д.Я.

присяжних Спинул Ю.О., Тищенко Л.В.

з участю секретарів Коновалової К.О., Філозофенко А.С.

прокурора Шунькіної Н.О.

заявника ОСОБА_1

адвоката Чорнуцького В.П.

особи, щодо якої вирішується заява ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні цивільну справу за заявою заяви лікаря психіатра комунального некомерційного підприємства Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради Кондратея Олексія Вікторовича про надання амбулаторної та (або) стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку,-

ВСТАНОВИВ :

Заявник - лікар-психіатр КНП «Міський психіатричний диспансер» Кондратей О.В. звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси із заявою, в якій просить суд ухвалити рішення про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , примусової амбулаторної психіатричної допомоги в умовах КНП «Міський Психіатричний Диспансер» ОМР .

В обґрунтування наданої заяви лікар-психіатр КНП «Міський психіатричний диспансер» Кондратей О.В. посилається на те, що за відомостями, які одержані стосовно громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , є достатні підстави для надання їй амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При цьому лікар-психіатр зазначає, що ОСОБА_2 знаходиться під наглядом лікаря-психіатра КНП «МПД» ОМР з 2002 року з діагнозом: Органічний розлад о собистості внаслідок закритої черепно-мозгової травми по збудливому типу. Знаходилась на стаціонарному лікуванні з 12.06.2002-01.07.2002 року в КНП «ООМЦПЗ» м. Одеса, вул. Канатна, 27.Встановлена друга група інвалідності по неврологічному захворюванню.

З 2005 року добровільно відвідувала районног-лікаря психіатра, отримувала підтримуюче лікування до кінця 2013 року.

З літа 2013 року конфліктувала з сусідами по комунальній квартирі.З 2018 року від медикаментозного лікування відмовилась. Диспансер відвідувала останній час 24.11.2020 та 23.02.2021 року, призначався гідазепам для корекції емоційних розладів.

На даний час систематично порушує громадський та соціально-побутовий порядок, конфліктує з сусідами, оббріхує перед поліцією сусідів, причиняючи постійну загрозу здоров`ю громадян: під час огляду 26.04.2021 року вдарила сусіда у спину ногою, погрожувала сусідам неприємностями.

З вищевказаного приводу сусіди по співмешканню звернулись зі скаргами від 24.05.2021 року до Міського психіатричного диспансеру КНП «МПД» ОМР.

Ухвалою суду від 21.05.2021 року зазначену заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.05.2021 року по справі відкрито провадження в порядку окремого позовного провадження, призначено судове засідання на 31.05.2021 року.

У судове засідання 31.05.2021 року з`явились представник Малиновської окружної прокуратури, заявник. ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлялась.

Представник Малиновської окружної прокуратури проти задоволення заяви заперечувала, пояснивши що особа якій необхідно надати амбулаторну та (або) стаціонарну психіатричної допомоги в примусовому порядку повинна бути присутня у судовому засідання у відповідності до ч. 2 ст. 341 ЦПК України.

Протокольною ухвалою суду від 31.05.2021 року, витребувано В з ВП №3 Одеського управління поліції № 1 ГУНП належним чином завірені копії звернень, які зареєстровані в ЄО (з жовтня 2020 року по день надання відомостей) з приводу звернень ОСОБА_3 , та звернень ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , витребувано з КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради ( м. Одеса. вул. 1-Розумовський про.,4) належним чином завірені копій медичної картки ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) , та оригінал медичної картки та медичної документації для огляду в судовому засіданні; доручено лікарю- психіатру комунального некомерційного підприємства Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради Кондратею О.В. вручити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) судову повістку про виклик у наступне судове засідання з залученням органів Національної поліції. Викликати і допитати у якості свідка лікаря-психіатра Малиновського району ОСОБА_6 . Розгляд справи відкладено на 07.06.2021 року.

У судове засідання 07.06.2021 року з`явився представник Малиновської окружної прокуратури , заявник, ОСОБА_2 , її адвокат Чорнуцький В.П., свідки. Справа слуханням відкладена на 09.06.2021 року.

У судове засідання 09.06.2021 року з`явились представник Малиновської окружної прокуратури , заявник, ОСОБА_2 , її адвокат Чорнуцький В.П. Судом задоволено клопотання предстанила особи, відносно якої вирішується питання щодо відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю у іншому судовому засіданні. Справа слуханням відкладена на 11 червня 2021 року.

У судове засідання 11 червня 2021 року з`явилися представник Малиновської окружної прокуратури , заявник, ОСОБА_2 , її адвокат Чорнуцький В.П.

В судовому засіданні лікар-психіатр КНП «Міський психіатричний диспансер» Кондратей О.В., вимоги заяви підтримав повністю, просить ухвалити рішення, про надання громадянці ОСОБА_2 примусової амбулаторної психіатричної допомоги в умовах КНП «Міський психіатричний диспансер» ОМР, повністю підтвердивши викладені в ній обставини. Зазначав, що у своєму висновку прийшов до висновку що ненадання психіатричної допомоги своєчасно- може викликати загрозу як для ОСОБА_2 так і для оточуючих.

Прокурор в судовому засіданні зазначила, що вважає що дана ситуація є пограничною. Чи це конфлікт між сусідами чи це захворювання. Зазначала, що лікар який наглядає ОСОБА_2 вказувала в судовому засіданні на те, що вона не потребує примусового лікування. Що вона має розлад здоров`я середньої ступені важкості. Але сусіди, розуміючи, що вона має захворювання провокують її. Вказувала що спостерігаючи за гр. ОСОБА_2 у судових засіданнях, вона поводить себе стримано, підстав вважати що вона спричинить собі чи іншим шкоду не вбачається. Зазначала, що доцільно по справі призначити експертизу щоб виключити або підтвердити факт психічного захворювання. Клопотання про надання амбулаторної стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку в даній ситуації заявлено передчасно.

Особа, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 в судовому засіданні наявність в неї хвороби заперечувала, просила відмовити в задоволенні заяви.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Чорнуцький В.П. просив відмовити в задоволенні заяви. Зазначав що заявник не довів те, що конфлікт з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 базується на психологічних захворюваннях ОСОБА_2 . Ті факти що повідомили суду свідки мають суб`єктивний характер, непорозуміння 2013, 2016 року вказують на те, що насильницькі дії не вчинялись, шкода собі або оточуючим не наносилась. Піддати гр. ОСОБА_2 примусовому лікуванню то порушення прав, гарантованих Констаитуцією України.

Суд, заслухавши пояснення засіданні лікар-психіатр КНП «Міський психіатричний диспансер» Кондратей О.В., прокурора, особу, відносно якої ставиться питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 , її представника адвоката Чорнуцького В.П., свідків: лікаря психіатра Малиновського району ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява є необґрунтованим та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 26.04.2021 року мешканці будинку за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово звертались із заявами до директора КНП Міського психіатричного диспансеру ОМР на дії їх сусідки ОСОБА_2 .

Згідно висновку лікаря-психіатра КНП «Міський психіатричний диспансер» Одеської міської ради Кондратея О.В. від 19.05.2021 року, ОСОБА_2 , перебуває під наглядом лікаря-психіатра КНП «МПД ОМР з 2002 року з діагнозом Органічний розлад особистості внаслідок закритої черепно-мозгової травми по збудливому типу. Знаходилась на стаціонарному лікуванні з 12.06.2002-01.07.202 в КНП «ООМЦПЗ» м. Одеса, вул. Канатна, 27.Визнана інвалідом 2 групи по неврологічному захворюванню. ( довідка МСЕК серія 2-18 ОВ № 002537 від 11.09.2006 року).Систематично порушує громадський та соціально-побутовий порядок, конфліктує з сусідами, погрожує сусідам фізичною розправою, обрехувала перед поліцією сусідів. Згідно скарги сусідів на адресу міського психіатричного диспансеру від 26.04.2021 року оглядалась на дому лікарем-психіатром, під час огляду вела себе емоційно на поведінково неадекватно, разом зі своїм чоловіком погрожувала сусідам неприємностями, вдарила сусіда у спину ногою, від добровільного амбулаторного психіатричного лікування категорично відмовилась. Враховуючи, що громадянка ОСОБА_2 , 1977 р.н. відмовляється від добровільної амбулаторної психіатричної допомоги, детально вивчивши анамнез протікання хронічного психічного розладу, на який страждає ОСОБА_2 , що може привести, при ненаданні їй медичної психіатричної ( психолого-психотерапевтичної допомоги за необхідністю) до катастрофічних наслідків втрати соціально-сімейної адаптації, як самої хворої так і для разом мешкаючих сусідів, лікар-психіатр Кондратей О.В. вважає необхідним призначити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На підтвердження заявлених вимог лікарем-психіатром також суду надані епікризи та заяви мешканців будинку за адресою: АДРЕСА_2 .

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 пояснив суду, що купив кімнату в комуні за адресою: АДРЕСА_2 .Спочатку були добрі відносини між сусідами, допомогав ОСОБА_2 у побуті ( чинив підвіконник, разом з ОСОБА_2 їхздив машиною до її матері за продуктами) Однак згодом відносини почали погішуватись, ОСОБА_9 постійно сварилась до нього та до його мати, яка мешкає з ним у кімнаті, маму інколи били, і мати змушена була піти проживати до подруги.Вказував що ОСОБА_2 постійно погрожує йому та матері, зазначає що не дасть тут жити в комуні, що «вона сама тут хозяйка, а їх виживе як попередніх власників кімнати». Неодноразові звернення до поліції не дали результатів.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 повідомила суду, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . Прописатись до сина вона не може, т.к. ОСОБА_2 не дає згоду. Спочатку були гарні добросусідські відносини, але з жовтня 2020 року відносини між сусідами погіршились. ОСОБА_2 прогоняє свідка з кухні, лається нецензурно, погрожує її життю.Зазначала, що ОСОБА_2 себе любить, та шкоди собі не зробить.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка лікар-психіатр Малиновського району м.Одеси ОСОБА_6 , пояснила суду, що ОСОБА_2 приходить до лікаря на консультації сама коли відчуває потребу, веде себе адекватно, рекомендації виконує. Зазначала, що ОСОБА_2 стражєдає на неврологічну хворобу, має 2 групу інвалідності і це сказується на її характері.Вказувала на те, що ОСОБА_2 у зв`язку із станом її здоров`я може вірити в те, що каже, хоча насправді цього не відбувалось, але нанести шкоду собі не може, а щодо нанесення шкоди оточуючим то це може вирішити лише експертиза. Свідок вказувала що примусове лікування ОСОБА_2 не потрібно, стан розладу у особи легкий, а те що бачили на відео ситуаційний стан особи, більш тяжкий.

Свідок ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_2 повідомила суду, що у доньки стан здоров`я нормальний, вони постійно спілкуються, на інших людей донька не кидається та веде себе адекватно. Коли відчуває потребу то донька звертається до лікаря ОСОБА_6 , дотримується її рекомендацій, купає та вживає ліки. Вказувала що з сусідами по комуні у доньки конфлікт, він її задирає постійно, фотографує, знімає на відео. Зазначала що у доньки болить голова, але це наслідки автомобільної аварії яку вона перенесла, перебуваючи після аварії в комі.

Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 , повідомив суду, що на протязі багатьох років є сусідом ОСОБА_2 по комуні за адресою АДРЕСА_1 . Конфлікт у ОСОБА_10 їз родиною ОСОБА_11 є побутовим. Вказував що ОСОБА_12 , інколи б`ють її, він захищає Ганну. ОСОБА_13 хотіла ставити газові лічильники, але ОСОБА_9 була проти, тому вони почали до неї чиплятися, знімають на телефон ОСОБА_14 .

Вказував що ОСОБА_15 заміжня, батько помер, мати живе за містом. Привів приклад того, що на Пасху ОСОБА_16 намалював на її двері хрест кров`ю, а самі поїхали з квартири. Також зазначив, що впізнав серед присутніх лікаря , якого привозив ОСОБА_16 на своїй машині.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 341 ЦПК України заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів.Справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, стосовно якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.

Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

За приписами ст. 12 Закону України «Про психіатричну допомогу» - Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої письмової згоди особи або без письмової згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Питання про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку вирішується судом за місцем проживання особи. Письмова заява про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку

направляється до суду лікарем-психіатром. До письмової заяви, в якій повинні бути викладені підстави для надання особі амбулаторної психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди та без письмової згоди її законного представника, передбачені частиною другою цієї статті, додається висновок лікаря-психіатра, який містить обґрунтування про необхідність надання особі такої допомоги.

Особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 342 ЦПК України залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законного затримання психічно хворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг відповідно до процедури, встановленої законом.

Так, прикладом реалізації права на свободу та особисту недоторканність в контексті вказаних положень Конвенції, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення від 24.10.1979 у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerp v. the Netherlands). У вказаній справі Європейський суд з прав людини звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічно хворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

Аналогічні висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28.10.2003 у справі «Ракевич проти Російської Федерації», рішенні від 27.03.2008 у справі «Штукатуров проти Російської Федерації».

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

За приписами ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями.

Частинами 1 та 2 статті 8 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що психіатрична допомога надається в найменш обмежених умовах, що забезпечують безпеку особи та інших осіб, при додержанні прав і законних інтересів особи, якій надається психіатрична допомога. Заходи фізичного обмеження та (або) ізоляції особи, яка страждає на психічний розлад, при наданні їй психіатричної допомоги застосовуються за призначенням та під постійним контролем лікаря-психіатра чи іншого медичного працівника, на якого власником закладу з надання психіатричної допомоги чи уповноваженим ним органом покладені обов`язки з надання психіатричної допомоги, і застосовуються лише в тих випадках, формах і на той час, коли всіма іншими законними заходами неможливо запобігти діям особи, що являють собою безпосередню небезпеку для неї або інших осіб.

У відповідності до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Саме по собі звернення сусідів ОСОБА_2 із заявами про примусову госпіталізацію у зв`язку із її поведінкою без перевірки цієї інформації, аналізу та оцінки (ст. 89 ЦПК України) на предмет наявності підстав для припущення про наявність у ОСОБА_2 тяжкого психічного розладу є недостатнім.

Будь-яких належних доказів на підтвердження цих обставин та поведінки ОСОБА_2 , що являє собою небезпеку для себе та оточуючих, внаслідок встановленого у неї захворювання ні висновок ні матеріали справи не містять, та у судовому засіданні не встановлені.

Крім того, конфлікт, який зі слів свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 виник у них із ОСОБА_2 мав поодинокий характер, що не може свідчити про наявність в діях останньої реальної небезпеки для оточуючих.

Аналізуючи висновок лікаря психіатра КНП «МПД» ОМР Кондратея О.В. в його системному взаємозв`язку разом з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи, а також з урахуванням пояснень лікаря-психіатра, свідків та особи щодо якої ставиться питання про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу, суд приходить до переконання, що заява є передчасною, оскільки незважаючи на встановлений діагноз (органічний розлад особистості внаслідок закритої черепно мозгової травми по збудливому типу), при матеріалах справи відсутні та в судовому засіданні не здобуто жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_15 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, які несуть реальну небезпеку оточуючим чи для неї самої.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на момент розгляду заяви, встановити, що ОСОБА_15 небезпечною для себе та оточуючих, не здатна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби не вдалось, а можлива наявність у неї психічного захворювання не є достатньою підставою для надання їй амбулаторної та (або) стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку

Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку, зважаючи на відсутність будь-яких доказів небезпеки ОСОБА_2 для себе та оточуючих, суд правових підстав для задоволення заяви не вбачає.

Окрім цього, матеріали справи не містять підтверджень того, що обстеження або лікування ОСОБА_19 можливі лише в стаціонарних умовах, що в межах положень ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» є обов`язковою умовою для примусової госпіталізації особи.

Статтею 8 Конвенції передбачено право людини на повагу до приватного життя та умови, за яких втручання в приватне життя є виправданим, серед яких, зокрема: законна підстава, законна ціль (мета), та додаткова умова, за якою втручання має бути «необхідним в демократичному суспільстві». Під необхідністю втручання мається на увазі, що воно відповідає нагальній соціальній потребі, і зокрема, є пропорційним до поставленої законної мети (справа «Кутцнер проти Німеччини», п.60, та рішення від 18.12.2008 року «Савіни проти України»).

Поняття «приватне життя» у практиці ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, в т.ч. здоров`я людини, медичне втручання.

Пунктом 2 Конвенції передбачено, що органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…».

Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Згідно частини першої статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність.

Конституційний Суд України виходить із того, що серед фундаментальних цінностей дієвої конституційної демократії є свобода, наявність якої у особи є однією з передумов її розвитку та соціалізації. Право на свободу є невід`ємним та невідчужуваним конституційним правом людини і передбачає можливість вибору своєї поведінки з метою вільного та всебічного розвитку, самостійно діяти відповідно до власних рішень і задумів, визначати пріоритети, робити все, що не заборонено законом, безперешкодно і на власний розсуд пересуватися по території держави, обирати місце проживання тощо. Право на свободу означає, що особа є вільною у своїй діяльності від зовнішнього втручання, за винятком обмежень, які встановлюються Конституцією та законами України. Стаття 25 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України (254к/96-ВР) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд дійшов обґрунтованого висновку, що заява лікаря-психіатра Комунального Некомерційного Підприємства «Міський Психіатричний Диспансер» Одеської міської ради Кондратей Олексія Вікторовича про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , амбулаторної та (або) стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку є передчасною, оскільки на даний час підстав для надання стаціонарної психіатричної допомоги в примусовому порядку немає, а тому в задоволенні заяви слід відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 11-13, 329-342, 354 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву лікаря-психіатра Комунального Некомерційного Підприємства «Міський Психіатричний Диспансер» Одеської міської ради Кондратей Олексія Вікторовича про надання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 примусової амбулаторної психіатричної допомоги в умовах Комунального Некомерційного Підприємства «Міський Психіатричний Диспансер» Одеської міської ради залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м. Одеси. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 11.06.2021 року

Суддя: Д.Я. Роїк

Присяжні Спинул Ю.О.

Тищенко Л.В.