Справа № 159/4013/20
Провадження № 2-др/159/6/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
08 липня 2021 року м. Ковель
Ковельський міськрайонний суд Волинської області
в складі головуючого - судді Панасюка С.Л.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення понесених витрат на правничу допомогу
21 травня 2021 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення набрало законної сили 22.06.2021.
ОСОБА_2 просить відмовити у стягненні вказаних витрат, оскільки вони не відповідають критеріям співмірності та розумності. До того ж, її позов став необґрунтованим вже у ході розгляду справи після скасування касаційною інстанцією рішення суду, яке набрало законної сили, і було в основі її вимог.
Заяву слід задовольнити повністю.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.
Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтвердженні та доведені.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Згідно з описом виконаних робіт адвокат виконав такі роботи: з`ясування фактичних обставин справи у клієнта, вивчення на правовий аналіз законодавства по даному питанню - 2 год.; підготовка, складення, оформлення відзиву на позов - 4 год.; підготовка, складення, оформлення заяви про надання доказів надання правничої допомоги - 1 год.; підготовка, складання, оформлення клопотання про приєднання до матеріалів справи письмових доказів - 6 год.; підготовка, складання, оформлення, надіслання клопотання про поновлення провадження у справі - 3 год.; підготовка, складання, оформлення, направлення, надіслання, подання заяви про ухвалення додаткового рішення - 4 год., а всього адвокатом витрачено 20 годин.
Вартість години роботи адвоката становить 500 грн.
Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено, тому на позивача покладаються витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на правничу допомогу.
Щодо того, що позов став необґрунтованим вже у ході розгляду справи після скасування касаційною інстанцією рішення суду, яке набрало законної сили, і було в основі її вимог, то ця обставина не звільняє позивача від відшкодування витрат відповідача на правничу допомогу. Позивачу перед зверненням до суду було відомо, що справа не пройшла касаційної інстанції і що наслідком такого проходження може бути скасування рішення суду, яке позивач поклала в основу своїх вимог. Ризик наслідків такого скасування покладається за таких обставини на особу, яка подає заяву, не дочекавшись рішення суду касаційної інстанції, тобто на позивача.
Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на його апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий:С. Л. Панасюк