Номер провадження: 22-ц/813/5069/21
Номер справи місцевого суду: 491/859/19
Головуючий у першій інстанції Желясков О. О.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року (одноособово суддя Желясков О.О.) у цивільній справі за позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

28.08.2019 року військова частини НОМЕР_1 (далі-в/ч НОМЕР_1 ) звернулась із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у розмірі 2 702,47 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

Відповідач ОСОБА_1 протягом 2015-2016 років, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (на даний час в/ч НОМЕР_1 ) та згідно наказу командира частини від 19.03.2015 року №86 був зарахований до списків особового складу і призначений на посаду санітарного інструктора. Відповідно до вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач ОСОБА_1 був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном, зокрема, в особисте користування йому було видано майно: фляга алюмінієва 1 шт., чохол до фляги 1 шт., спальний мішок 1 шт., куртка польова утеплена нового зразку 1 к-т, ремінь до штанів 1 шт. ОСОБА_1 , порушивши вимоги чинного законодавства, допустив втрату державного військового майна (речового майна), яке видане йому у користування, чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі в/ч НОМЕР_1 .

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 0211.1995 року №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості», у п`ятикратному розмірі відшкодовуються винними особами інвентарні речі: костюм водозахисний, казанок алюмінієвий, фляга алюмінієва, чохол до фляги, балаклава, спеціальний одяг і взуття, куртка і брюки утеплені усіх найменувань. У відповідності до довідки-розрахунку №13 від 11.03.2016 року про утримання коштів з відповідача ОСОБА_1 за втрату інвентарного речового майна, відповідач не здав інвентарне речове майно на загальну суму 479,85 гривень, вартість якого з урахуванням кратності становить 2 399,25 гривень.

Наказом командира військової частини №60 від 16.03.2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність) і з 16.03.2016 року виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Ананьївського РВК Одеської області. З урахуванням норм чинного законодавства, а також, що ОСОБА_1 був звільнений з військової частини у зв`язку з неналежним виконанням службових обов`язків (у зв`язку з систематичним вживанням алкогольних напоїв), військова частина зобов`язана утримати з нього вартість предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися. На момент виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення за ОСОБА_1 рахувалось речове майно, термін носіння якого не закінчився, а саме: куртка польова утеплена нового зразку 1 к-т, ремінь до штанів 1 шт., загальна сума 935 гривень. На підставі наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 , призначене службове розслідування і відповідно до акту результатів службового розслідування, затвердженого 15.03.2016 року та наказу командира від 15.03.2016 року №357, солдат ОСОБА_1 втратив інвентарне речове майно з особистої необережності. Відповідач добровільно відшкодував кошти державі в особі в/ч НОМЕР_1 у розмірі 631,78 гривень, тому загальна сума матеріальної шкоди станом на 14.03.2019 року становить 2 702,47 гривень.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив про задоволення позову.

Позивач в особі представника і відповідач не приймали участі у судовому засіданні в суді першої інстанції 22.06.2020 року, представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав і не заперечував проти ухвалення заочного рішення, відповідач подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов визнав частково.

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 22.06.2020 року позов в/ч НОМЕР_1 задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача 783,37 гривень і судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 556,90 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Позивач в/ч НОМЕР_1 не погодилась із рішенням суду від 22.06.2020 року і в особі представника подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника в/ч НОМЕР_1 зазначає:
Підставою часткового задоволення позову, як зазначено в рішенні суду, є втрата чинності Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 № 243/95-ВР на підставі Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 року № 160-ІХ, в зв`язку з чим суд застосував ст.58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України, якими визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи на підставі чого судом стягнуто з відповідача лише фактично завдану матеріальну шкоду.

На момент виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення, згідно довідки-розрахунку №13 від 11.03.2U16, за солдатом ОСОБА_1 рахувалось речове майно на суму 935 гривень, термін носіння якого не закінчився. Вказана довідка-розрахунок підписана відповідачем без зауважень та заперечень, а тому є належним доказом для утримання з відповідача суми матеріальної шкоди.

Порядок визначення розміру шкоди врегульований розділом IV Положення, згідно якого, у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. У зв`язку з цим, на підставі наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 14.03.2016 № 340 за даним фактом командиром військової частини було призначене службове розслідування. Відповідно до акту результатів службового розслідування № 589 від 15.03.2016 та наказу командира військової частини від 15.03.2016 № 357 встановлено, що солдат ОСОБА_1 втратив інвентарне речове майно з особистої необережності, який не оскаржено, а отже він є чинним і підлягає виконанню. ОСОБА_1 , згідно витягу з книги грошових стягнень та нарахувань № 103 від 13.03.2019 року, добровільно відшкодував кошти у сумі 631,78 гривень і тим самим визнав свою вину.

Пунктами 2, 3, 4 частини І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене постановою ВРУ від 23.06.1995 року № 243/95-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Згідно пункту 14 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10 - кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 р. № 880 "Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості": у п`ятикратному розмірі відшкодовується винними особами інвентарні речі: костюм водозахисний, казанок алюмінієвий, фляга алюмінієва, чохол до фляги, балаклава, спеціальний одяг і взуття: куртка і брюки утеплені усіх найменувань.

Згідно довідки-розрахунку № 13 від 11.03.2016 року про утримання коштів з військовослужбовця ОСОБА_1 за втрату інвентарного речового майна вбачається, що він не здав інвентарне речове майно на загальну суму 479,85 гривень, при цьому, вартість майна з урахуванням кратності становить 2 399, 25 гривень.

При цьому, відповідно до пункту 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371, службове розслідування за фактами заподіяння державі матеріальної шкоди проводиться з дотриманням вимог Постанови Верховної Ради України від 23 червня 1995 року № 243/95-ВР "Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі", яке діяло до 31.10.2019, тобто на час видачі наказу командира. Враховуючи, що положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене Постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 та постанова Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 "Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості", діяли на час видання наказу командира військової частини від 15.03.2016 № 357, застосування кратності при притягненні відповідача до матеріальної відповідальності та позовні вимоги в/ч НОМЕР_1 на суму 2 702,47 гривень є обґрунтованими.

Відзив відповідача ОСОБА_1 зазначає:
Суд обґрунтовано застосував у справі ст. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України. Слід враховувати, що зворотна дія нормативно-правового акту у часі, або ретроактивність - це розповсюдження нового нормативно-правового акту на факти і відносини, що мали місце до набуття ним чинності. Закон, що має зворотну силу є законом, який заднім числом змінює юридичні наслідки або статус дій, які були вчинені перед прийняттям закону.

В рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09.02.1999 року № 1-рп/1999, суд звернув увагу на те, що щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього. Застосувавши до спірних правовідносин ч.3 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» суд зробив це в його інтересах, як громадянина, що не заборонено, якщо мова йде про відносини між державою та громадянином.

Він частково визнав позов в межах прямої дійсної шкоди, оскільки не заперечує факт завдання шкоди та часткове її відшкодування, але не згодний із застосуванням кратності під час визначення її розміру.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Відповідач ОСОБА_1 протягом 2015-2016 років проходив військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_2 (зараз в/ч НОМЕР_1 ) та згідно наказу командира частини від 19.03.2015 року №86 був зарахований до списків особового складу і призначений на посаду санітарного інструктора (а.с. 8).

ОСОБА_1 був забезпечений державою всіма видами матеріального забезпечення, в тому числі речовим майном, зокрема, в особисте користування йому видано майно: фляга алюмінієва 1 шт., чохол до фляги 1 шт., спальний мішок 1 шт., куртка польова утеплена нового зразку 1 к-т, ремінь до штанів 1 шт. Відповідач допустив втрату державного військового майна (речового майна), чим заподіяв матеріальну шкоду державі в особі в/ч НОМЕР_1 . З довідки-розрахунку №13 від 11.03.2016 року вбачається, що відповідач не здав інвентарне речове майно на загальну суму 479,85 гривень (а.с. 9-17,21-23). .

Наказом командира військової частини №60 від 16.03.2016 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «е» (через службову невідповідність) і з 16.03.2016 року виключений зі списків особового складу частини, з усіх видів забезпечення та направлений на військовий облік до Ананьївського РВК Одеської області (а.с. 18).

На час виключення зі списків особового складу військової частини та усіх видів забезпечення (16.03.2016 року), за ОСОБА_1 рахувалось речове майно, термін носіння якого не закінчився, а саме: куртка польова утеплена нового зразку 1 к-т, ремінь до штанів 1 шт., загальна вартість яких становить 935 гривень.

Відповідно до акту результатів службового розслідування від 15.03.2016 року та наказу командира військової частини від 15.03.2016 року №357, солдат ОСОБА_1 втратив інвентарне речове майно з особистої необережності (а.с. 21-23).

Відповідач ОСОБА_1 добровільно відшкодував кошти державі в особі в/ч НОМЕР_1 у розмірі 631,78 гривень (а.с.26).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із відшкодування матеріальної шкоди, які регулюються ЦК України, Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі-Закон 1), Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі-Закон 2), Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі-Закон 3), Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, яке затверджене постановою ВРУ від 23.06.1995 року № 243/95-ВР (далі-Положення від 23.06.1995 року); постановою Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 р. № 880 "Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості" (далі-Постанова від 02.11.1995 р. № 880), Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 року № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за № 1503/31371 (далі-Порядок від 21.11.2017 року № 608).

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції у зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін)

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог у розмірі 783,37 гривень (а.с. 68-72).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності (п. 4 ст. 1 Закону 1).

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність (ч. 1 ст. 3 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди. Особи, що посягають на державну власність, недбало ставляться до озброєння, техніки та іншого військового майна, притягуються до матеріальної відповідальності. Притягнення до матеріальної відповідальності не звільняє від дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність (ч.2 п.4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Відповідно до ст. ст. 3, 7 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», ст. ст. 9, 11, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. п. 5, 13, 14, 15, «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 4 серпня 2000 року, солдат ОСОБА_1 відповідав за утримання в готовності до застосування та збереження державного майна, що довірене йому, його комплектність, наявність та якісний стан, недопущення випадків його псування та нестач, вжиття необхідних заходів для боротьби з нераціональним його витрачанням, втратою, нестачею, псуванням і розкраданням.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій. Особа за шкоду, завдану розкраданням або втратою озброєння, зброї та боєприпасів до неї, несе підвищену матеріальну відповідальність у кратному співвідношенні до вартості такого майна, але не більше десятикратного розміру. Перелік озброєння, зброї та боєприпасів до неї, нестача або розкрадання яких відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до їх вартості, визначається Кабінетом Міністрів України (п.1 ч.1 ч.3 ст. 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»).

Згідно довідки-розрахунку про утримання коштів з військовослужбовця ОСОБА_1 за втрату інвентарного речового майна №13 від 11.03.2016 року (а.с.17,19), відповідач не здав інвентарне речове майно на загальну суму 479,85 гривень, а саме: флягу алюмінієву 1 шт. 5,65 грн.; чохол до фляги 1 шт. 0,80 грн.; спальний мішок 1 шт. 473,40 грн., куртку польову утеплену 1 комплект 934,5 грн. і ремінь до штанів 1 шт. 0,80 грн.

Факт неповернення вказаних речей відповідачем не заперечуються (а.с.41-42).

Відповідно до акту результатів службового розслідування стосовно ОСОБА_1 №589 від 15.03.2016 року, в ході проведення службового розслідування встановлено, що під час проведення стройового огляду у солдата ОСОБА_1 виявлено нестачу інвентарного речового майна, а саме: фляги алюмінієвої, чохла до фляги, спального мішка, куртки польової утепленої, ремня до штанів. За висновком службового розслідування є те, що втрата речового майна сталася внаслідок особистої недисциплінованості та неналежного ставлення ОСОБА_1 до збереження виданого йому майна. Відповідно до висновку службового розслідування ОСОБА_1 свою вину визнав (а.с.21-23).

Наказом №357 від 15.03.2016 року ОСОБА_1 за нестачу інвентарного майна притягнутий до повної матеріальної відповідальності (а.с.24-25).

Згідно витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини НОМЕР_1 №103/10 від 13.03.2019 року вбачається, що залишок нестачі, який підлягає стягненню з відповідача становить 2 702,47 гривень (а.с.26).

Положенням «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року №243/95-ВР визначено, що Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» врегульовано питання притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» звужено перелік шкоди, яка підлягає відшкодуванню у кратному розмірі, зокрема з переліку майна виключено оптичні прилади, засоби зв`язку, спеціальна техніка, льотно-технічне, спеціальне морське і десантне обмундирування, штурманське спорядження, спеціальний одяг і взуття, інвентарні речі та деякі інші види військового майна.

З наведеного позивачем переліку військового майна, шкоду за втрату якого позивач просить стягнути з відповідача вбачається, що озброєння, зброя та боєприпаси не входять до цього переліку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майнова шкода підлягає стягненню, відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі», у розмірі завданої шкоди.

Суд, вирішуючи питання розміру відшкодування, дійшов обґрунтованого висновку, що шкода підлягає стягненню у розмірі 783,37 гривень (1 415,15 - 631,78, а.с. 26).

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника в/ч НОМЕР_1 у скарзі, що: актом службового розслідування № 589 від 15.03.2016 та наказу командира військової частини від 15.03.2016 № 357 встановлено, що ОСОБА_1 втратив інвентарне речове майно з особистої необережності, який не оскаржено, а отже він є чинним і підлягає виконанню; відповідач добровільно відшкодував кошти у сумі 631,78 гривень і тим самим визнав свою вину; відповідач не здав інвентарне речове майно на загальну суму 479,85 гривень і вартість майна, з урахуванням кратності, складає 2 399, 25 гривень; положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України № 243/95-ВР від 23.06.1995 та постанова Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року № 880 "Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості", діяли на час видання наказу командира військової частини від 15.03.2016 № 357, застосування кратності при притягненні відповідача до матеріальної відповідальності є обґрунтованим, - до уваги не приймаються.

Суд дійшов правильно висновку, що постанова Кабінету Міністрів України від 02.11.1995 року №880 «Про затвердження Переліку військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості» не підлягає застосуванню.

Постанова Верховної Ради України «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 21.12.2000 року № 2171-III, втратила чинність, згідно із Законом України від 03.10.2019 року № 160-IX.

З огляду на те, що спір по суті вирішувався судом у червні 2020 року, колегія суддів погоджується з висновком суду, що «Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06. 1995 року №243/95-ВР і Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» врегульовані питання притягнення військовослужбовців до матеріальної відповідальності, разом з тим, ст. 58 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, а ч.2 ст. 5 ЦК України зазначає, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акту, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України від 09.02.1999 року № 1-рп/1999).

Доводи відповідача у відзиві на скаргу щодо наявності підстав для застосування ст.. 58 Конституції України та ч. 2 ст. 5 ЦК України, прийняті до уваги і є підставою для залишення скарги без задоволення.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Відповідач, як військовослужбовець спричинив шкоду внаслідок втрати державного майна, тому порушене право позивача захищено судом шляхом часткового задоволення позову.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів залишає скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу представника позивача, тому позивач не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 10.06.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков