КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 759/525/17 Головуючий у суді першої інстанції: Миколаєць І.Ю.
Номер провадження: 22-ц/824/5942/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

розглянув у порядку письмового провадження в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-3» про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В Святошинський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-3» (далі - КП РЕО-3, відповідач) про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної шкоди, який в подальшому змінив в частині суми заподіяної відповідачем матеріальної шкоди та просив стягнути з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-3» вартість відновлювальних робіт по ремонту квартири в сумі 57 793 грн.

Позов обгрунтований тим, що він володіє квартирою АДРЕСА_1 , а відповідач КП РЕО-3 надає позивачу житлово-комунальні послуги, в тому числі послугу з утримання будинку та прибудинкової території. Зазначив, що згідно акту від 13 листопада 2014 року, складеного співробітниками КП РЕО-3, затоплення належної йому квартири сталося 26 вересня 2014 року внаслідок аварії системи централізованого опалення при включенні даної системи з вини відповідача, що призвело до пошкодження належного позивачу майна.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-3» про захист прав споживачів та відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства «Ремонтно-експлуатаційна організація-3» на користь ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок залиття у розмірі 23 634,29 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзіпросив рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року змінити, задовольнити його позовні вимоги в розмірі, визначеному висновком судової будівельно-технічної експертизи № 2368/18-43 від 18 липня 2019 року, посилаючись на те, що судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновок вищезазначеної судової будівельно-технічної експертизи з тих підстав, що вона була проведена значно пізніше залиття квартири і експерт встановлював дані обставини на час залиття квартири.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Враховуючи приписи частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11 серпня 2003 року, ВАС № 718558 ( а.с. 7).

Відповідач КП РЕО-3 надає позивачу житлово-комунальні послуги, в тому числі послугу з утримання будинку та прибудинкової території.

Судом також встановлено, що 26 жовтня 2014 року позивач виявив факт затоплення належної йому квартири.

Згідно акту від 13 листопада 2014 року, складеного співробітниками КП РЕО-3, затоплення квартири АДРЕСА_1 сталося 26 жовтня 2014 року внаслідок аварії системи централізованого опалення при включенні даної системи (а.с.15).

Факт надання КП РЕО-3 позивачу послуг підтверджується квитанціями за житлово-комунальні послуги (а.с.8-9).

Факт намагання позивача врегулювати спір у досудовому порядку підтверджується його заявами з якими він звертався до КП РЕО-3 (а.с. 10-14).

Позивачем проведено відновлювальний ремонт квартири, на підтвердження чого ним суду надано перелік будівельних матеріалів та касові чеки про придбання будівельних матеріалів у ТОВ Епіцентр К, всього на суму 23 634,29 грн. (а.с.16-21).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у своєму позові надав чеки, відповідно до яких ним понесено збитки у розмірі 23 634,29 грн. Інших доказів на підтвердження понесення витрат на здійснення ремонту позивачем не надано. Також у рішенні суд вказав, що вважає обґрунтованими доводи відповідача про те, що експертиза від 18 липня 2019 року № 2368/18-32 не може бути в повній мірі достовірною з огляду на великий строк, що пройшов від завдання шкоди до проведення експертизи. Тому суд вважав, що позов повинен бути задоволений лише в частині підтвердженій касовими чеками про оплату матеріалів, які були використані з метою усунення пошкоджень, які виникли у результаті залиття квартири, належної позивачу.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

У статті 79 ЦПК України зазначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Статтею 110 ЦПК України визначено, що висновок експерта для суду немає заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване у судовому рішенні.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приписами статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто, з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно із частиною 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

За приписами частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Виходячи із вказаних норм матеріального і процесуального права, у спорі щодо відшкодування матеріальної шкоди саме на позивачеві лежить обов`язок доведення розміру заподіяної шкоди винними діями відповідача, а на відповідача покладається обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

У висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2368/18-32 від 18 липня 2019 року зазначено, що за результатами проведеного обстеження квартири АДРЕСА_1 неможливо встановити факт залиття, перелік та обсяги пошкоджень, тому неможливо встановити і вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення недоліків залиття, що сталось 26 жовтня 2014 року. У експертному висновку також зазначено, що вартість відновлювального ремонту в квартирі розрахована на підставі переліку і обсягів пошкоджень опорядження конструктивних елементів, які зазначені в акті комісії від 13 листопада 2014 року і становить в цінах на час проведення експертизи 57 793 грн. Матеріальна шкода в межах будівельно-технічного дослідження, завдана внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 , визначається як вартість відновлювального ремонту з врахуванням зношеності пошкодженого майна, оскільки розмір відшкодування визначається у грошовому виразі та становить 46 202 грн. (а.с.99-109).

Встановивши, що ОСОБА_1 надав суду докази понесення ним витрат на відновлення свого порушеного права (ремонт квартири) внаслідок залиття належної йому квартири з вини відповідача в сумі 23 634,29 грн., суд на передбачених законом підставах стягнув із відповідача на користь позивача доведений ним розмір збитків.

Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 79, 89, 110 ЦПК України на підтвердження розміру збитків вмотивовано відхилив висновок судової будівельно-технічної експертизи № 2368/18-32 від 18 липня 2019 року, вірно зазначивши у рішенні, що визначений експертним висновком розмір шкоди не можна вважати достовірним доказом з огляду на великий строк, що пройшов від завдання шкоди - 26 жовтня 2014 року до обстеження квартири експертом - 22 листопада 2018 року.

Доводи апеляційної скарги на неправильність висновків суду щодо відхилення висновку експертизи з посиланням на те, що розмір шкоди встановлено експертом на час залиття квартири підлягають відхиленню, оскільки оцінка висновку експерта судом проведена з дотриманням вимог статей 110, 89 ЦПК України і правових підстав не погодитись із нею колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при розгляді даної спору, суд першої інстанції не допустив порушень норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Інших доводів незаконності судового рішення апеляційна скарга не містить.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає. що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як Святошинський районний суд міста Києва ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 липня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М Білич

Т.А. Слюсар