Ухвала

05 липня 2021 року

м. Київ

справа № 658/473/21

провадження № 61-10123ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 червня 2021 року про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» до ОСОБА_1 , селянського (фермерського) господарства «Акант» про визнання недійсним договору емфітевзису та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» (далі - ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс», товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , селянського (фермерського) господарства «Акант» (далі - СФГ «Акант») про визнання недійсним договору про встановлення права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), площею 5,458 га, кадастровий номер :06:013:0003, укладеного 03 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та СФГ «Акант», а також про визнання укладеною додаткової угоди від 08 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс» про поновлення договору оренди землі.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що у 2010 році між ним та ОСОБА_1 укладено договір оренди спірної земельної ділянки, зареєстрований у встановленому законом порядку 25 листопада 2010 року, строком на 10 років, починаючи з дати реєстрації договору.

Відповідно до пункту 9.4 договору орендар після закінчення строку його дії має переважне право на його поновлення на новий строк, повідомивши орендодавця про намір продовження дії договору на новий строк не пізніше ніж за 10 днів до закінчення строку дії договору.

07 серпня 2020 року, більше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору, товариство письмово повідомило відповідача ОСОБА_1 про намір продовжити дію договору та надіслало разом із листом проект додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі. Не отримавши впродовж місяця повідомлення про прийняте рішення, товариство вважало договір оренди землі продовженим та продовжувало використання земельної ділянки за призначенням.

21 січня 2021 року з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру відчуження об`єктів нерухомого майна позивачу стало відомо про державну реєстрацію договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб від 03 грудня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та СФГ «Акант».

У березні 2021 року ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс» звернулось до суду із заявою про забезпечення поданого позову, в якій просило накласти арешт на предмет спору - земельну ділянку площею 5,458 га із забороною будь-яким суб`єктам органів, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо цієї земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; заборонити ОСОБА_1 та СФГ «Акант» укладати договори та інші правочини щодо спірної земельної ділянки і проводити на цій земельній ділянці будь-які сільськогосподарські роботи.

Зважаючи на те, що з 01 липня 2021 року скасовується дія мораторію та запроваджується ринок землі сільськогосподарського призначення, а за умовами незаконно укладеного між відповідачами договору оренди СФГ «Акант» має право відчужувати і передавати у порядку спадкування право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, а також має переважне право на придбання земельної ділянки у разі її продажу, невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до наслідків, настання яких у разі задоволення позову в подальшому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про поновлення прав товариства на оренду землі та переважне право придбання її у власність.

Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 березня 2021 року в складі судді Рахімової О. В. в задоволенні заяви ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс» відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 07 червня 2021 року в складі колегії суддів: Ігнатенко П. Я., Воронцової Л. П., Полікарпової О. М. частково задоволено апеляційну скаргу ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс», скасовано ухвалу Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 15 березня 2021 року та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення заяви ТОВ «Агрофірма «Гаван «Плюс» про забезпечення позову.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 5,458 га, кадастровий номер :06:013:0003, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .

В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що заявником не надано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Разом із тим, суд застосував вид забезпечення позову, який не є співмірним із заявленими позовними вимогами немайнового характеру.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необґрунтованість, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача та являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що таке обмеження захищає законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає у рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів

Апеляційний суд встановивши, що між сторонами існує спір щодо права користування земельною ділянкою, дійшов вірного висновку про необхідність забезпечення виконання ймовірного судового рішення шляхом накладення арешту на вказане вище нерухоме майно, оскільки невжиття заходів забезпечення позову в цій частині, може призвести до його відчуження, внаслідок чого істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення у випадку задоволення позову.

Доводам касаційної скарги про відсутність доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання рішення суду надана належна оцінка судом апеляційної інстанції, який узяв до уваги виниклі між сторонами правовідносини щодо переважного права на оренду та/або придбання орендарем спірної земельної ділянки, а також набрання з 01 липня 2021 року законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» від 31 березня 2020 року №552-ІХ, яким скасовується дія мораторію і запроваджується ринок землі сільськогосподарського призначення та підставно врахував, що цим Законом в новій редакції викладена стаття 131 Земельного кодексу України, частиною другою якої передбачено, що купівля-продаж земельної ділянки здійснюється з дотриманням переважного права на її придбання.

Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, оскільки лише перешкоджає власнику спірної земельної ділянки її відчужувати, однак не обмежує власника або орендаря володіти і користуватися земельною ділянкою згідно із її цільовим призначенням.

Зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга, подана на постанову апеляційного суду, якою вирішено лише процесуальне питання, є необґрунтованою. Правильне застосовування норм статей 149-150 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 07 червня 2021 року про забезпечення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван «Плюс» до ОСОБА_1 , селянського (фермерського) господарства «Акант» про визнання недійсним договору емфітевзису та визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди землі.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара