Справа №: 398/4395/20
провадження №: 2/398/656/21
РІШЕННЯ

Іменем України

"11" червня 2021 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі судді Орловського В.В. з участю секретаря судового засідання Бондаренко О.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Олександрії цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

встановив:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 25021,30 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 18.06.2008 року надав, а ОСОБА_1 отримала кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 16 вересня 2020 року становить 25021,30 грн., яка складається з: 20054,49 грн. заборгованість тілом кредиту, у тому числі 13582 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 6469,31 грн. заборгованість за простроченими відсотками. У зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що

19.08.2020 року вона звернулась з заявою до Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, по факту шахрайських дій ОСОБА_2 який скористався її довірою для вчинення умисних шахрайських дій, що завдали їй значної матеріальної шкоди. Результатом поданої нею заяви за є відкрите кримінальне провадження: № 0000252 зa ч.1. ст. 190 КК. Також вона зазначила, що неодноразово зверталася із заявами за фактами вчинення ОСОБА_3 крадіжки ювелірних виробів, грошових коштів, погроз. ОСОБА_2 на момент вчинення шахрайських дій відносно неї не перебував з нею у зареєстрованому шлюбі, вони не вели спільного побуту або господарства, не проживали як одна сім`я, не мали спільного бюджету. Слідчому Братченко Є.С були надані докази того, що шлюб між ними, зареєстрований 22.10.2019 року, визнаний недійсним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.10.2020 року. Кредитні грошові кошти 25021,30 гривень відповідачка власноручно не використовувала та не мала потребу їх використовувати на власні потреби. Кошти були перераховані особою ОСОБА_2 НОМЕР_1 час її відсутності, скориставшись її житлом та персональним комп`ютером на якому були збережені дані, а саме встановлений додаток Приват24, паролі для здійснення onepaцій та авторизації електронного кабінету користувача ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки на той час вона не мала мобільного інтернету та користувалися телефоном, який не підтримує визначену функцію.

У відповіді на відзив позивач заперечував проти доводів відповідача, посилаючись на відомості, що містяться у виписці по рахунку відповідача, а також те, що відповідач про втрату картки не заявляла, грошові кошти знімалися, а отже відповідач або особа, яка знімла кошти, мала в наявності платіжну карту і знала ПІН-код, властивий цій карті, також відповідач не подавала до банку заяви про блокування або становлення в стоп-лист платіжної системи карти. При цьому за результатами проведення досудового розслідування не втсановленовину жодної особи, винної у вчиненні злочину, а згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач визнав для свої зобов`язання за договором.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що стала жертвою шахрайства, яке вчинив відносно неї ОСОБА_3 . Це сталося за таких обставин. У 2018 році вона запросила до свого помешкання ОСОБА_3 щоб той допоміг їй полагодити електрику, а сама відлучилася до хворого батька. У її відсутність ОСОБА_3 скористався комп`ютером ОСОБА_1 , який був у вільному доступі у її помешканні та на якому було встановлено додаток Приват24, також на комп`ютері були збережені та перебували у вільному доступі паролі для входу у цей додаток. Скориставшись цими паролями, ОСОБА_3 перевів гроші з її рахунку на власний рахунок. Таким чином виникла заборгованість. З приводу вчинення шахрайства ОСОБА_1 , неодноразово зверталася до поліції, однак розслудвання на даний час не завершене.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

18 червня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у формі заяви, згідно з умовами якого останній отримав кредит, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Цей витяг не підписаний поизивальником.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує, в зв`язку з чим станом на 16 вересня 2020 року становить 25021,30 грн., яка складається з: 20054,49 грн. заборгованість тілом кредиту, у тому числі 13582 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита, 6469,31 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Умови договору та спосіб його вчинення можуть бути визначені сторонами з урахуванням вимог законодавства та із дозволеним відступом від нього, або на таких саме принципах запропоновані однією із сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наявність угоди між сторонами підтверджується заявою позичальника.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 2 статті 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Щодо вимог про стягнення з відповідача 4164,73 грн. заборгованість за простроченими відсотками, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 14 квітня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суму, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14 квітня 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Наявність на сайті позивача зазначених Умов та Правил надання банківських послуг не підтверджує того факту, що саме з цими умовами та правилами був ознайомлений відповідач.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Оскільки, на день розгляду справи, зі сторони відповідача не надано доказів про виконання свого обов`язку в частині сплати заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд вважає, що позов в цій частині є обґрунтованим, обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він підлягає задоволенню.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в розмірі 15307,87 грн., яка складається з заборгованість за простроченим тілом кредиту. У стягнення заборгованості за відсотками суд відмовляє з підстав, зазначених вище.

Аналізуючи доводи відповідача у відзиві та у судовому засіданні, суд застосовує такі норми права.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 37.2 статті 37 Закону України Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 5-9 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН -коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 127/23496/15-ц (касаційне провадження № 61-3239св18), від 20 червня 2018 року у справі № 691/699/16-ц (провадження № 61-16504св18), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19) та інших вказану правову позицію підтримав.

На підставі зазначених вище доказів, зокрема і пояснень самої відповідачки ОСОБА_1 , суд встановив, що її дії та бездіяльність, які полягали у допуску до свого комп`ютера, у якому зберігалися необхідні ідентифікаційні дані для входу до системи онлайн-банкінгу, сторонньої людини, призвели до втрати, незаконного використання ПІНу, інших паролів або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім цього, дослідивши надану позивачем виписку по рахунку ОСОБА_1 , суд встановив, що у 2018 році було здійснено три перекази грошей на картку ПриватБанку через систему онлайн банкінгу Приват24 одержувачу ОСОБА_3 , а саме 03.10.2018 на суму 6700 грн, 18.10.2018 на суму 1000 грн, 20.10.2018 на суму 4000 гривень і 27.10.2018 на суму 20500 грн. Отже, впродовж жовтня 2020 року було здійснено 4 операції по перерахуванню грошей з рахунка позивача на рахунок ОСОБА_3 . Після кожної з цих операцій, а саме у той же день, на наступний день або впродовж декількох днів здійснювалося поповнення рахунку позивачки ОСОБА_1 , зокрема 4, 11, 16, 18, 20, 24, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також використання картки, а саме поповнення рахунку, користування кредитним лімітом для оплати товарів і послуг, продовжувалося систематично до 10.09.2020 року.

Окрім цього, позивачка не зазначила коли саме вона повідомила банк про безпідставне списання грошей з її рахунку, однак надала роздруківку електронного листа-відповіді банку від 15 грудня 2020 року, що вказує на те, що з огляду на час здійснення переказів ОСОБА_3 у жовтні 2018 року це повідомлення не було негайним.

З огляду на систематичність зазначених операцій переказів на користь ОСОБА_3 з подальшим поповненням рахунку, а також те, що ОСОБА_1 продовжила систематично користуватися карткою і кредитним лімітом після здійснення оспорюваних нею переказів, не повідомила негайно банк про безпідставність здійснення грошових переказів з її картки, суд відхиляє як бездоказові пояснення ОСОБА_1 про те, що ці перекази були здійснені без її відома і дозволу.

Також суд враховує наданий відповідачкою витяг з ЄРДР №0000252 від 19.08.2020, у якому зазначено що предметом розслідування є те, що у вересні 2018 року ОСОБА_1 взяла кредит на суму 137000 грн для свого чоловіка ОСОБА_4 , який, зловживаючи довірою, в усній формі зобов`язав виплатити, але не зробив цього, спричинивши ОСОБА_1 , майнову шкоду на вказану суму.

З огляду на дату реєстрації заяви ОСОБА_1 у ЄРДР у серпні 2020 року, тобто майже через два роки після події, а також враховуючи виклад у ЄРДР обставин правопорушення, що розслідується, це повідомлення ОСОБА_1 , про вчинення злочину стосується інших подій, адже згідно з її повідомленням про вчинення злочину, саме вона взяла кредит на суму 137000 грн у вересні 2018 року. Однак у даній, справі що розглядається судом, на підставі виписки по рахунку ОСОБА_5 судом встановлено, що переказ грошей з її рахунку на рахунок ОСОБА_6 був здійснений у жовтні 2018 року чотирма платежами на загальну суму 32200 грн.

Враховуючи викладене суд відхиляє зазначені вище доводи відповідача.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України суд стягує на користь позивача сплачений судовий збір з відповідача, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 1772 грн. 92 коп.

вирішив:

Задовольнити частково позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) заборгованість за кредитним договором від 18.06.2008 року станом на 16.09.2020 року в розмірі 21104 грн. 03 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (адреса місцезнаходження: 01001 м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, код за ) витрати на оплату судового збору у розмірі 1772 грн. 92 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду у порядку, передбаченому ст. 355 і п.15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16 червня 2021 року.

Суддя Орловський В.В.