Справа № 214/3654/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2021 року, Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді - Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Фастовець Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу № 214/3654/19 за позовною заявою ОСОБА_1 , поданої її представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 20.05.2019 року звернулася до суду з позовом, який згодом 18.06.2019 року представником позивача ОСОБА_2 було уточнено (а.с. 57-61). Згідно уточненої позовної заяви представник позивача просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений 10.01.2017 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Богданою Валеріївною, зареєстрований в реєстрі за №3, яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 заповідав належне йому майно ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Спадкодавець), який являється батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Позивач).

За життя позивач двічі змінювала своє прізвище, виходячи заміж. Перший раз було зареєстровано шлюб 18.01.1986 року з ОСОБА_5 і змінила прізвище на ОСОБА_6 . Другий раз зареєструвала шлюб 05.03.1988 року з ОСОБА_7 і змінила прізвище на ОСОБА_8 .

За життя ОСОБА_4 одноособово володів нерухомим майном, а саме: трьохкімнатною квартирою, яка заходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Останній проживав та був зареєстрований за цією ж адресою. Після смерті ОСОБА_4 , відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, у вигляді квартири, що вказана вище.

Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, в передбачений ст. 1270 ЦК України строк прийняла спадщину після смерті батька, подавши 06.02.2019 р. заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В.

На підставі вказаної вище заяви приватним нотаріусом Січкар Б.В. була відкрита спадкова справа №76/2018. Але нотаріус вказав, що не зможе видати свідоцтво про право на спадщину за законом, так як спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 10.01.2017 р. приватним нотаріусом Січкар Б.В., та зареєстрованому в реєстрі за №3, яким померлий заповів все належне йому майно ОСОБА_3 .

Нотаріусом було зазначено, що якщо вона не згодна з вказаним рішенням, то може звернутися до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_1 дуже здивувало та насторожило наявність заповіту, складеного її батьком на користь ОСОБА_3 , так як ОСОБА_4 любив свою єдину доньку та бажав залишити майно саме їй, про що неодноразово їй про це зазначав.

За час життя свого батька, позивач підтримувала з ним добрі відносини, надавала необхідну допомогу. Але так як жила далеко, то бачилась не часто. Позивач часто просила свого рідного дядька - ОСОБА_10 приїздити до батька, щоб навідатися та чимось допомогти. ОСОБА_3 , в свою чергу з`являлася до померлого дуже рідко та цікавилась його станом здоров`я, допомогу йому надавали представники КУ «Територіальний центр соціального обслуговування у Саксаганському районі» КМР. Витрати, пов`язані з похованням ОСОБА_4 лягли на доньку - ОСОБА_1 та рідного брата - ОСОБА_10 .

ОСОБА_4 за життя часто хворів, зокрема, на ішемічну хворобу серця, атеросклероз головного мозку та інші хвороби (даний факт підтверджується виписками з лікарні). Він часто забував що робить, вів себе дивно та не завжди орієнтувався по ситуації. Вищевказана ситуація свідчить про те, що у нього не було наміру укладати заповіт на іншу (чужу) особу, так як спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Вважають, що при складанні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

20.05.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченко А.В. (а.с.17)

Ухвалою суду від 21.05.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.19-21).

18.06.2019 року представником позивача до суду подано уточнену позовну заяву з додатками, клопотанням про виклик свідків та клопотанням про призначення судово-психіатричної експертизи (а.с.25-101).

Ухвалою суду від 20.06.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі. (а.с.104-105).

21 серпня 2019 року від відповідача ОСОБА_3 до канцелярії суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого остання зазначила, що позивач, ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що за життя ОСОБА_4 одноособово володів нерухомим майном, а саме: трьохкімнатною квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Він проживав в цій квартирі та був там зареєстрований. Після його смерті відкрилася спадщина на цю квартиру. Позивач як спадкоємець першої черги за законом 06.02.2019 року подала заяву про прийняття спадщини, але нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину, оскільки спадкодавець залишив заповіт, посвідчений 10.01.2017 року приватним нотаріусом Січкар Б.В., зареєстрований в реєстрі за № 3, яким померлий ОСОБА_4 заповів все належне йому майно ОСОБА_3 .

Позивач вказує, що наявність заповіту складеного батьком на користь ОСОБА_3 її дуже здивувало і насторожило, що за час життя свого батька вона підтримувала з ним добрі відносини та надавала йому посильну допомогу, але так як жила далеко, то бачилась не часто. Вона вказує, що просила свого рідного дядька ОСОБА_10 приїздити до батька, щоб навідатися та допомогти. Вона вважає, що ОСОБА_3 з`являлась до померлого дуже рідко та цікавилась його станом здоров`я, що допомогу йому надавали представник комунальної установи «територіальний центр соціального обслуговування у Саксаганському районі» КМР.

ОСОБА_1 вказує про те, що померлий за життя часто хворів, зокрема на ішемічну хворобу серця, атеросклероз головного мозку та інші хвороби. Він часто забував що робить і як вважає позивач не мав наміру укладати заповіт на іншу особу, так як не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Вважає, що усі наведені позивачем підстави того, що волевиявлення ОСОБА_4 при складанні заповіту не було вільним та не відповідало його волі, а також що він не усвідомлював значення своїх дій і не міг орієнтуватися в ситуації при складанні заповіту з приводу своєї хвороби не є поважними та як наслідок, відсутні підстави для визнання заповіту недійсним.

Дійсно, позивачка є дочкою спадкодавця. Але те, що вона вказує, що вона надавала необхідну допомогу померлому, а також, що він бажав своє майно залишити саме їй не відповідає дійсності. Вона, ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 3 роки до його останнього дня - дня його смерті. Вона піклувалася про нього, готовила їжу, купувала йому ліки, у них був спільний бюджет. Він ще 10.01.2017 року ОСОБА_4 склав заповіт та все своє майно заповів відповідачу, ОСОБА_3 , а помер лише ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 82 роки. Якщо б у них були складні відносини то вказаний заповіт був анульований. З донькою ОСОБА_4 спілкувався мало, так як у них були складні відносини, донька до нього не приїздила, а лише іноді спілкувалися по телефону. Вважає також, що важливе значення по справі є те, що позивачка зовсім не підтримувала взаємовідносин зі спадкодавцем, не була у нього в гостях не турбувалася за нього, а ОСОБА_4 був старою хворою людиною, її батьком. Нічого не заважало ОСОБА_1 приїздити до спадкодавця та допомагати йому, доглядати його, надавати допомогу.

ОСОБА_4 ніколи не хворів психічними захворюваннями, був у здоровому розумі. Тому твердження позивача, що піж час укладання заповіту він не усвідомлював своїх дій є надуманим.

Вважає, що позивач по справі ОСОБА_1 не надала суду жодного доказу, які б вказували на визнання заповіту недійсним. З огляду на ці норми права, позов не підлягає задоволенню. Тому просить відмовити в позові в повному обсязі. (а.с.114-117).

Ухвалою суду від 24.09.2019 року клопотання відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів задоволено та витребувано докази у приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Січкар Б.В., з Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради», з Комунального підприємства «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради», з Комунального підприємства «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а.с.124-125).

25.11.2019 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи №76/2018 після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 139-165).

05.12.2019 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла довідка з Комунального підприємства «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.169).

11.12.2019 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла довідка з Комунального підприємства «Криворізька міська клінічна лікарня №2» Криворізької міської ради» (а.с.170).

18.12.2019 р. від представника позивача Касьян М.С. надійшло клопотання про витруювання доказів (а.с. 171).

Ухвалою суду від 18.12.2019 року клопотання представника позивача Касьяна М.С. про витребування доказів задоволено та витребувано докази з Комунального підприємства «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» (а.с.175-176).

20.01.2020 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла довідка з Комунального підприємства «Криворізький психоневрологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (а.с.183-184).

27.01.2020 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла з Комунального підприємства «Криворізький онкологічний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» амбулаторна картка №5067 померлого ОСОБА_4 (а.с.185).

Ухвалою суду від 18.02.2020 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Провадження у справі зупинено (а.с.194-196).

13.03.2020 року до канцелярії суду надійшов лист директора КП «Гейківська багатопрофільна лікарня з надання психіатричної допомоги» про неможливість проведення експертизи їх закладом з матеріалами цивільної справи (а.с.199).

Ухвалою суду від 23.03.2020 року поновлено провадження по справі (а.с.200).

21.04.2020 року від представника відповідача надійшла заява про заміну експертної установи для проведення експертизи (а.с.207).

Ухвалою суду від 21.04.2020 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Провадження у справі зупинено (а.с.210-212).

16.09.2020 року до канцелярії суду надійшов висновок судово-психіатричної експертизи №21 від 15.05.2020 року разом з матеріалами цивільної справи (а.с.215-219).

Ухвалою суду від 28.09.2020 року поновлено провадження по справі (а.с.220-221).

Ухвалою суду від 18.01.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.235).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Касьян М.С. правом на участь в судовому засіданні не скористався, подавши заяву про розгляд справи за наявними матеріалами без участі сторони позивача, та просив ухвалити рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Примаков К.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу в його відсутності, в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за таких підстав.

У відповідності до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), відповідно до ст. 1261 ЦК України.

За положеннями ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК України.

Частиною 1, 2 статті 1235, ч. 1 ст. 1236 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України.

За частиною 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заповіт, як односторонній правочин особливого виду може бути визнаний недійсним як із загальних підстав, передбачених для правочинів параграф 2, глави 16 ЦК України, так із підстав, передбачених нормами ЦК України про спадкування, зокрема ч. 2 ст. 1257, яка передбачає визнання недійсним заповіту, у якому волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам Цивільного кодексу України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Заповіт із вадами волі, тобто складений особою, волевиявлення якої не відповідало її дійсним намірам (внаслідок помилки, обману, насильства), може бути визнаний недійсним за позовом заінтересованої особи у відповідності до ст.ст. 229, 230, 231 ЦК України.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р. роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

З копії спадкової справи № 76/2018 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 вбачається, що до Приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. з заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_10 брат померлого, як такий що має обов`язкову частку у спадщині, позивач ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги та відповідач ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом (а.с. 141, 147 зв., 151 зв., 148 зв.).

Згідно заповіту від 10 січня 2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Січкар Б.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3, ОСОБА_4 усе належне йому майно, усі майнові права які належать йому на час посвідчення заповіту, та які належатимуть йому на день смерті заповів відповідачу ОСОБА_3 . Заповіт прочитано ОСОБА_4 вголос і підписано ним особисто в присутності нотаріуса. Зазначено заповіт відповідає його волі (а.с.27).

ОСОБА_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 144).

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 23.11.2018 року, заповіт від 10.01.2017 року (номер 60084339) є чинним. Заповіт від 26.02.2004 року скасований заповітом 60084339 від 10.01.2017 року (а.с.146-147).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

0Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так із умовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Заповіт може бути визнаний недійсним як повністю, так і частково. При цьому недійсність окремих частин заповіту не тягне недійсності його в цілому.

Посилання позивача ОСОБА_1 у позовній заяві на обставини про невідповідність волі волевиявленню заповідача ОСОБА_4 , що тягнуть за собою недійсність заповіту, а саме що волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі, так як ОСОБА_4 за життя часто хворів, зокрема, на ішемічну хворобу серця, атеросклероз головного мозку та інші хвороби відповідно до виписок з лікарні (а.с. 38-56). Що він часто забував що робить, вів себе дивно та не завжди орієнтувався по ситуації, що на думку позивача свідчить про те, що у нього не було наміру укладати заповіт на іншу (чужу) особу, так як спадкодавець не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, суд сприймає критично виходячи з наступного.

Відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №21 від 15.05.2020 року, встановлено, що ОСОБА_4 , на момент складання та підписання заповіту 10.01.2017 року на будь-який психічний розлад не страждав. За своїм психічним станом на той час ОСОБА_4 міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. 216-219).

Висновок судової експертизи, є обов`язковим для визнання заповіту недійним, відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 р.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позивачем не надано доказів того, що при складенні оспорюваного заповіту не було вільного волевиявлення заповідача, та не доведено свого порушеного права, яке підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 16 Цивільного кодексу України, а тому позовні вимоги про визнання недійсним заповіту від 10 січня 2017 року, складеного ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 , не підлягають задоволенню.

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 25, 203, 225, 1217,1233, 1235, 1236, 1257, 1261 ЦК України, ст.ст. 2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , поданого її представником ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційногосуду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Представник позивача: Касьян Микола Степанович , ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник відповідача: Примаков Костянтин Олексійович , адреса: АДРЕСА_5.

Суддя А.В. Ткаченко