Єдиний унікальний номер 235/1201/20
Номер провадження 22-ц/804/1153/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді: Мірути О.А.,

суддів: Тимченко О.О., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цимбала Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 у цивільній справі № 235/1201/20 за позовною заявою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до Покровської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_1 , про визнання права власності на майно, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року (суддя Хмельова С.М.), повний текст рішення виготовлений 16 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

20 лютого 2020 року позивач ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , звернулась до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Покровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності на майно.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь доньки позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого представництвом Фонду держмайна України від 12.03.1995 р. та зареєстрованого в БТІ м. Покровська.

Іншими співвласниками квартири є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі цього ж правовстановлюючого документу. Частки у праві власності в правовстановлюючому документі встановлено не було, а тому квартира належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності.

Під час свого життя ОСОБА_4 не залишив заповіту.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були: його дружина ОСОБА_5 та його син ОСОБА_6 , які не зверталися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, однак фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 , яка постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На день своєї смерті ОСОБА_5 так і не встигла оформити на себе правовстановлюючі документи на спадщину. Заповіт на випадок своєї смерті не залишила.

Після смерті ОСОБА_5 залишилося спадкове майно у вигляді:

1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого представництвом фонду держмайна України від 12.03.1995 р. та зареєстрованого в БТІ м. Покровська;

1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_4 .

Спадкоємцем першої черги майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_5 був її син - батько дитини позивачки ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, так як вважав, що фактично прийняв спадщину тому, що був зареєстрований та постійно мешкав з матір`ю, а тому є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті своєї матері.

Факт постійного проживання ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 у спадковому майні встановлений рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2019 року у справі № 235/143/19.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_6 , який до своє смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

На день своєї смерті ОСОБА_6 так і не встиг оформити на себе правовстановлюючі документи на спадщину. Заповіт на випадок своєї смерті не залишав.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно у вигляді:

1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого представництвом фонду держмайна України від 12.03.1995 р. та зареєстрованого в БТІ м. Покровська;

2/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яку фактично прийняв у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 .

Спадкоємицею першої черги майна, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 є його та позивачки донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Факт батьківства померлого з ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про її народження та рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2019р. у справі № 235/143/19.

Позивачка зазначає, що інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_6 - немає.

В установлений законом строк позивачка в інтересах своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Однак, зараз при звернені до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено у його видачі, так як відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а саме свідоцтво про право власності на житло, виданого представництвом фонду держмайна України від 12.03.1995 р. Нотаріусом було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії та роз`яснено право на звернення до суду щодо визнання права власності.

Позивачка зазначає, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено ще при житті ОСОБА_6 . Отримати дублікат правовстановлюючого документу також не мається можливості, у зв`язку з чим вона вимушена звертатися до суду та в судовому порядку визнавати за своєю неповнолітньою донькою право власності на спадкову квартиру. Вважає, що донька має право на визнання за нею права власності на вищевказану спадкову квартиру.

Для можливості визнання за донькою прав власності на спадкове майно, позивачка також вимушена у судовому порядку встановлювати належні померлим частки у житловій квартирі АДРЕСА_1 . Позивачка вважає, що частки померлих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становить по 1/3 ч. кожному, оскільки згідно свідоцтва про право власності на житло та довідки БТІ дана квартира належить на праві спільної сумісної власності трьом співвласникам, і між ними - співвласниками, не було домовленості або рішення суду про зміну розміру часток. Частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними.

Таким чином, позивачка вважає, що заявлені нею в інтересах доньки позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачка просить суд визначити, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становила по 1/3 частини квартири кожному. Встановити факт прийняття ОСОБА_5 спадщини, яка залишилася після смерті її чоловіка ОСОБА_4 у вигляді: 1/3 частини житлової квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності виданого представництвом фонду держмайна України від 12.03.1995 р. Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та складається з квартири АДРЕСА_1 .

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до Покровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності на майно, - задоволені частково.

Визначено, що частка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становила по 1/3 частини квартири кожному.

Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , та складається з на квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Третя особа ОСОБА_1 не погодилась з рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, визначивши, що частка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила по 1/3 частини квартири кожному. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

На думку апелянта рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а тому є не законним в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовні вимоги позивачки є безпідставними оскільки ні вона, ні інші родичі ОСОБА_6 , взагалі не знали ОСОБА_2 , її ніхто ніколи не бачив разом із ОСОБА_6 у житті, останній зустрічався зовсім з іншою жінкою більш 10 років та у них не було дітей.

Звертає увагу суду, що було б доцільно зупинити розгляд даної справи до винесення рішення касаційною інстанцією по справі за № 235/143/19.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

На адресу суду від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив, в якому посилається на той факт, що судом першої інстанції виконі усі вимоги цивільного судочинства та прийнято законне та обґрунтоване судове рішення, яке приймалося на підставі повно всебічно з`ясованих обставин справи на які сторони по справі посилались як на основу у своїх вимог і заперечень, з наданням судом оцінки наявним у матеріалах справи доказам після їх повного, всебічного, об`єктивного і безпосереднього дослідження.

Звертає увагу суду на той факт, що ОСОБА_1 у поданій нею апеляційній скарзі не зазначила жодну норму матеріального права, яку нібито порушив суд першої інстанції, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність її тверджень. Також вказує, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, але не вказує, яким саме фактичним обставинам справи не відповідає рішення суду та що свідчить про цю невідповідність, що також свідчить про необґрунтованість та безпідставність таких тверджень ОСОБА_1 .

Стосовно відмови ОСОБА_1 судом першої інстанції у задоволенні поданого нею клопотання про зупинення провадження у справі, зазначає, що Постановою Верховного Суду від 06.04.20121 року касаційну скаргу залишено без задоволення.

Також надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від Покровської міської ради Донецької області в якому зазначено, що ними не було порушено право позивача, а тому судом першої інстанції безпідставно було стягнуто судовий збір.

У судове засідання сторони не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Конверт з судовою повісткою на ім`я ОСОБА_1 повернувся на адресу апеляційного суду з відміткою у поштовому повідомленні від 02.06.2021 року про відсутність особи за адресою, повідомленою цією особою , що відповідно до ч.8 п.3 ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони.

Позивач ОСОБА_2 надіслала на адресу суду відзив, в якому просила суд розглянути цивільну справу без її участі.

Від відповідача Покровської міської ради заяв про відкладення судового засідання або будь яких клопотань не надходило.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Покровськ.

У свідоцтві про народження, яке видане 13.02.2020 року, батьками зазначені: мати - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_6 (а.с.10).

ОСОБА_7 19.06.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , прізвище дружини після укладання шлюбу - ОСОБА_7 .

Таким чином, позивачка ОСОБА_2 є законними представником малолітньої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ., яка є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_6

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Покровськ, актовий запис про смерть № 461 (а.с.11).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, актовий запис про смерть № 478 (а.с.12).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Покровськ, актовий запис про смерть № 924 (а.с.13).

Відповідно до довідки № 549 від 10.01.2019 року, виданої сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м. Покровськ, за адресою: АДРЕСА_1 ніхто не зареєстрований х 14.09.2018 року. ОСОБА_6 був зареєстрований з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , знятий з реєстраційного обліку 14.09.2018 року. ОСОБА_5 була зареєстрована з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , знята з реєстраційного обліку 31.10.2016 року. ОСОБА_4 був зареєстрований з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 , знятий з реєстраційного обліку 04.09.1998 року (а.с.14).

У листах КП «Бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2018 року та від 12.06.2018 року зазначено, що до 1 січня 2013 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого представництвом Фонду Держмайна України в м. Красноармійськ від 12.03.1995 року (а.с.17, 18).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2019 року по справі №235/143/19 встановлено факт батьківства, а саме той факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку народила ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Зобов`язано Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису та зазначити ОСОБА_6 батьком дитини ОСОБА_3 та видати нове свідоцтво про народження дитини. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.19-23). Рішення набрало законної сили 28.01.2020 року.

Приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області, на виконання ухвали суду від 05.03.2020 року, надана інформації про те, що 15.11.2018 року нею заведена спадкова справа № 94/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 15.11.2018 року заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої дочки спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , подала її мати - ОСОБА_2 . 29.11.2018 року поштою надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 - ОСОБА_6 від тітки спадкодавця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини по цій спадковій справі не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповіти від імені ОСОБА_6 не посвідчувались.

18.01.2019 року ОСОБА_1 , як спадкоємцю другої черги, видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії (а. с. 37) у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів які посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю отримати дублікат.

18.02.2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - яка є спадкоємцем першої черги, видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії (а.с.38), у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів які посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю отримати дублікат (а.с.35).

З матеріалів справи вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане представництвом Фонду Держмайна України в м. Красноармійськ від 12.03.1995 року. Відсутній оригінал даного свідоцтва та відсутня можливість отримати його дублікат, як зазначає приватний нотаріус у постанові про відмову у вчинення нотаріальної дії.

За адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_6 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 . Таким чином на дату приватизації даної квартири, саме ці особи були зареєстровані у спірній квартирі та отримали її в порядку приватизації у спільну сумісну власність.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 - не підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону судове рішення у повній мірі відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 , до Покровської міської ради, третя особа ОСОБА_1 , про визнання права власності на майно, суд першої інстанції виходив з того, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 є його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , матір`ю якої є ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції не погодився з позивачкою в частині того, що після смерті ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину тільки його дружина, оскільки вона та син померлого успадкували майно ОСОБА_4 , яке складається з 1/3 частини квартири, в рівних долях, як було передбачено законодавством, яке діяло на час відкриття спадщини.

Такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає правильним, оскільки він відповідає встановленим по справі обставинам, наявним у матеріалах справі доказам та зробленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі належних та допустимих доказів по справі судом встановлено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_8 у місті Покровськ. У свідоцтві про народження, яке видане 13.02.2020 року, батьками зазначені: мати - ОСОБА_7 , батько - ОСОБА_6 (а.с.10).

ОСОБА_7 19.06.2015 року уклала шлюб з ОСОБА_8 , прізвище дружини після укладання шлюбу - ОСОБА_7 .

Частиною 1 статті 241 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Частиною 2 статті 6 СК України передбачено, що малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Частиною 1 статті 59 ЦПК України передбачено, що права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Отже, позивачка ОСОБА_2 є законними представником своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , а тому у відповідності до ч.1 ст. 59 ЦПК України захищає її права, свободи та інтереси.

На підставі належних та допустимих доказів по справі судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Покровськ, актовий запис про смерть № 461; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, актовий запис про смерть № 478; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у місті Покровськ, актовий запис про смерть № 924.

Відповідно до довідки № 549 від 10.01.2019 року, виданої сектором реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП м. Покровськ, за адресою: АДРЕСА_1 з 14.09.2018 року ніхто не зареєстрований. ОСОБА_6 був зареєстрований з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , знятий з реєстраційного обліку 14.09.2018 року; ОСОБА_5 була зареєстрована з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , знята з реєстраційного обліку 31.10.2016 року; ОСОБА_4 був зареєстрований з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 , знятий з реєстраційного обліку 04.09.1998 року.

Згідно інформації КП «Бюро технічної інвентаризації» від 27.11.2018 року та від 12.06.2018 року, до 1 січня 2013 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, виданого представництвом Фонду Держмайна України в м. Красноармійськ від 12.03.1995 року.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 14.11.2019 року по справі №235/143/19 встановлено факт батьківства, а саме той факт, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яку народила ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_10 . Зобов`язано Покровський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області внести зміни до актового запису та зазначити ОСОБА_6 батьком дитини ОСОБА_3 та видати нове свідоцтво про народження дитини. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка залишилась після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.19-23). Рішення набрало законної сили 28.01.2020 року.

Приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області, на виконання ухвали суду від 05.03.2020 року, надана інформації про те, що 15.11.2018 року нею заведена спадкова справа № 94/2018 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 15.11.2018 року заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої дочки спадкодавця - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , подала її мати - ОСОБА_2 . 29.11.2018 року поштою надійшла заява про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 - ОСОБА_6 від тітки спадкодавця - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 . Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадщини по цій спадковій справі не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Заповіти від імені ОСОБА_6 не посвідчувались.

18.01.2019 року ОСОБА_1 , як спадкоємцю другої черги, видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії (а. с. 37) у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів які посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю отримати дублікат.

18.02.2020 року ОСОБА_2 , яка діє в інтересах та від імені малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - яка є спадкоємцем першої черги, видана постанова про відмову у вчинення нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів які посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно та неможливістю отримати дублікат.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності, яке видане представництвом Фонду Держмайна України в м. Красноармійськ від 12.03.1995 року. Відсутній оригінал даного свідоцтва та відсутня можливість отримати його дублікат.

Також встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , були зареєстровані: ОСОБА_6 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 з 16.03.1979 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_9 . Таким чином, на дату приватизації даної квартири, саме ці особи були зареєстровані у спірній квартирі та отримали її в порядку приватизації у спільну сумісну власність.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності , частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Враховуючи, що правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності померлих ОСОБА_12 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 на частки квартири відсутній, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що частки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , становили по 1/3 частини квартири кожному, та рішення суду в цій частині апелянтом не оскаржується.

Ст. 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла до інших осіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Також у зазначеній Постанові зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18).

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст. 549 ЦК РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном; якщо він подав до нотаріальної контори по місцю відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Положенням ст. 548 цього Кодексу встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 18/5 від 14.06.94 року, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово - експлуатаційної організації, правління житлового - будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика або іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння майном.

Задовольняючи позов в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та складається з квартири АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_5 її спадкоємцем є її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину у вигляді квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_6 , а тому вона є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою, при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно та обґрунтованості заявлених вимог.

Згідно зі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав (на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів (виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно інформація щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відсутня.

Відповідно до ст. ст. 25, 30, 346 ІІК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Визнання за позивачем права власності на спадкове нерухоме майно є ефективним способом поновлення порушених прав позивача, сприятиме стабільності цивільного обороту.

Як вбачається з матеріалів справи у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку зазначивши, що можливо визнати за позивачем право власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

На підставі викладеного , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_2 .

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги стосовно вимог позивача в частині визнання за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 та складається з квартири АДРЕСА_1 є недоведеними та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України , § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим кодексом.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 13 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з доводами, викладеними позивачем у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки вони відповідають позиції, викладеній судом першої інстанції, з якими погоджується суд апеляційної інстанції.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Суд першої інстанції надав належну оцінку обставинам та доказам у справі. Апеляційний суд не знаходить підстав для їх переоцінки.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Оскільки апеляційним судом при вирішенні питання відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 було задоволено клопотання апелянта про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі, з останнього на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2021 року в розмірі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три) гривні.

Судовий збір сплачується за такими реквізитами: отримувач коштів - Донецьке ГУК/Маріуполь МТГ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37967785, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача - UA0005686, код класифікації доходів бюджету - 22030101, призначення платежу - *; 101; __________(реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Донецький апеляційний суд (м. Бахмут).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.А. Мірута

Судді: О.О. Тимченко

Я.В. Хейло