Житомирський апеляційний суд
Справа №293/263/20 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Талько О.Б, Миніч Т.І.

з участю секретаря

судового засідання: Дяченко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/263/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування завданої неправомірними діями моральної (немайнової) шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2021 року, яке ухвалено суддею Лось Л.В.

встановив:

У лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, на обґрунтування якого зазначив, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 , які виразились у неправомірному зверненні до органів поліції із заявою від 29.11.2019 про вчинення кримінального правопорушення, йому завдано моральної шкоди. Вважає, що такі неправомірні дії відповідача призвели до глибоких душевних хвилювань та переживань, приниженню його честі та гідності. При цьому, позивач представ в очах рідних, близьких, знайомих та суспільства в цілому, як злочинець, непорядною людиною, що в свою чергу призвело до погіршення його стану здоров`я, у зв`язку з чим, він у період з 04.01.2020 по 15.01.2020 проходив лікування.

З урахуванням вищевикладеного просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь завдану неправомірними діями моральну (немайнову) шкоду у сумі 5000,00 грн.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги те, що неправомірні дії відповідача з приводу звернення із заявою 09.12.2019 до органів поліції відносно позивача, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із переживаннями, хвилюваннями та душевними стражданнями позивача, порушенням його нормальних життєвих зв`язків та наслідками погіршення стану здоров`я. При цьому суд не надав належної оцінки матеріалам ЄО № 3519 від 09.12.2019, які вказають на те, що викладені у заяві обставини у ході перевірки правоохоронними органами не підтвердилися. Таким чином вважає, що факт недостовірної інформації поширеної відповідачем про позивача, повністю був встановлений під час розгляду справи, як і факт заподіяння моральних та фізичних страждань, наслідком яких стало загострення хронічної хвороби. Однак при ухваленні оскаржуваного рішення судом не було взято зазначене до уваги, чим порушено право на його захист та особистих прав.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд обґрунтовано відмовив позивачу у задоволенні позову через недоведеність заявлених вимог.

В судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали із зазначених в ній підстав.

Відповідач та її представник заперечили щодо доводів апеляційної скарги та просили залишити оскаржуване рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 29.11.2019 відповідач ОСОБА_2 звернулась до Черняхівського відділення поліції Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області із заявою (повідомленням) про вчинення позивачем ОСОБА_1 відносно неї неправомірних дій. В заяві зазначала про те, що ОСОБА_1 , перебуваючи в салоні автомобіля по вул. Коростенській в смт Черняхів неподалік магазину «Технолюкс», навмисно відчинив дверцята своєї машини в той час, як поряд на велосипеді проїжджала ОСОБА_2 , внаслідок чого остання змушена була виїхати на зустрічну смугу, створивши при цьому аварійну обстановку.

Вказана заява ОСОБА_2 була зареєстрована у ЄО 09.12.2019 за №3519.

Зі змісту довідки, яка складена поліцейським СРПП №2 Черняхівського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області старшим сержантом поліції О.Гетьманом за результатами розгляду матеріалів убачається, що встановити будь-яких очевидців події не представилось можливим, а тому із зібраних матеріалів зроблено висновок про відсутність ознак будь-якого правопорушення (а.с7).

Відповідно до довідки Комунального некомерційного підприємства «Черняхівське територіальне медичне об`єднання» Черняхівської районної ради Житомирської області №363 від 19.02.2020, ОСОБА_1 знаходився на лікуванні у неврологічному відділенні з 04.01.2020 по 15.01.2020 з діагнозом «Скороминуче порушення мозкового кровообігу в басейні правої СМА на фоні гіпертонічної хвороби II ст. гіпертонічного кризу. Церебро-васкулярна хвороба із частими транзиторними ішемічними атаками в анамнезі» (а.с.69).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, що звернення відповідача із відповідною заявою до правоохоронних органів, не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки ним не доведено всіх складових цивільно-правової відповідальності, а саме наявності такої шкоди. Позивачем не надано суду доказів, які вказували б на факт заподіяння йому фізичних чи душевних страждань, або інших втрат немайнового характеру та не доведено як самого факту завдання моральної шкоди, протиправної поведінки відповідача,настання відповідних негативних наслідків, так і причинного зв`язку між зазначеними фактами та наслідками.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом із тим, відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам також необхідно враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом із тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

Таким чином, установивши під час розгляду справи, що інформація, яку позивач вважає недостовірною та такою, що принижує його честь та гідність, була направлена відповідачем до поліції з метою перевірки цієї інформації уповноваженим на це законом правоохоронним органом в установленому законом порядку, колегія суддів дійшла висновку, що вказані дії, здійснені відповідачем, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивача у розумінні статті 277 ЦК України. Доказів того, що метою цих дій було приниження честі та гідності позивачем не надано.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди виходячи з наступного.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України моральна шкода полягає, у тому числі й у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як визначено ч.1 та 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд першої інстанції дослідив належним чином докази у справі, які підтверджують наявність конфлікту між сторонами у справі, а також дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи, те що позивачем не надано доказів, які б вказували на винні дії відповідача, що спричинили моральну шкоду, та не надано доказів спричинення такої шкоди, причинного зв`язку між зазначеними фактами і наслідками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду, апелянтом не надано.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 08 липня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021.

Головуючий Судді