Справа № 462/3893/18 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 88-ц/811/5/21 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

за участі секретаря: Сеньків Х.І.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що слідчим СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області Пиріг С.П. ведеться досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000258 від 07 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст.172 КК України, де є він потерпілим.

23 листопада 2017 року слідчий Пиріг С.П. виніс постанову, якою закрив кримінальне провадження №0000258 від 07 липня 2015 року у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.172 КК України.

30 травня 2018 року постанову слідчого Пиріг С.П. скасовано з підстав її передчасності, незаконності та необґрунтованості.

Позивач вважав, що діями слідчого ОСОБА_2 йому заподіяно моральну шкоду, розмір якої оцінив у 30 000 гривень.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави України в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1500 гривень шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України грошових коштів державного бюджету з відповідного відкритого для цього рахунку Державної казначейської служби України.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 та Державна казначейська служба України.

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задоволено.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 29 серпня 2018 року - скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, ГУ НП у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державної казначейської служби України 1057 гривень 20 копійок судових витрат.

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року за нововиявленими обставинами.

В заяві посилається на те, що висновок суду апеляційної інстанції про стягнення з нього судового збору є помилковим, оскільки є стала судова практика, що у випадку коли особа звільнена від сплати судового збору за п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судові витрати відшкодовуються з Державного бюджету України.Як на нововиявлену обставину зокрема покликається на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 757/40355/19-ц.

Крім цього зазначає, що 25 лютого 2021 року він отримав відповідь із Залізничного ВДВС у м. Львові на його запит від 07 лютого 2021 року щодо номеру справи, за якою Львівським апеляційним судом помилково із нього стягнуто 1057 грн. 20 коп. судових витрат та безпідставно внесено у реєстр боржників.

Звертає увагу на те, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, майновий стан є важким, має статус безробітного, у зв`язку з чим він може бути звільнений від сплати судового збору.

Просить переглянути постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року в частині стягнення з нього на користь Державної казначейської служби України 1057 грн. 20 коп. судових витрат та прийняти у цій частині нову постанову, якою судові витрати на користь Державної казначейської служби України у розмірі 1057 грн. 20 коп. стягнути з Державного бюджету.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення 22 червня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З матеріалів заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду вбачається, що її подано з підстави, передбаченої п.1 ч.2 ст. 423 ЦПК України, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник як на підставу перегляду за нововиявленими обставинами постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року покликається на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі № 757/40355/19-ц згідно якої витрати по сплаті судового збору за подання ОСОБА_1 апеляційної скарги віднесено на рахунок держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Пунктом 1 частини 2 ст. 423 ЦПК`України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими або виключними обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких грунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними ознаками нововиявлених обставин є, по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Тобто, за своєю юридичною природою нововиявлені обставини є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які покладено в основу судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06 лютого 2018 року № 816/4947/14, від 13 лютого 2018 року № 815/756/14, від 6 березня 2018 року у справі № 484/2634/14-а, від 14 травня 2019 року у справі № 826/14797/15.

До нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43)).

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка грунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

Не вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також правова позиція суду в інших подібних справах. Вказане узгоджується зі правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 27 червня 2019 року у справі № 541/2460/16-ц

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 "Праведная проти Росії" (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 "Попов проти Молдови" (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи.Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу на те, що одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»),

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року за нововиявленими обставинами, оскільки обставина, на яку вона покликається у своїй заяві не є нововиявленою у розумінні ст. 423 ЦПК України.

Керуючись ст. 429 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року за нововиявленими обставинами - залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного суду від 22 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 червня 2021 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.