Постанова

Іменем України

09 червня 2021 року

м. Київ

справа № 333/2474/15-ц

провадження № 61-21596св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», підписану адвокатом Лінніченко Іриною Вікторівною, на постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року в складі колегії суддів Полякова О. З., Кримської О. М., Бєлки В. Ю.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позов мотивувало тим, що 20 лютого 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 16-502-028И, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 292 000 грн зі строком повернення до 20 лютого 2028 року та сплатою 17 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 лютого 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 16-501-028И/1, а між позивачем та ОСОБА_3 - договір поруки № 16-502-028И, за умовами яких поручителі поручилися перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року.

У зв`язку з простроченням виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 09 лютого 2015 року на адресу позичальника та поручителів направлено вимоги №б/н про дострокове повернення кредиту та сплати процентів у тридцятиденний строк, які відповідачами залишені без виконання, у зв`язку з чим банк набув право на стягнення у повному обсязі заборгованості за кредитним договором.

З огляду на викладене ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило стягнути з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року, яка станом на 09 лютого 2015 року становила 312 528,35 грн, з яких: 180 620,24 грн заборгованість за кредитом; 13 383,37 грн прострочена заборгованість за кредитом; 3 763,35 грн нараховані відсотки; 30 429,68 грн нараховані відсотки на прострочену заборгованість; 76 331,71 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 11 березня 2014 року по 19 січня 2015 року.

Короткий зміст судових рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено: стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року в розмірі 312 528,35 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач прострочив сплату щомісячних платежів за кредитним договором, що призвело до виникнення у нього заборгованості, яка станом на 09 лютого 2015 року становить 312 528,35 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року залишено без задоволення.

Постановою апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково: стягнуто зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у солідарному порядку відповідальності боржника та кожного з поручителів окремо, на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року у розмірі 291 224,24 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 200 786,94 грн, заборгованість по процентам за користування кредитними коштами - 34 193,03 грн та пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань у розмірі 56 247,30 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд послався на висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 611/612-17 від 16 березня 2018 року.

Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційні скарги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 задоволено частково: постанову апеляційного суду Запорізької області від 18 квітня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Суд касаційної інстанції виходив із того, що при вирішенні вимог про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та кожного з поручителів апеляційний суд належним чином не перевірив розмір заборгованості позичальника за кредитним договором та чи було змінено банком строк виконання основного зобов`язання; не з`ясував строк дії поруки та чи були пред`явлені позивачем вимоги до поручителів у межах шести місяців за кожним із періодичних платежів, передбачених графіком, а також щодо яких платежів порука ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинилася, а щодо яких вона діє.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2016 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що банк не дотримав передбачений договором порядок направлення позичальнику та поручителю вимог про дострокове погашення заборгованості, а тому у відповідачів не виник кореспондуючий обов`язок з повернення усієї суми кредиту.

Установивши, що строк виконання основного зобов`язання не настав, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про припинення зобов`язань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договорами поруки.

Аргументи учасників справи

У грудні 2019 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду й просило її скасувати як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що право банку на звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором передбачене положеннями статті 1050 ЦК України та не залежить від передбаченого договором порядку повернення позичальником та поручителями кредиту у випадку отримання вимоги про дострокове виконання зобов`язань.

Зазначає, що дійшовши висновку про відсутність у банку права вимагати дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд безпідставно відмовив у стягненні простроченої заборгованості (сум, строк погашення яких уже настав).

У лютому 2020 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідачів на касаційну скаргу, в якому вони просили залишити скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, посилаючись на те, що суд дійшов правильного висновку про відсутність у банку права на звернення до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2020 року відкрито касаційне провадження в справі.

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 20 лютого 2008 року ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 16-502-028И, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 292 000 грн зі строком повернення до 20 лютого 2028 року зі сплатою 17 % річних за користування кредитом.

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим договором, до 20 лютого 2028 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, у термін з 01 по

10 число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 1 216,67 грн згідно графіка, що є додатком № 1 до цього договору.

20 лютого 2008 року банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 16-501-028И/1, за умовами якого поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 16-502-028И від 20 лютого 2008 року. Того ж дня аналогічний договір укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 (№ 16-501-028И/2).

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку порушення позичальником у період дії цього договору будь-яких його умов, у тому числі несвоєчасного або не у повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів і комісійної винагороди. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою.

Відповідно до наданого ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» розрахунку, розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 16-502-028И від

20 лютого 2008 року станом на 09 лютого 2015 року становить 312 528,35 грн, з яких: 180 620,24 грн заборгованість за кредитом, 13 383,37 грн прострочена заборгованість за кредитом, 3 763,35 грн нараховані відсотки, 30 429,68 грн нараховані відсотки на прострочену заборгованість, 76 331,71 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту, нарахована за період з 11 березня 2014 року по 19 січня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року за клопотанням ОСОБА_1 у справі призначено судово-економічну експертизу, за висновком якої надано наступні відповіді на поставлені судом питання:

1. Встановлено (розраховано), що за умови, що усі записи у наданих на дослідженнях регістрах аналітичного обліку (випискам по рахункам), дійсно підтверджені санкціонованими первинними документами, розбіжність результатів експертного дослідження, з даними, визначеному у розрахунку заборгованості становить «+» 2 374,75 грн. Станом на 09 лютого 2015 року строкова заборгованість за тілом кредиту складає 188 620,24 грн; прострочена заборгованість по тілу кредиту - 13 383,37 грн; нарахована пеня на прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 20 лютого 2008 року по 09 лютого 2015 року - 33 762,59 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по

08 лютого 2014 року - 9 331,86 грн, за період з 09 лютого 2014 року по 09 лютого 2015 року - 24 430,73 грн; загальна заборгованість по нарахованим відсоткам у сумі 34 193,05 грн, у тому числі: строкова заборгованість - 30 429,70 грн, строк сплати якої вже настав - 3 763,35 грн; нарахована пеня за несвоєчасну сплату нарахованих прострочених відсотків у сумі 78 337,72 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по 08 лютого 2014 року - 24 062,04 грн, за період з

09 лютого 2014 року по 09 лютого 2015 року - 54 275,68 грн.

2. Встановлено (розраховано), що за умови, що усі записи у наданих на дослідженнях регістрах аналітичного обліку (випискам по рахункам), дійсно підтверджені санкціонованими первинними документами, станом на 09 лютого 2015 року:

- нарахована пеня на прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 20 лютого 2008 року по 09 лютого 2015 року становить 33 762,59 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по 08 лютого 2014 року -

9 331,86 грн;

- нарахована пеня за несвоєчасну сплату нарахованих прострочених відсотків у сумі 78 337,72 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по

08 лютого 2014 року - 24 062,04 грн, за період з 09 лютого 2014 року по

09 лютого 2015 року - 54 275,68 грн.

3. Встановлено (розраховано), що за умови, що усі записи у наданих на дослідженнях регістрах аналітичного обліку (випискам по рахункам), дійсно підтверджені санкціонованими первинними документами, станом на 15 лютого 2015 року, строкова заборгованість за тілом кредиту становить 187 403,57 грн, прострочена заборгованість по тілу кредиту станом на 09 лютого 2015 року - 14 600,04 грн; нарахована пеня на прострочену заборгованість по тілу кредиту за період з 20 лютого 2008 року по 15 лютого 2015 року - 34 626,43 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по 14 лютого 2014 року - 9 331,86 грн, за період з 15 лютого 2014 року по 15 лютого 2015 року - 25 294,57 грн; загальна заборгованість по нарахованим відсоткам у сумі 34 757,56 грн, у тому числі: строкова заборгованість - 33 346,30 грн, строк сплати якої вже настав - 1 411,26 грн; нарахована пеня за несвоєчасну сплату нарахованих прострочених відсотків у сумі 80 309,34 грн, у тому числі: за період з 20 лютого 2008 року по

14 лютого 2014 року - 24 062,04 грн, за період з 15 лютого 2014 року по

15 лютого 2015 року - 56 247,30 грн.

Апеляційний суд установив, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження направлення банком та отримання відповідачами письмових вимог про дострокове виконання кредитних зобов`язань. Вимоги, наявні в матеріалах справи, датовані 09 лютого 2018 року.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

За приписами частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно частини другої статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року в справі № 6-223цс16 зроблено висновок, що «визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів».

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 3.4 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього договору, зокрема у випадку порушення позичальником у період дії цього договору будь-яких його умов, у тому числі несвоєчасного або не у повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або сплати процентів і комісійної винагороди. У випадку вимоги банку про дострокове повернення кредитних ресурсів та сплату процентів позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення за цим договором, тобто повернути отримані кредитні ресурси та сплатити всі проценти протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання вимоги банку. Банк може повідомляти позичальника по телеграфу, шляхом відправлення рекомендованих листів з повідомленням або шляхом доставки нарочним позичальнику за вказаною адресою.

У пунктах 20, 21, 25, 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року в справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) зроблено висновок, що «частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором»; «…суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту»; «…порушення позивачем визначеного кредитними договорами порядку направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких адресатами суди не встановили, не може мати наслідком покладення на відповідачів тягаря дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами».

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги погоджені сторонами договірні умови, зокрема, пункт 3.4 кредитного договору, апеляційний суд зробив правильний висновок про відсутність у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» права вимоги дострокового погашення всієї суми кредиту.

Разом з тим, апеляційний суд не встановив усі складові заборгованості за кредитом, про стягнення якої просив ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та не мотивував відмову в задоволенні позовних вимог банку про стягнення сум, строк погашення яких настав (простроченої заборгованості).

Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Оскільки апеляційний суд не визначився з обсягом кредитних зобов`язань, строк виконання яких настав, суд не виконав вказівки, викладені в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року, якою справу, що переглядається, направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а саме не перевірив чинність поруки по кожному зі щомісячних чергових платежів, строк виконання яких настав.

Неповне встановлення апеляційним судом обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зумовило передчасний висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

В силу положень частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки апеляційний суд не встановив фактичні обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», підписану адвокатом Лінніченко Іриною Вікторівною, задовольнити частково.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Запорізького апеляційного суду від 15 жовтня 2019 рокувтрачає законну силу.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов