Справа № 462/5194/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2021 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі:

головуючого-судді Ліуша А.І.

з участю секретаря Аврамишиної Д.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя, покликаючись на те, що за час перебування у шлюбі він придбав за власні кошти квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 . За взаємною згодою вони здійснили поділ квартири по Ѕ частці кожному договором від 04 січня 2019 року. 02 листопада 2018 року він продав житловий будинок АДРЕСА_2 , який будував за власні кошти з 2016 року. Автомобіль було придбано ним за власні кошти 02 листопада 2018 року за кошти отримані від продажу будинку, однак оформлено такий на відповідача, оскільки вони були однією сім`єю. Однак відповідач забрала автомобіль та відмовляється повернути йому. Просить припинити за відповідачем право власності на автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 та визнати за ним право власності на даний автомобіль.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Також, позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що він продав незавершений житловий будинок АДРЕСА_2 , який будував за власні кошти з 2016 року та довомимвся із ОСОБА_3 про покупку автомобіля. 02 листопада 2018 року одразу після продажу житлового будинку, з отриманими від продажу кошти у доларах США, він взяв таксі та поїхав у автосалон « Діамант », де обміняв долари США на гривні, оплатив авто та поїхав внести кошти за квартиру АДРЕСА_1 . Консультант ОСОБА_5 автосалону « Діамант » викликав обмінщика валюти та вони обміняли йому валюту долари США у гривні. Відповідач ОСОБА_3 не надавала кошти ні на покупку квартири, ні на покупку автомобіля. Батько відповідача надавав їй кошти у незначній кількості, про кредит батька у Іспанії він не знав та відповідач йому про кредит не говорила. Автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску вони обирали разом із відповідачем у салоні. Відповідач забрала автомобіль собі та повідомила його. Просять позов задовольнити.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов заперечили, пояснили, що житловий будинок АДРЕСА_2 було збудовано також на її кошти, які її батько ОСОБА_6 передавав їй щомісяця. За рахунок отриманих від продажу даного житлового будинку коштів, ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 , яку вони поділили за взаємною згодою. Однак автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 було придбано нею за власні кошти, які батько передавав із Іспанії. Крім того, батько ОСОБА_6 взяв кредит у Іспанії для покупки автомобіля. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 листопада 2017 року по 08 червня 2019 року.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_1 та відповідач ОСОБА_3 придбала автомобіль марки «Тойота», 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до договору про поділ майна подружжя від 04 січня 2019 року за взаємною згодою сторони здійснили поділ квартири АДРЕСА_1 по Ѕ частці кожному.

Згідно договору купівлі-продажу№6925 від 11 жовтня 2018 року ОСОБА_3 придбала автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42», 2018 року випуску.

Відповідно до видаткової накладної №ДМ00000461 від 05 листопада 2018 року

ОСОБА_3 внесла 873888,00 грн. за автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42».

Також, 02 листопада 2018 року ОСОБА_1 продав належний йому №96 та земельну ділянку на АДРЕСА_2 за 1349100,00 грн. та 51307,00 грн.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

А також відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він у 2018 році був консультантом у автомобільному салоні «Сервісний центр «Діамант». У 2018 році відповідач ОСОБА_3 прийшла із мамою обирати автомобіль. Вдруге ОСОБА_3 була із позивачем ОСОБА_1 та вони оплачували аванс за автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42» разом. Суму необхідну до оплати за автомобіль та фото він скидував позивачу ОСОБА_1 . Крім того, зазначив, що він допомагає покупцям із обміном валют, оскільки надає контакт особи, що міняє кошти, однак сам обміну коштів не здійснює та не знає яку саме суму обмінював позивач ОСОБА_1 , він не був присутній при обміні. Оплата за автомобілі у салоні здійснюється виключно у гривнях.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що у 2018 році вона побачила оголошення про продаж будинку АДРЕСА_2 . Про продаж будинку вона домовлялась із позивачем ОСОБА_1 та він готував усю документацію на будинок. Продаж та купівлю будинку вони оформили восени 2018 року, вона придбала даний будинок за 55000,00 доларів США, але 3500,00 доларів США вона надала сусіду на огорожу. В нотаріуса при укладенні договору були обидві сторони.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_3 . У 2017 році вона з донькою ходила обирати для неї автомобіль у автомобільному салоні «Сервісний центр «Діамант». Позивач ОСОБА_1 кошти у покупку автомобіля марки «Тойота» не вкладав. Її чоловік ОСОБА_6 перебуває на заробітках у Іспанії, де взяв кредит на покупку автомобіля та дані кошти привезла її сестра у серпні 2018 року та передала доньці ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 придбав за свої кошти квартиру АДРЕСА_1 .

Оцінюючи покази свідків, суд надає їм віри, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Покази свідка ОСОБА_9 суд до уваги не бере, оскільки вони не містять жодної інформації щодо придбання автомобіля марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42», 2018 року випуску позивачем чи відповідачем за їх власні кошти та усі відомі йому дані щодо коштів відомі йому виключно із слів позивача ОСОБА_1 , а відтак, не є безсторонніми та суд не може взяти їх до уваги.

Як безспірно встановлено у ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 продав 02 листопада 2018 року житловий будинок та земельну ділянку за 1349100,00 грн. та 51307,00 грн., 05 листопала 2018 року згідно видаткової накладної №ДМ00000461 від 05 листопада 2018 року внесено кошти за автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42», 2018 року випуску, однак позивачем ОСОБА_1 не надано суду жодних доказів, що саме кошти із продажу належного йому житлового будинку та земельної ділянки надано для оплати оспорюваного автомобіля.

Також, суд критично оцінює покликання позивача ОСОБА_1 на обмін вказаних грошей з валюти долари США у гривні у автомобільному салоні «Сервісний центр «Діамант» з метою купівлі автомобіля «Тойота», модель «RAV4 AVA42» у присутній працівника даного автомобільного салону ОСОБА_5 , як на доказ спрямування саме його власних коштів на придбання спірного автомобіля, оскільки безпосередньо у суді свідок ОСОБА_5 не підтвердив вказані обставини, про, що судом зазначено вище.

Окрім того, відповідачем надано суду кредитний договір №11090735 від 16 липня 2018 року відповідно до якого батько відповідача ОСОБА_3 , ОСОБА_6 отримав 16 липня 2018 року кредит у сумі 29721,49 Євро для покупки автомобіля та саме вказані кошти, за твердженням відповідача, були спрямовані на придбання спірного автомобіля.

Однак, в ході розгляду справи, вказаних тверджень відповідача, ні позивачем, ні його представниколм, спростовано не було.

А також, згідно договору про поділ майна подружжя від 04 січня 2019 року за взаємною згодою сторони здійснили поділ квартири АДРЕСА_1 , однак про будь-які інші спори, зокрема, про автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42», 2018 року випуску, стронами при укладенні даного договору не зазначалось і незважаючи на те, що ОСОБА_3 зареєструвала даний автомобіль виключно на себе ще 06 листопада 2018 року та як зазначав сам позивач, він ним жодного разу не користувався та був обізнаний із реєстрацією автомобіля, однак подав позов лише 14 серпня 2019 року.

Крім того, позивачем всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано суду належним, достатніх та беззаперечних доказів, що саме та виключно за його особисті кошти було придбано автомобіль марки «Тойота», модель «RAV4 AVA42», 2018 року випуску ОСОБА_3 та вказаний автомобіль повинен належати виключно позивачу, а тому у суду відсутні достатні, об`єктивні та беззаперечні підстави для визнання за позивачем права власності на оспорюваний автомобіль.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не отримано жодних переконливих доказів у їх підтвердження.

А також, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, суд вважає, що розподіл судових витрат проводити не слід.

Керуючись ст.ст. 12, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Залізничний районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2021 року.

Суддя /підпис/ А.І.Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І.Ліуш