ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/821/378/21
Провадження № 22-ц/821/378/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.,

секретаря - Винник І. М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , Черкаська міська рада,

особа, що подає апеляційну скаргу - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Черкаської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, у складі головуючої судді Колоди Л. Д.,

ВСТАНОВИВ:

26 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позові вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 3/25 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 . Позивач на момент звернення постійно проживав та був зареєстрований у вказаному будинковолодінні. Померлий не залишив після своєї смерті заповіту, а тому спадкоємцем першої черги за законом, крім позивача ОСОБА_1 , був також батько померлого та дід позивача - ОСОБА_2 , який проживав у с. Сагунівці Черкаського району. При зверненні до нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у останнього оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, зокрема свідоцтва про право власності батька на частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 вказав, що йому стало відомо, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 24 червня 2014 року у справі № 711/4312/14 було визнано право власності в порядку спадкування на 3/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 за його дідом, відповідачем у справі - ОСОБА_2 .

Позивач просив, визнати за ним право власності в порядку спадкування на 3/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 після смерті свого батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року мирову угоду, укладену 20 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , затверджено.

Сторони визнали, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом щодо спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 13 червня 2012 р.);

Сторони визначили, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_4 входить:

- 3/25 домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 (правоустановлюючі документи відсутні);

- 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 (Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу, реєстровий № 10-147-149);

- земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0840 га, яка розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області за межами населеного пункту з кадастровим №:02:004:0107 (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 14 березня 2011 р.);

- земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 з кадастровим №:01:003:0200 (Державний акт на право власності на земельну ділянку від 25 січня 2010 р.).

Сторони домовились, що з моменту підписання даної мирової угоди за ОСОБА_1 визнається право власності на спадкове майно у вигляді 3/25 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 ;

Відповідач ОСОБА_4 відмовляється від успадкування 3/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 та зобов`язується не вчиняти дій по реєстрації на своє ім`я права власності на вищеназване нерухоме майно на підставі рішення Придніпровського районного суду від 24 червня 2014 р. про визнання права власності в порядку спадкування;

Позивач ОСОБА_1 не має і у майбутньому не заявлятиме жодних майнових претензій чи вимог до ОСОБА_2 щодо 1/2 житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_3 та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0840 га, яка розташована на території Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області, які належали його померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 батьку - ОСОБА_4 та не заперечує щодо успадкування вищеназваного нерухомого майна ОСОБА_2 .

Мирова угода набула законної сили після її визнання Придніпровським районним судом м. Черкаси.

Сторони з умовами даної угоди ознайомлені, та не мали заперечень.

Сторони підтвердили, що дана мирова угода підписана добровільно, не порушує їх права і охоронювані законом інтереси.

Мирова угода складена в трьох примірниках, по одному для кожної із сторін і один примірник для Придніпровського районного суду м. Черкаси.

Наслідки закриття провадження у справі, передбачені ст. ст. 175, 205, 206 ЦПК України (чинного на момент постановлення ухвали суду), роз`яснено.

Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно закрито.

Ухвала мотивована тим, що враховуючи ту обставину, що як позивач так і відповідач у приведеній справі, мирову угоду підтримали та просили її затвердити, вказавши при цьому на те, що зміст ст. 206 ЦПК України (чинної на момент її укладення) їм є зрозумілим, умови мирової угоди, укладеної з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, не суперечить вимогам закону та не порушують права та законні інтереси сторін, а тому суд прийшов до висновку про те, що вона підлягає затвердженню, а провадження по справі - закриттю.

Особа, яка не брала участі у розгляді справи ОСОБА_3 , 15 січня 2021 року подала апеляційну скаргу на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року про затвердження мирової угоди та порушила питання про її скасування, посилаючись на те, що при її постановтвленні мала місце невідповідність висновків суду обставинам справи.

Подана ОСОБА_3 апеляційна скарга мотивована тим, що вона являється спадкоємицею за заповітом після померлого, 24 травня 2019 року ОСОБА_2 , батька скаржниці.

Оскаржуваною ухвалою суду затверджено мирову угоду укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до якої її сторони розподілили спірні майнові права та взаємно відмовилися від інших прав на користь одне одного для досягнння компромісу.

Оскільки, за життя ОСОБА_2 не встиг реалізувати своє спадкове право до кінця, зокрема, що до юридичного оформлення прав на вказане в ухвалі про затвердження мирової угоди майно, у зв`язку зі смертю, склавши при цьому заповіт на ім`я скаржниці, в якому вказав, що все своє майно він заповідає саме їй, ОСОБА_3 позбавлена можливості реалізувати юридичне оформлення за собою права на спадкове майно так як в оскаржуваній ухвалі суду місцевим судом не визначено та не виділено конкретного складу спадкового майна, яке вправі спадкувати лише ОСОБА_2 , що відповідно стало підствою для нотаріальної відмови у видачі свідоцтв про право на спадщину.

При цьому, ОСОБА_3 , посилаючись на ст. 55 ЦПК України, переконана, що вона користуючись правами правонаступника учасника у справі ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року та порушення питання про її скасування.

Користуючись правом, регламентованим ст. 360 ЦПК України, ОСОБА_1 скерував до суду відзив на вище приведену апеляційну скаргу в якому зазначив, що вона за його переконанням, не підлягає до задоволення, оскільки не містить належного обгрунтування того, що мирова угода, яка була затверджена ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року суперечить закону чи її умови порушують права, свободи чи законні інтереси ОСОБА_3 . Крім того, скаржницею не надано переконливих та достовірних доказів того, що оскаржуваною ухвалою були вирішені питання про її права, свободи, інтереси чи обов`язки. За наведених підстав ОСОБА_1 переконаний, що, виходячи з норм п. 3 ст. 362 ЦПК України існують підстави для закриття апеляційного провадженя у справі.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про закриття апеляційного провадження у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні вимоги містила ст. 3 ЦПК України в редакції чинній на час звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Такіж вимоги передбачала ст. 10 ЦПК України в редакції чинній на час розгляду даної справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Право на справедливий суд - це право особи, закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, що гарантує право на справедливий й публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Згідно з доповіддю Венеціанської Комісії, право на справедливий суд є складовою принципу Правовладдя.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права. При цьому, реалізація конституційного права зокрема на апеляційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Слід зазначити, що право на суд не є абсолютним, а відповідно може бути піддане певним обмеженням, адже вимагає регулювання з боку держави. Проте, суд, як остання інстанція, має перевірити дотримання вимог Конвенції, переконатись, що право доступу до суду не було обмежено, таким чином, що нанівець зводиться вся його суть, також, обмеження в доступі до суду не буде відповідати ч. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та постановленою метою (див. Рrince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи та інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Крім того, ч. 1 ст. 352 ЦПК України визначено, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, особи, які не брали участі у справі повинні довести суду той факт, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року по справі № 911/2635/17.

Предметом позовних вимог у справі № 711/7889/15-ц є захист майнових прав позивача шляхом визнання права власності на спадкове майно. Сторонами у правовідносинах, що виникли були: позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . А результом вирішення даного спору стало затвердження судом мирової угоди між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 .

В свою чергу скаржниця ОСОБА_3 , оскаржуючи ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року про затвердження мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 склавши за життя заповіт на все своє майно на її ім`я, мала надати докази того, що суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, вирішив питання про її права, обов`язки чи інтереси.

З матеріалів справи вбачається, що 26 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, а саме 3/50 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 після смерті свого батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а. с. 1, 2).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року мирову угоду, укладену 20 листопада 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , затверджено.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно закрито (а. с. 41 - 43).

Згідно Свідоцтва Серія НОМЕР_2 , виданого Виконавчим комітетом Сагунівської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 27 травня 2019 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 80 років (а. с. 50, 68).

Відповідно до Свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 виданого Черкаським районним бюро ЗАГС від 22 серпня 1973 року ОСОБА_2 являється батьком, а ОСОБА_5 матірю - ОСОБА_3 (а. с. 67).

Згідно листа Черкаської районної державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) адресованого ОСОБА_3 від 03 липня 2020 року за № 480/02-14, щодо неможливості видачі свідоцтва про право на спадщину зазначено, що у зв`язку з тим, що суд не визначив та не виділив конкретний склад спадкового майна, яке вправі спадкуквати лише ОСОБА_2 , зокрема в ухвалі Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року про затвердження мирової угоди, ОСОБА_3 вправі спадкувати 1/2 частку у праві власності на земельні ділянки, площею 1.0840 га, та 0, 25 га та 1/2 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_3 , які ОСОБА_2 прийняв після смерті сина, але не оформив свої спадкові права і помер.

Спадкоємець ОСОБА_1 може не заявляти претензій і вимог, однак він не позбавлений права спадкування на належну йому 1/2 частку спадкового майна.

Листом також роз`яснено, що на підставі викладеного та згідно з п. 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, ОСОБА_3 має право на звернення до суду за визнанням права власності у порядку спадкування на вказане вище майно з урахуванням ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року (а. с. 52-53).

Постановою державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н. В. від 03 листопада 2020 року відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину. Роз`яснено порядок оскарження вказаної відмови (а. с. 54-55).

Аналізуючи доводи, поданої ОСОБА_3 скарги та беручи до уваги наявну в матеріалах справи доказову базу колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи є укладення мирової угоди.

Мирова угода - це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи, розподіляють спірні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є припинення провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків для сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета позову.

Згідно до ч. 3. ст. 175 ЦПК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

Частиною 4 вище приведеної статті регламентовано, що у разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

При цьому частина 6 цієї ж статті містить посилання на норму, яка вказує на те, що суд не визнає мирової угоди у справі, в якій одну із сторін представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Таким чином вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

В свою чергу, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що сторони у справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на момент укладення мирової угоди, як способу добровільного врегулювання спору між ними, виходячи з власної ініціативи в межах прав та обов`язків кожної із сторін, обмежилися предметом спору (3/25 частинами житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 )та пішовши на взаємні поступки розуміючи їх процесуальні наслідки, досягли компромісу шляхом укладення приведеної угоди саме стосовно спадкового майна.

Зміст угоди, яка була затверджена оскаржуваною ухвалою суду в повній мірі відповідає вимогам ч. 1 ст. 175 ЦПК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин). Підстав передбачених ч. 5 ст. 175 ЦПК України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), зокрема відмови у визнанні мирової угоди у зв`язку з її невідповідністю закону чи порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, судом на момент її затвердження оскаржуваною ухвалою суду, також не встановлено.

Посилання саржниці на те, що приведеною угодою та ухвалою про її затвердження її права, як спадкоємиці ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , є порушеними, не грунтуються на нормах права.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.(ст. 1277 ЦК України).

Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України).

Статтею 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Мотивація скаржниці в апеляційній скарзі, поданій 15 січня 2021 року, на її правонаступництво у справі з посиланням на вищеприведену статтю не є зовсім слушною, оскільки приведена норма передбачає заміну сторони у спорі процес у якому триває. В свою чергу провадження у справі № 711/7889/15-ц, вирішене шляхом затвердження ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року мирової угоди між її сторонами, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та закриттям провадження у ній.

У відповідності до ч. 3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування у ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_2 виникло у день відкриття спадщини, яка згідно до 1220 ЦК України відкрилася внаслідок його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 . Таким чином статус спадкоємиці нею набуто саме з цієї дати. В той же час на момент укладення мирової угоди та затвердження її ухвалою, що являється предметом даного апеляційного оскарження, у ОСОБА_3 законодавчо встановлених прав та інтересів, щодо спірного майна і майнових прав ОСОБА_2 - не існувало. Не являлася вона і строною у приведеній справі.

Механізм оскарження судового рішення у цивільній справі особою, яка не брала участі у справі випливає зі ст. 352 ЦПК України і полягає у доведенні належними та допустимими доказами такою особою суду факту того, що судом, приведеним судовим рішенням, вирішено питання про її права, свободи, інтереси та обов`язки.

За наведених фактичних обставин, встановлених при перевірці доводів поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки скаржниці, враховуючи предмет спору - частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_2 , при вирішенні спору не вирішувалися. Оскаржувана ухвала суду не містять будь-яких висновків щодо прав та обов`язків скаржниці та не порушує її прав. В свою чергу суд наголошує, що ухвала про затвердження мирової угоди вирішує питання лише сторін цієї угоди відносно конкретного предмету даної угоди, а подальше вчинення чи не вчинення дій, щодо належного оформлення спадкового майна за кожним із її сторін, зокрема і того, що не являлось предметом даного спору, випливало із їх власного волевиявлення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Частиною 2 ст. 362 ЦПК України передбачено, що про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст. 362, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргоюОСОБА_3 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Черкаської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

В. О. Єльцов