Справа № 720/1998/21
Провадження № 2/720/719/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Ляху Г.О.

з участю секретаря Лупу Д.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Войтова С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Новоселицької міської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач як матір, безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків та ухиляється від виховання дітей, надає неналежну матеріальну допомогу на їх утримання, просила суд позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей.

Відповідач подала до суду відзив, в якому позов не визнала та зазначила, що вона співмешкала із сином позивача ОСОБА_6 , від якого в р. Італія народила малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки, першу дитину вона народила будучи сама неповнолітньою та співмешканець не мав постійної роботи, утримувати дітей в р. Італія було важко, у зв`язку із чим, вони разом із позивачем вирішили залишити дітей останній на утримання. В той же час, за домовленістю між ними вона із сином позивача залишились на заробітках в р. Італія та передавали кошти позивачу для утримання дітей, у зв`язку із чим, остання звільнилась з попереднього місця роботи. В серпні кожного року вони приїжджали додому у відпустку. В 2020 році ОСОБА_5 помер в р. Італія та з того часу між нею та позивачем виник конфлікт, остання звинувачує її у смерті сина та перешкоджає у спілкуванні із дітьми. Вона ж ніяким чином не бажає втратити батьківський зв`язок із своїми дітьми, регулярно здійснює грошові перекази на їх утримання в сумі 100-450 євро щомісяця, пересилає їм посилки із продуктами харчування та одягом, постійно телефонує їм, цікавиться їх навчанням та життям, проте такі телефонні розмови супроводжуються присутністю позивача, яка постійно налаштовує дітей проти неї, що є перешкодою у спілкуванні з дітьми. З урахуванням вказаних обставин наголосила, що твердження позивача щодо безвідповідального відношення до своїх батьківських обов`язків та ухилення від виховання дітей, а також надання неналежної матеріальної допомоги на їх утримання, не відповідають дійсності, а тому вважає заявлені вимоги надуманими та безпідставними, у зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Одночасно, представник позивача додав, що однією з підстав пред`явлення позову стало визначення місця проживання дітей із позивачем саме шляхом позбавлення відповідача батьківських прав щодо своїх дітей.

Відповідач позов не визнала та просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Новоселицької міської ради Чернівецької області позов не визнав та пояснив, що не вбачає підстав для позбавлення відповідача батьківських прав щодо своїх дітей, оскільки остання матеріально підтримує дітей, приймає участь у їх вихованні. Проте, більш тісному спілкуванню з дітьми перешкоджає позивач, з якою проживають діти, в той час коли відповідач перебуває на заробітках за кордоном.

Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали суду, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_5 з раннього віку проживають разом із позивачем. В той час, коли її син разом із відповідачем знаходились за кордоном та надсилали позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей.

Свідок ОСОБА_10 показав, що він здійснює регулярні автобусні рейси з України та р. Італія. Протягом останніх 10-12 років відповідач регулярно, щонайменше один раз в місяць, пересилала через нього кошти, одяг та продукти харчування для своїх дітей, яких він передавав позивачу.

Свідок ОСОБА_11 показала, що після смерті співмешканця відповідача її відносини із позивачем погіршились. Вона неодноразово була очевидцем того як відповідач бажала зустрітись із своїми дітьми по місцю іх проживання та намагалася передати їм продукти харчування, однак позивач перешкоджала в цьому.

Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи їх представників, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що батьками малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач ОСОБА_1 є бабусею дітей по лінії їх батька, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 29 квітня 1984 року.

Діти народилися в р. Італія.

Однак, по взаємній домовленості батьків дітей та їх бабусі, з раннього віку діти залишились проживати разом із бабусею ОСОБА_1 в с. Котелеве Чернівецького району, де вони відвідують навчально-виховний заклад, а батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 залишились на заробітках в р. Італія, звідки передавали кошти, продукти харчування та одяг позивачу на утримання дітей.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилалася на те, що відповідач з моменту смерті її сина нехтує батьківськими обов`язками, зокрема надає неналежну матеріальну допомогу на утримання дітей, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з дітьми в необхідному для них обсязі, вже більше року не приїздить додому та не відвідує дітей, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти.

Згідно шостого принципу декларації ООН прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Статтею дев`ятою Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно правовим положенням, викладених у третьому розділі Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав у тому разі, коли вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених в п.п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

В порядку ст. 171 Сімейного кодексу України суд вислухав думку щодо спору малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які пояснили, що на даний час вони проживають разом із бабусею ОСОБА_1 в с. Котелеве Чернівецького району та не бажають переїжджати жити в р. Італія до своєї матері ОСОБА_3 .. В той же час, вони люблять свою маму ОСОБА_3 , яка їм матеріально допомагає, постійно спілкується з ними по телефону, в тому числі у відеорежимі, остання цікавиться їх життям та навчанням, їх успішністю на уроках. Всі вони разом зустрічаються літом, під час того як ОСОБА_3 приїжджає до них у відпустку. Діти бажають жити з бабусею, разом з тим не заперечують, щоб матір переїхала жити до них або ж навіщала їх за місцем проживання.

Досліджуваними судом доказами встановлено, що відповідач ОСОБА_3 хоча і проживає окремо від своїх дітей, однак регулярно спілкується з ними, піклується про них, приймає участь у їх вихованні та добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на їх утримання у виді грошових коштів, продуктів харчування та одягу.

Позивач виклала в змісті позовної заяви посилання на те, що з 02 серпня 2020 року, тобто з дати смерті ОСОБА_6 та до дати звернення із позовом до суду, відповідач надала грошові кошти на утримання своїх дітей лише в сумі по 100 євро тричі та більше ніякої матеріальної допомоги не надавала за вказаний період.

В той же час, дослідженими судом доказами з`ясовано, що доводи позивача в цій частині є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Так, з пояснень сторін з`ясовано, що після смерті ОСОБА_6 відповідач оформила соціальну допомогу по втраті годувальника, яку повністю віддала позивачу в сумі близько 31000 гривень, що було підтверджено в судовому засіданні самою ОСОБА_1 ..

З доданих до відзиву на позовну заяву квитанцій про перекази грошових коштів вбачається, що відповідач на ім`я позивача добровільно та регулярно, а саме з 04 листопада 2020 року по 03 вересня 2021 року, щомісячно здійснювала грошові перекази, здебільшого одноразовими переказами від 100 до 400 євро на місяць.

Слід також врахувати, що відповідач виїхала до р. Італія й проживає окремо від дітей саме з причин отримання заробітку за кордоном для утримання самих дітей, та приймала спроби щодо спільного проживання із ними за кордоном.

Крім цього, дослідженими доказами з`ясовано, що позивач створює відповідачу перешкоди у спілкуванні із своїми дітьми, що було підтверджено в судовому засіданні свідком ОСОБА_11 ..

При розгляді справ даної категорії суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

В даній справі мати дітей не бажає втратити правовий зв`язок із своїми дітьми, крім цього самі діти також заявили суду, що вони люблять свою маму ОСОБА_3 , яка піклується про них, не заперечують, щоб вона переїхала жити до них або ж навіщала їх за місцем проживання.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Представник органу опіки та піклування Новоселицької міської ради Чернівецького району Чернівецької області надав до суду висновок від 10 листопада 2021 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_3 регулярно спілкується із ними та матеріально їх підтримує, а тому позбавлення батьківських прав не відповідає інтересам дітей.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання позивача на факти умисного неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків.

Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками ОСОБА_3 , які б свідчили про ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні.

Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання й піклується про своїх дітей та судом не встановлено фактів умисного її ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному утриманні дітей, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на них чи спричинення будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не вбачає достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

На підставі Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ст.ст. 11-14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 164-166 СК України, суд керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача органу опіки та піклування Новоселицької міської ради Чернівецької області про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Ляху Г.О.