ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3677/21 Справа № 205/3629/17 Суддя у 1-й інстанції - Скрипник К. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Кравченко Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк",

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в межах вартості успадкованого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в межах вартості успадкованого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Друга Дніпровська державна нотаріальна контора про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємців в межах вартості успадкованого майна відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ "УкрСиббанк" просить скасувати рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути на користь Банку заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №0 від 29.04.2008 року станом на 21.07.2014 року у розмірі 37203,78 доларів США, але в межах вартості успадкованого майна в сумі 167524,00 грн.

У відзиві представник ОСОБА_2 на апеляційну скаргу АТ "УкрСиббанк" на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року просить відмовити АТ "УкрСиббанк" у задоволенні апеляційної скарги на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 29700 доларів США (а.с.7-15).

Згідно умов договору, позичальник зобов`язався сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,50 % річних, та зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в термін не пізніше 29 квітня 2027 року.

В забезпечення виконання умов кредитного договору, 29 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 0/1, згідно умов якого відповідач надав в іпотеку позивача квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу предмета іпотеки від 29.04.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Красношликом В.В. (а.с.16-19).

Також, судом першої інстанції було встановлено, що зобов`язання позичальником ОСОБА_3 виконувалися не належним чином та не регулярно, чим істотно були порушені умови кредитного договору.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 листопада 2012 року, яке набрало законної сили стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 29 квітня 2008 року в розмірі 228 865,28 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 27 088,60 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом 1530,62 дол. США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 6,57 дол. США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам 34,10 дол. США; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по комісії 40,67 дол. США та в рівних частках судові витрати.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 5246 (а.с.31).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № 0 від 29.04.2008 року станом на 25.07.2014 року, з якого вбачається, що за позичальником ОСОБА_3 рахується заборгованість в загальній сумі 37 203,78 доларів США та 17 509,80 грн. (а.с.50-58).

03 вересня 2015 року на адресу Другої Дніпровської державної нотаріальної контори позивачем направлено претензію кредитора, у якій ПАТ «УкрСиббанк» просить включити свої кредиторські вимоги в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ, а також просить повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед Банком у розмірі 37 203,78 доларів США та 17 509,80 грн. (а.с.36-38)

На підставі претензії ПАТ «УкрСиббанк» щодо боржників, після смерті ОСОБА_3 , Другою Дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 784/2015, згідно якої з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався, свідоцтво на право на спадщину не видавалось.

18 вересня 2015 року на ім`я відповідачів, як спадкоємців, позивачем направлено лист-претензію, згідно з яким позивачем пред`явлено вимоги щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 0 від 29.04.2008 року в сумі 37 203,78 доларів США та 17 509,80 грн. (а.с.40-41).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, позичальник скористався наданими йому позивачем кредитними коштами, однак свої зобов`язання по поверненню кредиту за життя не виконав.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємця.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором спадкоємець несе відповідальність лише у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Разом з тим, із витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 з заявами про прийняття або відмову від спадщини після смерті ОСОБА_3 ніхто не звертався, свідоцтво на право на спадщину не видавалось. Проте, ОСОБА_1 є таким, що фактично прийняв спадщину після смерті спадкодавця, оскільки був зареєстрований разом зі спадкодавцем на момент його смерті, що підтверджується копією паспортів (а.с.48-49,159).

Стаття 1282 ЦК України встановлює, що спадкоємці зобов`язувані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Водночас, законодавство пов`язує відповідальність спадкоємців перед кредитором не тільки лише із самим фактом прийняття спадщини, але і визначає, що такі вимоги мають бути задоволені за рахунок вартості майна, одержаного у спадщину.

Отже, якщо відповідно до закону спадкоємець не успадкував майно, яке має певну матеріальну цінність, є оборотоздатним та за його рахунок можливо задовольнити вимоги кредитора, то до такого спадкоємця кредитор не вправі пред`являти вимоги.

Відтак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних доказів, які б свідчили про одержання відповідачем ОСОБА_2 майна у спадщину після смерті боржника ОСОБА_3 за рахунок якого він міг би погасити заборгованість, оскільки останній до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався та фактично спадщину не прийняв.

Крім того, позивач безпідставно нарахував відсотки за кредитом після винесення рішення про дострокове стягнення заборгованості, тому нарахована позивачем заборгованість за кредитним договором є необґрунтованою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог Банку, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів одержання відповідачем ОСОБА_1 у спадщину майна достатнього за вартістю для задоволення вимог банку, доказів того, чи відповідає розмір частки ОСОБА_1 у спадщині, розміру боргу, за стягнення якого позивач звернувся із позовом, а тому, зазначені обставини виключають можливість задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» до спадкоємця ОСОБА_1 в порядку статті 1282 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги, що Банк вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за кредитними договорами, оскільки обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця полягає у поверненні сум за кредитом та іншими нарахуваннями за позичкою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обставини одержання співвідповідачем ОСОБА_1 у спадщину майна після смерті ОСОБА_3 , за рахунок якого можливо погасити заборгованість перед банком, ґрунтуються лише на припущеннях.

Таким чином, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 1282 ЦК України, про отримання спадкоємцями після смерті позичальника майна, у межах вартості якого може бути задоволено вимоги кредитора.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "УкрСиббанк" - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова