РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/19987/19

Провадження № 22-ц/4815/255/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Бурштин України»

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Бурштин України» адвоката Стецюка Максима Юрійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року у складі судді Бердія М. А., постановлене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Бурштин України» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що перебував з відповідачем у трудових відносинах. 29 липня 2019 року наказом ДП «Бурштин України» № 21-к від 22.07.2019 року його звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП Україниза угодою сторін. При звільненні роботодавець не провів з ним повного розрахунку. Просив суд стягнути з відповідача на свою користь невиплачену частину заробітної плати в сумі 3033,98 грн., компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 5399,86 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені в розмірі 72112,75 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 3 033,98 грн., грошову компенсацію за невикористанні дні відпустки в розмірі 5 399,86 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 72 112,75 грн. Рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з Державного підприємства «Бурштин України» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.. Стягнуто з Державного підприємства «Бурштин України» судовий збір в дохід держави в розмірі 768, 40 грн..

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що проведення з працівником повного розрахунку в день звільнення є передбаченим законом обов`язком працедавця, який відповідачем дотриманий не був, та, крім цього, останнім не було доведено відсутності вини у порушенні строків виплати належних працівникові сум при звільненні.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням фактичних обставин справи, представник Державного підприємства «Бурштин України» адвокат Стецюк Максим Юрійович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що позивачем на обґрунтування своїх вимог зазначалося про факт припинення трудових відносин 29.07.2019 року та не проведення відповідачем в останній день роботи повного розрахунку. Стверджує, що на підприємстві відсутні документи, які б свідчили про припинення трудового договору між відповідачем та позивачем, а оригінал наказу № 31-к від 22.07.2021р. , копія якого долучена до матеріалів справи, відсутній, що підтверджено Актом від 20.08.2019 року. Зазначає, що двічі на адресу позивача були направлені листи з проханням повідомити причину неявки на роботу та вимогою з`явитися для з`ясування трудових відносин та повернення матеріальних цінностей. Які обліковувалися за ним, однак відповіді підприємство не отримало. Звертає увагу, що згідно наказу, на який посилається позивач, його останнім днем роботи на підприємстві є 29.07.2019 року, проте цього дня він був відсутній на роботі, що стверджується відповідним актом. Додає, що керівник підприємства в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» ОСОБА_2 , призначений на посаду 25.07.2019р. пояснив, що жодних наказів з приводу звільнення позивача не видавав та не ознайомлювався з ними. Зазначає, що наявні на підприємстві накази та розрахунки підтверджують виплату заробітної плати за липень 2019 року всім працівникам, включаючи ОСОБА_1 , а тому вимоги про стягнення заробітку за цей період безпідставні. Пояснює, що окрім позивача юрисконсульта І категорії в.о. менеджера з персоналу ОСОБА_1 , 29.07.2019 року на підприємстві були відсутні також і головний економіст ОСОБА_3 , помічник генерального директора ОСОБА_4 , заступник головного бухгалтера в.о. головного бухгалтера ОСОБА_5 , які могли б володіти інформацією щодо наказів, однак при відкритті кабінету відділу кадрів спеціально створеною комісією було виявлено відсутність трудових книжок цих осіб, особових карток, Книги обліку трудових книжок та вкладишів до них, Книга реєстрації наказів про відпустки, а також відсутня особова справа ОСОБА_1 .. Встановлено також і зникнення гербової печатки підприємства, з приводу чого мало місце звернення до правоохоронних органів. Вказує, що згідно наказу № 90-АГ від 01.07.2019 «Про роботу у додаткові вихідні дні» позивачу було дозволено працювати 03, 04, 05, 10, 11, 12, 17, 18, 19, 24, 25, 26 липня 2019 року, а бухгалтерії підприємства здійснити оплату за фактично відпрацьований час, проте жодними доказами позивач не підтвердив факт своєї роботи у зазначені додаткові дні. Покликається на ч. 1 ст.. 117 КЗпП України, яка передбачає обов`язок працедавця виплатити середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за умови невиплати з його вини належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, та доводить, що позивач не з`явився на роботу у день, який він вважає днем звільнення, не пред`явив до підприємства жодних вимог, а на спроби встановлення з ним контакту не реагував. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що в її задоволенні слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у трудових правовідносинах: копією наказу в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» Д.Є. Тяглія №50-к від 26.09.2018 року ОСОБА_1 прийнято на роботу юрисконсультом І категорії з 27.09.2018 року з дводенним робочим тижнем (понеділок, вівторок робочі дні, середа, четвер, п`ятниця додаткові вихідні дні) з повною матеріальною відповідальністю, оплатою праці згідно штатного розпису та випробувальним терміном 3 місяці.

Копією наказу в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» Д. Є. Тяглія № 20-ОД від 01 квітня 2019 року «Про виконання обов`язків» з 01 квітня 2019 року виконання обов`язків менеджера з персоналу покладено на юрисконсульта ОСОБА_1 , встановлено доплату в розмірі 10% окладу відсутнього працівника, пропорційно відпрацьованому часу.

Наказом № 21-к в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» Д. Є. Тяглія від 22.07.2019 року «Про припинення трудового договору» ОСОБА_1 , юриста І категорії, звільнено з роботи 29.07.2019 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Наказано виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 20 календарних днів щорічної основної відпустки за період роботи з 27.09.2018 року по 29.07.2019 року та за 3 календарних дні додаткової відпустки за ненормований робочий день (всього 23 календарні дні).

Із копії наказу в.о. генерального директора ДП «Бурштин України» Д.Є. Тяглія про роботу у додаткові вихідні дні №90-АГ від 01 липня 2019 року судом встановлено, що ОСОБА_1 дозволено роботу у додаткові вихідні дні 03,04,05,10,11,12,17,18,19 липня 2019 року.

При звільненні з роботи йому не був виплачений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Фактичний розрахунок всіх належних позивачу сум при звільненні з роботи на час розгляду справи в суді відповідачем не проведений.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві, у день звільнення йому не виплачено заробітну плату за роботу у додаткові вихідні дні відповідно до наказу № 90-АГ від 01 липня 2019 року в розмірі 3033,98 грн. та компенсацію за невикористану відпустку відповідно до наказу № 21-к від 22.07.2019 року в розмірі 5399,86 грн.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

В свою чергу, ст. 116 КЗпП України встановлює, що при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи, у день звільнення відповідач не провів з позивачем розрахунок у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України.

Дані обставини стороною відповідача не заперечуються, однак він вказує, що вживав усіх заходів для проведення розрахунку з позивачем, який,натомість, жодним чином не реагував

Таким чином, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 липня 2019 року з дня, наступного за днем звільнення по 23 жовтня 2019 року дату подання позову до суду, як заявлено у позовній заяві.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до розрахунку позивача, який не спростовано відповідачем у відзиві на позовну заяву, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.07.2019 року по 19.05.2020 року становить 72112,75 грн. (заява про уточнення позовних вимог від 16.03.2020 року на а.с. 171).

Свого розрахунку суми середнього заробітку представник відповідача не подав та розрахунку позивача не спростував.

Таким чином вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають до задоволення на зазначену позивачем у заяві про уточнення позовних вимог суму 72112,75 грн.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на відсутність вини відповідача у затримці розрахунку як на підставу звільнення його від виплати середнього заробітку за весь час затримки по день ухвалення рішення.

За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.

Апеляційний суд приходить до переконання, що відповідачем не наведено доказів, які б свідчили про відсутність вини власника чи уповноваженого ним органу у затримці виплати належних позивачу сум в день звільнення та відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Покликання апелянта на відсутність на підприємстві оригіналів наказів, на які послався позивач у своїй позовній заяві як на підтвердження позовних вимог, зокрема оригіналу наказу про припинення трудового договору, апеляційним судом відхиляються. Відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача, рішень компетентних органів з приводу заяви ДП «Бурштин України» до Рівненського відділу поліції ГУНП в Рівненській області з приводу внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей та видання завідомо неправдивих документів суду не надано. Посилання представника відповідача у відзиві на той факт, що оригінал наказу про звільнення ОСОБА_1 відсутній на підприємстві не заслуговує на увагу суду, оскільки у матеріалах справи наявна його копія, що і підтверджує факт припинення трудових відносин між сторонами.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1,2 ст. 89 ЦПК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Бурштин України» адвоката Стецюка Максима Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року залишити без зміни.

Поновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 листопада 2020 року .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Хилевич С. В.