Ухвала

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа №937/2395/21

провадження №61-18214ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 26 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду

від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення суду, визнання недійсним права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення суду, визнання недійсним права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що у жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у справі № 2-421/2012 визнано права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600, 14 кв. м, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 , з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року. ОСОБА_1 вважає дане рішення незаконним, а тому, на її думку, є підстави для визнання недійсним права власності

ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку. Крім того, вважає, що є підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказана земельна ділянка передана у власність ОСОБА_3 згідно державного акта І-ЗП № 059002

від 22 червня 2000 року на підставі рішення Мелітопольської міської ради

№ 2/7 від 12 червня 2000 року. Вказаний державний акт не визнаний недійсним, а отже є належним підтвердженням права власності. За таких обставин, земельна ділянка увійшла до складу спадщини померлого ОСОБА_3 . Спадкоємицею померлого є його дочка ОСОБА_1 . З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 вважає, що є підстави для визнання її спадкоємцем та власником наведеної земельної ділянки, що залишилась після смерті її батька.

За таких обставин, ОСОБА_1 просила визнати незаконним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року; визнати недійсним право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку 10 листопада 2006 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ; визнати ОСОБА_1 в порядку спадкування власником земельної ділянки площею 600,14 кв. м, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_2 , на підставі державного акта серії І -ЗП № 059002

від 22 червня 2000 року про право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 26 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 186 ЦПК України, у зв`язку з тим, що позивач звернулася до суду з вказаним позовом, незважаючи на те, що вже є таке, що набрало законної сили, рішення суду у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 листопада 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги.

На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду заявником усунуто недоліки касаційної скарги.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.

Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який подано.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Судами встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року у справі № 2-421/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області

від 28 березня 2013 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н. В., Комунальне підприємство «Водоканал», Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Зубова А. О., про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, про визнання дійсним правочину щодо купівлі-продажу земельної ділянки, про визнання права власності на земельну ділянку, про встановлення постійного земельного сервітуту задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв. м з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки площею

600,14 кв. м, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А. О.

Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м, яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить

ОСОБА_2 і розташований за адресою: АДРЕСА_2 , із внесенням плати в розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру даної земельної ділянки.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 , треті особи: Відкрите акціонерне товариство «Мелітопольгаз», Комунальне підприємство «Водоканал», приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Бєднова Н. В., про стягнення грошових сум відмовлено повністю.

Після ухвалення вказаного судового рішення ОСОБА_1 зверталася до апеляційного суду з вимогами про скасування вищевказаного рішення суду першої інстанції.

Так, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 02 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 02 лютого 2016 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року (справа 320/6958/15-ц).

Крім того, ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду з вимогами до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку, встановлення факту незаконного набуття права власності на землю, про визнання недійсним права власності на землю, тощо.

Так, 02 червня 2016 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області ухвалене рішення у справі № 320/10323/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності та земельну ділянку

АДРЕСА_3 . В задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Сторонами у справі були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Предметом позову - право власності на земельну ділянку

АДРЕСА_3 . Підставою позову є користування земельною ділянкою ОСОБА_2 без правовстановлюючих документів.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 липня 2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 02 червня 2016 року залишено без змін.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 11 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, тобто з 10 листопада 2006 року, отриману на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року та про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н. В. (справа № 320/5883/16).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 16 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 03 березня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним

права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з моменту

укладення договору купівлі-продажу будинку з 10 листопада 2006 року

(справа № 320/3402/16).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 20 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 квітня 2019 року, відмовлено у відкритті провадження у справі № 320/7701/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку площею 600 кв. м, розташовану за адресою

АДРЕСА_2 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області

від 22 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 18 листопада 2020 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 600 кв. м, розташовану за адресою АДРЕСА_2 , з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 листопада 2006 року (справа № 937/5467/20).

У справі № 937/2395/21 і у інших справах за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним права власності на земельну ділянку, предметом позову було визнання незаконним права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, підстави позову - порушення судами вимог статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України під час вирішення земельного спору у 2012 році.

Крім того, як зазначалось, у справі № 320/5883/16 предметом позову було визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 10 листопада

2006 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Запорізької області Бєдновою Н.В.

З оскаржуваних судових рішень вбачається, що у цій справі

ОСОБА_1 наводить такі ж самі підстави, які вже були предметом розгляду в інших цивільних справах. Інших підстав у позовній заяві в цій справі не зазначено.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив із того, що судом вже були ухвалені рішення, які набрали законної сили, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет спору і з тих самих підстав.

Крім того, в оскаржуваних судових рішеннях заявнику було роз`яснено, що питання законності судового рішення не може бути предметом судового розгляду в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції, оскільки це виключна компетенція суду апеляційної та касаційної інстанції відповідно до порядку перегляду судових рішень, передбаченого Розділом V ЦПК України.

З огляду на вищенаведене, доводи касаційної скарги є безпідставними, висновків судів не спростовують та на законність і обґрунтованість ухвалених судових рішень не впливають.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оцінивши доводи касаційної скарги та мотиви судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування та мотивування судами норм процесуального права при ухваленні судових рішень про відмову у відкритті провадження у справі не викликає розумних сумнівів.

Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 березня 2021 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення суду, визнання недійсним права власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, визнання права власності в порядку спадкування,

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров