справа № 631/819/21
провадження № 2/631/632/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2021 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Трояновської Т. М.,

за участі секретаря судового засідання М`ячиної Ю. В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань № 1 приміщення Нововодолазького районного суду Харківської області в режимі відеоконференції з Державною установою «Харківський слідчий ізолятор» цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

До Нововодолазького районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в якій позивач просить стягнути з останньої на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_5 та відповідач по справі, ОСОБА_6 , яка після укладання шлюбу з ОСОБА_5 змінила прізвища з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим 23 червня 2018 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 21.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 105 від 30 травня 2019 року, малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, враховуючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 травня 2019 року у справі № 631/459/19, свідоцтво про смерть батька, ОСОБА_5 , виданого 14 травня 2019 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області (серії НОМЕР_3 ) та подання Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради від 28 травня 2019 року № 01-32/349.

Рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 106 від 30 травня 2019 року призначено ОСОБА_2 опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4 та встановлено місце проживання дитини за адресою опікуна: АДРЕСА_1 , й на опікуна покладено відповідальність за життя, здоров`я, фізичний, психічний та духовний розвиток малолітньої дитини ОСОБА_4 . Разом із тим, відповідач ухиляється від покладеного обов`язку утримувати доньку, матеріальної допомоги добровільно не надає, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 грудня 2021 року судове засідання, яке призначене на 28 грудня 2021 року о 13 годині 00 хвилин, вирішено здійснювати у дистанційному режимі відеоконференції між Нововодолазьким районним судом Харківської області та Державною установою «Харківський слідчий ізолятор».

Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судом не вживалось.

Позивач, ОСОБА_2 , у судове засідання, не з`явилась, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась завчасно відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України.

Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 08 жовтня 2021 року через канцелярію суду позивач надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 5594/вх-21, відповідно до якої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити, розгляд справи проводити за її відсутності.

З цього приводу суд зазначає, що відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, частина 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача свідчать її заява, долучена до матеріалів справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки позивача обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності

Відповідач, ОСОБА_1 , у судовому засіданні, що було проведено в режимі відеоконференції між Нововодолазьким районним судом Харківської області та Державною установою «Харківський слідчий ізолятор», проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 не заперечувала, але пояснила суду, що на даний час не має матеріальної можливості сплачувати аліменти, оскільки з 11 травня 2019 року і по теперішній час вона перебуває у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» та у неї відсутній будь-який дохід. Крім того, відповідач наголосила, що ніколи не ухилялася від свого обов`язку утримувати доньку.

Вивчивши доводи позовної заяви, вислухавши думку відповідача, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України).

Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з приписами частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу.

Частиною 2 статті 77 та частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі міського типу Нова Водолага Нововодолазького району Харківської області народилась ОСОБА_4 , про що 08 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис під № 149 та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 3).

Відповідно до вказаного свідоцтва про народження батьками ОСОБА_4 є громадяни України: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 .

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 23 червня 2018 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області встановлено, що 23 червня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 21. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка та дружини зазначено « ОСОБА_8 » (а. с. 4).

Рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 105 від 30 травня 2019 року, на підставі статтей 5, 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт, та дітей, позбавлених батьківського піклування», статтей 3, 4, 5 Закону України «Про охорону дитинства», Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, враховуючи ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчого судді Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 травня 2019 року (справа № 631/459/19, провадження №1-кс/631/199/19), свідоцтво про смерть батька, ОСОБА_5 , виданого Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 14 травня 2019 року серія НОМЕР_3 та подання Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради від 28 травня 2019 року № 01-32/349, надано малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 5).

Відповідно до рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 106 від 30 травня 2019 року призначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , опікуном малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено місце проживання дитини за адресою опікуна: АДРЕСА_1 . Покладено на ОСОБА_2 відповідальність за життя, здоров`я, фізичний, психічний та духовний розвиток малолітньої дитини ОСОБА_4 , зобов`язано вжити заходи до захисту цивільних прав та інтересів підопічної, забезпечити належні умови для проживання підопічної (а. с. 7).

З копії акту депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області Степаненко Наталії Євгеніївни № 606 від 14 серпня 2021 року, складеного в присутності свідків: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , встановлено, що в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживають: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , її чоловік ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з ними проживає їх внучка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Громадянка ОСОБА_2 є опікуном ОСОБА_4 , яка знаходиться на повному її утриманні (а. с. 7).

Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.(Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принцип 6).

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Положення статті 27 Конвенції про права дитини визначають, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з огляду на наведене слід зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, який передбачено у частині 4 статті 155 Сімейного кодексу України.

Окрім цього, згідно приписів Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Такий припис доводить факт підвищеного захисту прав дитини.

Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

При цьому батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 Сімейного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи неповнолітня дитина проживає разом з ОСОБА_2 , яка відповідно до рішення виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради № 106 від 30 травня 2019 року призначена опікуном над малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично знаходяться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду.

Стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, або осіб, що їх заміняють, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку.

Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом з ОСОБА_2 , яка є на даний час її опікуном, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на позивача. Відповідачем жодних обставин, які б свідчили про звільнення її від сплати аліментів суду не надано, а тому суд вважає необхідним покладення на останню аліментного зобов`язання.

Імперативними припасами частин 1 та 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 Сімейного кодексу України).

За досліджених обставин, а саме листа Державної установи «Качанівська виправна колонія (№ 54) від 10 грудня 2021 року № 6/12/748/Вих. було встановлено, що відповідач по справі, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на даний час перебуває в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Згідно надісланих заяв ОСОБА_1 від 20 грудня 2021 року та від 21 грудня 2021 року та наданих пояснень у судовому засіданні остання зазначила, що від обов`язку утримувати свою доньку вона не ухиляється, але оскільки на даний час перебуває у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» не має ніяких заробітків та доходів, а отже сплачувати аліменти не має можливості.

Визначаючи розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача на утримання неповнолітньої дитини, суд враховує, що ОСОБА_1 має задовільний стан здоров`я, доказів того, що остання є непрацездатною за станом здоров`я суду не надано.

Посилання відповідача щодо неможливості на даний час надавати матеріальну допомогу своїй доньці суд не бере до уваги, оскільки перебування відповідача у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» є тимчасовою та не звільняє її від обов`язку утримувати свою малолітню дитину.

При цьому суд виходить з приписів статті 180 Сімейного кодексу України, якими передбачено саме обов`язок, а не право батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття .

З огляду на вище викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, остання зазначила, що від обов`язку утримувати свою доньку не ухиляється, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 18 серпня 2021 року.

Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат.

Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Таким законом є Закон України № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року «Про судовий збір», який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення.

Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України.

Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Із даним позовом ОСОБА_2 звернулась до суду у серпні 2021 року.

Відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України № 1082-ІХ від 15 грудня 2020 року «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2021 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі 2270 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок.

Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача.

З огляду на вище викладене, керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 7, 133, 141, 150, 180, 181 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, статтями 1 5, 10 13, 17 19, 23, 76 81, 89, 211, 214, частиною 1 статті 223, пунктом 2 частини 1 та частиною 3 статті 258, статтями 259, 263 265, 267, 268, частинами 5 та 11 статті 272, частинами 1 і 2 статті 273, статтями 274 279, частиною 1 статті 352, статтями 354, 355, пунктом 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 серпня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок у дохід держави.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються при проголошенні рішення:

Позивач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків в матеріалах справи відсутній, місце реєстрації: АДРЕСА_2

Повний текст рішення складений та підписаний 30 грудня 2021 року.

Суддя: Т. М. Трояновська