ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1311/21Головуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/817/1290/21 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Міщій О. Я., Храпак Н. М.,

за участі секретаря Стецюк М.А.

та сторін представника АТ Укрзалізниця адвоката Тарарука Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 599/1311/21 за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та акціонерного товариства Українська залізниця на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року, ухваленого суддею Чорна В.Г., повний текст рішення виготовлено 21 жовтня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Українська залізниця про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до АТ Українська залізниця про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000 грн., в зв`язку із нещасним випадком пов`язаним з виробництвом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11.01.2006 року по 27.12.2010 року працював монтером колії третього розряду у ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця» та 10.08.2010 року під час виконання трудових обов`язків по заміні шпал, отримав закриту хребетно-спіральну травму, забій спинного мозку, багатоуламковий перелом тіла С4 хребця, компресію спинного мозку на рівні С4 хребця з тетрапарезом, порушенням функції органів малого тазу по типу затримки, з парезом дихальної мускулатури з ателектазом і правобічним пневмотораксом.

Даний факт засвідчує актом спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-5 від 14 жовтня 2010 року та актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 14 жовтня 2010 року. Висновками комісії з розслідування нещасного випадку, де вказано у розділі до п. 6 акту спеціального розслідування нещасного випадку, що даний нещасний випадок є нещасним випадком пов`язаним з виробництвом, п. 9 акту № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 14 жовтня 2010 року зафіксовано, що він у стані алкогольного чи наркотичного сп`янінням не перебував.

Вважає, що виконувані ним роботи належать до робіт з підвищеною небезпекою згідно п. п. 101, 102 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці України від 26.01.2005 № 15.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 13.12.2010 року йому первинно призначено І групу інвалідності та 100 % втрати професійної працездатності. Відповідно до отриманої індивідуальної програми реабілітації інваліда, вставлено значно виражене обмеження життєдіяльності та відповідно потрібність стороннього догляду. Причина інвалідності - порушення технології виконання робіт. 27 грудня 2010 року він звільнений з роботи монтера колії у зв`язку із виходом на пенсію по інвалідності. На даний час фізично не спроможний виконувати роботу, що завдає йому фізичного та морального болю.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 09.12.2014 року, згідно якої йому призначено ІІ групу інвалідності безтерміново та 80 % втрати професійної працездатності. Вважає, що відповідач, зобов`язаний відшкодувати моральну шкоду, так як порушено його законні права, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, тому просить стягнути в його користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 500000 грн.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з АТ Українська залізниця в користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 70000 грн. без стягнення податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ Українська залізниця в користь держави судовий збір у розмірі 2270 грн.

В апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року та винести нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не обґрунтував підстав та причин зменшення розміру спричиненої йому моральної шкоди.

Внаслідок отриманої травми він відчуває постійні фізичні страждання, біль та обмеження руху. Стан здоров`я не покращується. Він змушений постійно приймати ліки, у зв`язку з чим порушений його звичайний спосіб життя. Постійно затрачає кошти на медикаментозне лікування.

Зборівським районним судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано практику Верховного Суду в аналогічних справах, у яких за позовами про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасних випадків на виробництві, судами були задоволені позовні вимоги у значно більших розмірах, ніж у даному рішенні суду.

В апеляційній скарзі АТ Українська залізниця просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом залишено поза увагою, той факт, що в даному випадку залізницею, як роботодавцем, повністю дотримано вимоги законодавства про охорону праці.

Перед тим, як приступити до виконання робіт по зміні дерев`яних шпал на перегоні ОСОБА_2 бригадиром колії ОСОБА_3 10.08.2010 року було проведено цільовий інструктаж з питань охорони праці, в тому числі для ОСОБА_1 , про що свідчить записи у журналі реєстрації інструктажів та пояснення самого потерпілого.

Однак, незважаючи на проведені інструктажі монтер колії ОСОБА_1 не дотримався технологій виконання робіт при поточному утриманні залізничної колії, де абз. 10 п. 3.7 зазначеної технології передбачено, що поодиноку заміну дерев`яних шпал виконують два монтери колії. Натомість ОСОБА_1 самостійно приступив до перетягування шпали, яка знаходилася біля підошви земельного полотна в одну особу.

Вказані дії ОСОБА_4 в процесі виконання робіт свідчать про порушення ним вимог статті 14 Закону України Про охорону праці.

При цьому суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що позивачем не наведено жодного твердження та не надано жодного доказу, щодо порушення роботодавцем вимог ст. 153 КЗпП України та Закону України Про охорону праці. Навпаки, у всіх актах розслідувань нещасного випадку на виробництві містяться висновки про відсутність шкідливих та небезпечних факторів та про дотримання вимог законодавства про охорону праці з боку інших працівників дистанції колії. Не наведено також будь-яких фактів порушення законних прав працівника, як необхідної умови відшкодування моральної шкоди, передбаченої ст. 237-1 КЗпП України.

Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що сума відшкодування шкоди за рішенням суду, які спрямовуються на відшкодування шкоди завданої життю та здоров`ю громадянина не включається до загального оподатковуваного доходу і не підлягають оподаткуванню, оскільки позивач просить стягнути моральну шкоду завдано подією, яка відбулась 10 серпня 2010 року.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу АТ Українська залізниця у якому зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Нещасний випадок із ним стався у робочий час під час виконання трудових обов`язків та згідно із акту спеціального розслідування ф. Н-1 вважається пов`язаним з виробництвом. Умислу на спричинення самому собі шкоди спеціальним розслідуванням не встановлено.

Щодо оподаткування моральної шкоди просимо суд звернути увагу на те, що відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 ПК України.

За змістом підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV ПК України, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV ПК України.

Згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення суду першої інстанції) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду

спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, чинним на час ухвалення рішення суду № 599/645/21 першої інстанції про стягнення з відповідача моральної шкоди податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння шкоди його життю та здоров`ю.

АТ Українська залізниця подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що ні позовна заява, ні жоден із долучених до справи доказів, не вказує на неправомірні дії роботодавця у заподіянні ушкодження здоров`ю позивачу чи про наявність їх вини.

В апеляційній скарзі зазначено, також що судом не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду по аналогічних справах, однак чинним законодавством визначено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням доведеності та конкретних обставин кожної справи. У зазначених апелянтом справах були встановлені відміні від даної справи фактичні обставини зокрема повністю доведено вину роботодавців та відсутність вини працівників у нещасних випадках на виробництві.

16 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, апеляційні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні представник АТ Українська залізниця Тарарук Л.Р. свою апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, а щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечив. Додавши, що подія мала місце більше десяти років і на дані правовідносини застосовується інше законодавство. Відсутня вина та причинно - наслідковий зв`язок між шкодою і протиправними діями підприємства у тому, що стався нещасний випадок із позивачем. ОСОБА_1 отримує всі виплати по втраті працездатності. Робота ОСОБА_1 не була пов`язана із джерелом підвищеної небезпеки.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на практику ВС не заслуговують на увагу, оскільки це стосується інших правовідносин, де є вина підприємства.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 .

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників процесу, доповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга АТ Українська залізниця підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи із АТ Українська залізниця в користь позивача моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із глибини та ступеню моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнав та зазнає внаслідок трудового каліцтва із встановленням йому стійкої втрати професійної працездатності у розмірі 80 % та другої групи інвалідності, характеру ушкодження здоров`я, що є незворотнім, а також з урахуванням принципів розумності і справедливості.

Однак з таким висновком суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Судом встановлено, що з 11.01.2006 року по 27.12.2010 року ОСОБА_1 працював монтером колії третього розряду у ВП «Тернопільська дистанція колії» ДТГО «Львівська залізниця», згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 01 листопада 2004 року (а.с. 12).

В наказі про прийм на роботу № 21/ос від 11.01.2006 року, зазначено, що працівнику проведений інструктаж з охорони праці, вступний інструктаж з пожежної безпеки та первинний інструктаж з охорони праці.

Також інформація про проведення інструктажу ОСОБА_1 міститься в журналі реєстрації інструктажів, по яких відображено про проведені інструктажі: вступний 11.06.2006 рік, повторний 17.06.2010 року та цільовий 10.08.2010 року.

14.04.2010 року працівникам дистанції колії, в тому числі ОСОБА_1 , проведено перевірку знань з охорони праці комісією з перевірки знань з питань охорони праці, що підтверджується протоколом засідання № 3.

10.08.2010 року відповідно до наказу начальника ВП «Тернопільська дистанція колії» від 06.08.2010р. № 453 бригада монтерів колії прибула на місце виконання робіт та отримала завдання на заміну 60 дерев`яних шпал на 59 км., пікет 4 перегону Сапіжанка - Радехів. ОСОБА_1 додатково отримав завдання по розвезенню матеріалів верхньої будови колії. Під час проведення робіт по заміні шпал перетягнув по насипу і через колію нову дерев`яну шпалу, яка знаходилася біля підошви земляного полотна так як місце для затягування шпали було підготовлене з протилежної сторони колії, коли витягував шпалу на рейки колії, то оступився, внаслідок чого шпальні кліщі зіскочили зі шпали і він впав спиною на схил земляного полотна.

Внаслідок нещасного випадку ОСОБА_1 отримав закриту хребетно-спіральну травму, забій спинного мозку, багатоуламковий перелом тіла С-4 хребця, компресію спинного мозку на рівні С4 хребця з тетрапарезом, порушенням функції органів малого тазу по типу затримки, з парезом дихальної мускулатури з ателектазом і правобічним пневмотораксом, що підтверджується актом № 1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом форми Н-1 від 14 жовтня 2010 року.

13 жовтня 2010 року, комісією, призначеною наказом №562 від 11.08 2010 року територіального управління Держгірпронагляду по Львівській області, був складений Акт спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 10 серпня 2010 року о 15 год 30 хв у ВП Тернопільська дистанція колії ЕДРПОУ 01070617 ДТГО Львівська залізниця, в якому зазначено, що перед виконанням завдання в.о. бригадира з поточного ремонту утримання колії ОСОБА_3 бригаді монтерів,в т.ч. ОСОБА_1 , був проведений цільовий інструктаж з охорони праці по безпечному виконанню робіт та видав завдання по заміні дерев`яних шпал. ОСОБА_1 отримав додаткове завдання по розвезенню матеріалів верхньої будови колії. О 15 год 30 хв ОСОБА_1 в порушення технології виконання робіт при поточному утриманні залізничної колії, перетягнув по насипу і через колію, нову дерев`яну шпалу, впавши отримав тілесні пошкодження вище згадані.

Основною причиною нещасного випадку є те, що ОСОБА_1 допустив порушення технології виконання робіт при поточному утриманні залізничної колії, підпункт 10 розділу 3.7. Поодинока заміна шпак і перевідних брусів. Правила і технологія виконання робіт при поточному утриманні залізничної колії самим потерпілим ОСОБА_1 . Вини інших працівників залізниці чи сторонніх осіб не встановлено (п.6.2, 6.3 акту, а. с. 17- 20).

Пункт 6.1 даного акту вказує, що даний нещасний випадок є нещасним випадком пов`язаним з виробництвом, який підлягає обліку та складається акт форми Н-1 (а. с.21-25).

ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності трудового каліцтва та 80 % професійної працездатності довічно (довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії АБ № 0029643 від 10.12.2014 року (а.с. 11, 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 160 КЗпП України, визначено, що постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин першою та третьою статті 13 Закону України Про охорону праці, роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, роботодавцем повністю дотримано вимоги законодавства про охорону праці: ОСОБА_1 під час прийняття на роботу були проведені інструктажі вступний та первинний з охорони праці, з пожежної безпеки. Повторний інструктаж проведено 17.06.2010 року та 10 серпня 2010 року цільовий інструктаж з питань охорони праці, безпосередньо перед виконанням покладених на нього завдань, про що свідчать записи у журналі реєстрації інструктажів та його пояснення під час розслідування нещасного випадку.

Під час виконання робіт ОСОБА_1 був забезпечений спецодягом та спецвзуттям, колійні інструменти відповідали встановленим вимогам.

Таким чином, вказані дії ОСОБА_4 в процесі виконання ним роботи свідчать про порушення позивачем вимог статті 14 Закону України Про охорону праці, згідно з якою працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

В позовній заяві позивач посилається на те, що виконувана ним робота належить до робіт із підвищеною небезпекою згідно п.п. 101,102 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затверджених наказом Держнаглядохоронпраці від 26.01.2005 року № 15. Однак дані посилання не заслуговують на увагу, оскільки вище згадані пункти стосуються вантажно-розвантажувальних робіт за допомогою машин, механізмів та транспортування негабаритних та важких вантажів на під`їзних коліях будівельних майданчиків. ОСОБА_1 працював монтером колії третього розряду.

Отже, в матеріалах справи відсутні докази щодо порушення роботодавцем вимог статті 153 КЗПП України та відсутність вини, що привели до нещасного випадку і отримані позивачем тілесних ушкоджень.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами та доповненнями Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зазначено, що суди при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язково повинні з`ясовувати наявність такої шкоди протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, тобто обов`язок відшкодовувати моральну шкоду покладається лише на винних осіб

Відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають наступні обставини: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача.

Жодними доказами не доведено факту порушення законних прав позивача, як необхідної умови відшкодування моральної шкоди, передбаченої статтею 237-1 КзпП України.

В матеріалах справи також не містяться докази того, що шкода вчинена внаслідок неправомірних дій чи бездіяльністю відповідача, та що між протиправними діями та шкодою існує причинний зв`язок.

Сам факт отримання виробничої травми не може бути підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки як вбачається із матеріалів справи відповідачем було дотримано всіх вимог законодавства щодо створення безпечних умов праці, а позивачем 10 серпня 2010 року при виконанні завдання було допущення порушення правила безпеки на виробництві.

Таким чином, колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи прийшла до висновку про відсутність вини АТ Українська залізниця та причинно - наслідкового зв`язку між протиправними діями відповідача і моральною шкодою, отриманою позивачем, як це передбачено пунктом 5 постанови № 4 від 31.03.1995 року, якою передбачено, що моральна шкода може бути відшкодована особі при наявності в сукупності чотирьох факторів. Обов`язок відшкодовувати моральну шкоду покладається тільки на винних осіб, яка матеріалами даної справи не доведена.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 про те, що Зборівським районним судом при винесенні оскаржуваного рішення не враховано практику Верховного Суду(постанова Верховного суду від 12.10.2021 року по справі № 569/2653/18, постанова Верховного суду від 03.02.2021 року по справі № 212/1454/19, постанова від 12.10.2021 року у справі № 569/2653/18) в аналогічних справах, у яких за позовами про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок нещасних випадків на виробництві, судами були задоволені позовні вимоги у значно більших розмірах, ніж у оскаржуваному судовому рішенні, оскільки у даних постановах належним чином доведена вина відповідачів (роботодавців) у настанні нещасного випадку.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що моральна шкода полягає в тому, що він потребує стороннього догляду, оскільки ці аргументи мали місце ще у 2010 році (а.с.26) та у 2015 році терміном на три місяці до 17.05.2015 року (висновок рай.ЛКК 40, а.с.16). Інших доказів матеріали справи не містять.

Оскільки ні позовна заява, ні жоден із долучених до справи доказів, не вказує на неправомірні дії роботодавця у заподіянні ушкодження здоров`я позивачу чи про наявність його вини, тому колегія суддів вважає, що відсутні підстави для відшкодування за рахунок АТ Українська залізниця завданої ОСОБА_1 моральної шкоди.

У зв`язку з зазначеним, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність передбачених статтею 376 ЦПК України підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в сумі 7500 грн компенсувати за рахунок держави, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України, враховуючи вимоги частини 2, 6 статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Українська залізниця - задовольнити.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства Українська залізниця про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції в сумі 7500 грн компенсувати за рахунок держави, в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2021 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: О.Я. Міщій

Н.М. Храпак