СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1345/20

пр. № 2-о/759/39/21

24 травня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Коваль О.А.

за участі секретаря - Проневич В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в період з 01.10.1985 р. по 22.07.1986 р. вона навчалась у Воркутинському торговельно-кулінарному училищі, по закінченні якого їй 22.07.1986 р. видано диплом з відзнакою № НОМЕР_1 російською мовою, в якому її ім`я зазначено як « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 » (як в паспорті). Також, 01.06.1979 р. заявнику було оформлено трудову книжку серії НОМЕР_2 , також російською мовою, в якій її ім`я було зазначено як « ОСОБА_1 ». У зв`язку із вказаними розбіжностями в написанні власного імені в паспорті громадянина України, та у трудовій книжці й дипломі, їй було відмовлено ГУ ПФУ в м. Києві в оформленні пенсії за віком, оскільки в наданих документах, що підтверджують страховий стаж заявника є розбіжності у написанні її імені у порівнянні з паспортними даними. Враховуючи викладене, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності їй зазначених вище правовстановлюючих документів.

Ухвалою від 03.02.2020 р. відкрито провадження за заявою та призначено судове засідання.

Згідно ухвали від 08.04.2020 р. заяву залишено без руху для усунення її недоліків протягом 5 днів з моменту її отримання, а ухвалою від 01.02.2021 р. продовжено розгляд у справі.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Суду подала заяву, в якій просила провести судове засідання з розгляду справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів без її участі, заяву підтримала і просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи - ГУ ПФУ в м. Києві в судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду та будь-яких заяв не подавав. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що 01.06.1979 р. було оформлено трудову книжку серії НОМЕР_2 (рос.мовою) на ім`я « ОСОБА_1 » ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також судом встановлено, що 22.07.1986 р. рос. мовою на ім`я « ОСОБА_1 » було видано диплом № НОМЕР_1 , який посвідчує що вона з 01.10.1985 по 22.07.1986 навчалась у Воркутинському торгово-кулінарному училищі, по закінченні якого отримала кваліфікацію «контролер-касир продовольчих товарів».

Згідно листа ГУ ПФУ в м. Києві від 06.11.2019 р. заявнику було повідомлено, що із наданих нею документів для призначення пенсії було виявлено розбіжності в написанні імені, зокрема в трудовій книжці та дипломі.

Водночас, із наявних у матеріалах справи копій документів, а саме: паспорта громадянина України, довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру, картки фізичної особи - платника податків вбачається, що правильним повним ім`ям заявника українською мовою є « ОСОБА_1 », у той час як російською мовою « ОСОБА_1 ».

Судом також взято до уваги, що у долучених до матеріалів справі копій документів, а саме: у свідоцтві про народження заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 19.09.1960 року, а також у свідоцтві про укладення шлюбу від 29.07.1978 року, згідно якого заявнику присвоєно прізвище « ОСОБА_1 », ім`я заявника російською мовою також вказано як « ОСОБА_1 ».

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Відповідно до вимог частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить

йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Разом з тим, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, вищезазначене свідчить про те, що диплом з відзнакою № НОМЕР_1 , виданий 22.07.1986 року Воркутинським торгово-кулінарним училищем на ім`я « ОСОБА_1 » (російською мовою), а також трудова книжка серії НОМЕР_2 (дата заповнення - 01 червня 1979 р.), видана російською мовою на ім`я - « ОСОБА_1 » належить заявнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищенаведеного, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10, 263-265, 294, 315, 319, 354 ЦПК Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності особі правовстановлюючих документів, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповнена 01.06.1979 року на ім`я « ОСОБА_1 » російською мовою та диплому № НОМЕР_1 , виданий 22.07.1986 року Воркутинським торгово-кулінарним училищем на ім`я « ОСОБА_1 » російською мовою.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім

випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя Коваль О.А.