Єд. унік. № 243/5209/21
Провадження № 2/243/1807/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мінаєва І.М.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Д.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадженняцивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органи опіки та піклування Слов`янської міської ради,

вимоги позивача: про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

учасники справи: не з`явилися,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Виклад позиції позивача.

1. ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органу опіки та піклування Слов`янської міської ради Донецької області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1993 року, виданого виконкомом Слов`янської міської ради. Місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , який є онуком позивачки, зареєстроване у зазначеній квартирі, однак він разом зі своїми батьками, відповідачами по справі, які діють в інтересах неповнолітньої дитини (сином та невісткою позивачки) з 2014 року за місцем реєстрації не проживає, у квартирі відсутні його особисті речі, поштова кореспонденція на його ім`я не надходить, оскільки він разом з батьками виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, де вже отримав громадянство РФ.

Просить суд визнати неповнолітнього ОСОБА_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

2. Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, та просила задовольнити заяву, посилаючись на обставини, викладені в ній.

3. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі.

4. Представник третьої особи надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначив, що має заперечення щодо задоволення позовних вимог стосовно ОСОБА_4 , оскільки задоволення позову негативно вплине на права неповнолітньої дитини.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

5. Відповідно до ухвали суду від 28.05.2021 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відкрито спрощене провадження у справі, та залучено до участі у справі третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, орган опіки та піклування Слов`янської міської ради, запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов, позивачеві у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання відзиву подати відповідь на відзив, по справі призначено судове засідання (а.с.18).

6. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом.

7. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1993 року, виданого виконкомом міської ради народних депутатів на підставі розпорядження рішення від 13.04.1993 року № 512-р, ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано у КП «БТІ» (а.с.12).

8. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09.03.2021 року визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщення - квартирою АДРЕСА_1 (а.с.7-8).

9. Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.04.2005 року ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.11).

10. Згідно акту, затвердженого керівником комітету мікрорайону «Центр-2» м. Слов`янська Карпенко О.Ю. від 24.05.2021, комісією встановлено, що ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак з травня 2014 року по теперішній час за зазначеною адресою не мешкає (а.с.13).

11. Згідно копії паспорту громадянина Російської Федерації № НОМЕР_2 виданого 11.04.2019 року на ім`я ОСОБА_4 , він зареєстрований в Волгоградській області з 28 листопада 2014 року (а.с.15-16).

12. Як вбачається з довідки КП «БТІ» від 07.06.2021 ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , станом на 01.01.2013 р. зареєстроване за нею: 1/1 частка - на підставі свідоцтва про право власності видане виконкомом міської ради народних депутатів від 23.04.1993 року (а.с.30-32).

13. Відповідно до відповіді відділу з ведення реєстраційного обліку місця проживання та місця перебування фізичних осіб Слов`янської міської ради № 22-16/3647 від 01.06.2021 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

14. З висновку органу опіки та піклування від 15.06.2021 вбачається, що орган опіки та піклування Слов`янської міської ради вважає, що недоцільно визнати особою, що втратила право користування житловим приміщенням неповнолітнім - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

V. Оцінка суду.

А. Загальні принципи.

15. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

А, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

16. В свою чергу в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

17. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (пункт 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України»).

Отже, в даній конкретній ситуації визнання дитини такою, що втратила право користування жилим приміщенням, охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

18. Окремо суд звертає увагу, що питання щодо позбавлення житла в багатьох випадках можуть охоплюватись і змістом статті 1 Протоколу 1 Конвенції, які стосуються захисту права власності.

Але враховуючи конкретні обставини справи, зміст позовних вимог та надані сторонами докази, суд вважає за недоцільне розглядати питання обґрунтованості втручання у право дитини в контексті статті 1 Протоколу 1 Конвенції.

19. Таким чином, втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (пункт 47 рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

20. Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право законом» суд враховує, що право члена сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано нормами Цивільного кодексу України, а порядок збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами регламентовано нормами Житлового кодексу України.

Зокрема, відповідно до положення частини другої статті 405 ЦК України член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, в даній ситуації втручання у право дитини здійснюється на підставі статті 405 ЦК, оскільки виходячи із матеріалів справи дитина є членом сім?ї власника житла (позивача), а положення статті 71 ЖК регулюють правовідносини щодо збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами і стосуються наймача або членів його сім?ї.

Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право дитини має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

21. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право дитини «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров?я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд приходить до переконання, що в даних правовідносинах втручання у право дитини здійснюється з метою захисту прав і свобод позивачки (її права власності, права на житло, вільне користуванням житловим приміщенням, про що нею зазначено в позовній заяві), що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети».

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

22. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права дитини, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції.

23. Отже, суд при співставленні «балансу інтересів» враховує, що спірна квартира має статус приватного житлового фонду, користування жилими приміщеннями, в якому регулюється главою 6 ЖК та відповідними нормами ЦК.

Дитина є членом сім?ї позивача і не проживає у квартирі з травня 2014 року, будь-яких угод про порядок користування жилим приміщенням між сторонами не укладалось.

24. При розгляді зазначеної справи судом береться до уваги необхідність належного захисту прав неповнолітнього ОСОБА_4 , про визнання якого втратившим право користування житлом просить позивач.

Так, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Відповідно до ч.1 ст.3 частини І вищезазначеної Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

25. Відповідно до статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Статтями 15, 16, 20 ЦК України передбачено право особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення.

Зі змісту частини першої статті 317 ЦК України, проживання у квартирі, що є об?єктом права приватної власності, за своєю юридичною природою є складовою права користування нею як об?єктом власності.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

26. Проте, як було зазначено вище, відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК, член сім?ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

27. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, матеріалами справи підтверджується, що відповідачі та неповнолітня дитина не проживають в спірній квартирі більше одного року, не користуються нею, дитина є громадянином РФ, з 28.11.2014 року зареєстрований за іншою адресою, а саме в Волгоградській області РФ.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов?язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання дитини, такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони, відповідачі, які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 визнали позовні вимоги ОСОБА_1 , та не заперечували проти їх задоволення.

28. При цьому, тривала відсутність дитини та її батьків (більше семи років) свідчить про те, що дитина має інше місце проживання, а матеріали справи свідчать проте, що відповідачі, які діють в інтересах неповнолітнього не є власниками житла, в якому проживає позивач, а тому визнання дитини втратившою право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату нею житла взагалі і, в свою чергу, буде захищати права власника такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що «втручання у право дитини» є співрозмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є «необхідним у демократичному суспільстві».

29. Відповідно до ст. 29 ч. 2 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фактично право дитини на житло не буде порушене, адже ОСОБА_4 протягом тривалого часу не мешкає за місцем реєстрації, а мешкає в іншому житловому приміщенні, разом зі своїми батьками, в той час як наявність лише формальної реєстрації місця проживання ОСОБА_4 у належній позивачці квартирі створює їй перешкоди у реалізації свого права власності на цю квартиру.

30 . За наведених обставин суд не погоджується з встановленою органом опіки та піклування недоцільністю визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

31. Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що ОСОБА_4 з травня 2014 року не мешкає у належній позивачці квартирі, його особисті речі у квартирі відсутні, він має інше місце проживання, в той час як його формальна реєстрація в квартирі перешкоджає позивачці належним чином користуватися своєю власністю, тому рішення про задоволення позовних вимог збалансовуватиме інтереси позивача як власника квартири та інтереси дитини, який хоча і зареєстрований у цій квартирі, але втратив інтерес до цієї квартири, має інше місце проживання, де мешкає вже більше семи років. За наведених обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

32. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

33. Позивачем при зверненні до суду із зазначеним позовом було сплачено 908 грн. судового збору, однак нею не ставиться питання про відшкодування понесених судових витрат. Таким чином судові витрати підлягають залишенню за позивачкою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які діють в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, органи опіки та піклування Слов`янської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

2. Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У відповідності до п.п.15.5 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до /або через відповідні суди.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду І.М. Мінаєв