Провадження №2/523/3986/21
У Х В А Л А

"14" червня 2021 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Далеко К.О., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про встановлення порушення п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стягнення за рахунок державного бюджету України з державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 959 000 гривень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної установи «Одеський слідчий ізолятор». Прохальна частина позову містить наступні вимоги:

1) Встановити порушення органами Державної влади України (прокуратурою Одеської області та Державною установою «Одеський слідчий ізолятор») відносно позивача ОСОБА_1 п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Встановити та призначити позивачу ОСОБА_1 справедливу сатисфакцію у розмірі 959 000, 00 гривень;

2) Стягнути за рахунок коштів державного бюджету України з державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 959 000, 00 гривень.

Дослідивши матеріали позову, суддя вважає що позовна заява ОСОБА_1 не підсудна Суворовському районному суду м. Одеси, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів позову, його предметом є встановлення порушення органами державної влади України п.4 ст.5 Конвенції пор захист прав людини і основоположних свобод, стягнення моральної шкоди завданої незаконним утриманням під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор».

Позивач, згідно змісту позовної заяви, проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачами по справі позивачем визначено чотирьох юридичних осіб: 1) Держава України в особі Державної казначейської служби України: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6; 2) Головне управління Державної казначейської служби Україна в Одеській області: 65023, м.Одеса, вул. Садова, 1-А; 3) Прокуратура Одеської області: 65026, м.Одеса, вул. Пушкінська, 3; 4) Державна установа «Одеський слідчий ізолятор»: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11.

Частиною першою статті 27 ЦПК України передбачено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Частиною четвертою статті 28 ЦПК України передбачено, що позови пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 не наводить правових підстав, за яких він звернувся з позовом саме до Суворовського районного суду м. Одеси. В свою чергу, матеріали позовної заяви свідчать про наступне:

-позивач проживає за наступною адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Комінтернівського районного суду Одеської області. Будь - яких відомостей про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування позивача у Суворовському районі м. Одеси, суду не надано;

-місцезнаходженням відповідача- Державної казначейської служби України є адреса: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Печерського районного суду м. Києва;

-місцезнаходженням відповідача - Головного управління Державної казначейської служби Україна в Одеській області є адреса: 65023, м.Одеса, вул. Садова, 1-А; місцезнаходженням відповідача - Прокуратура Одеської області є адреса: 65026, м.Одеса, вул. Пушкінська, 3, що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Приморського районного суду м. Одеси;

-місцезнаходженням відповідача - Державна установа «Одеський слідчий ізолятор» є адреса: 65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11, що відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Малиновського районного суду м. Одеси;

За наведених обставин, подана ОСОБА_1 позовна заява не підсудна Суворовському районного суду м. Одеси ні в порядку ч.4 ст. 28 ЦПК України (за вибором позивача), ні в порядку ч.2 ст. 27 ЦПК України (за місцезнаходженням відповідача), ні в порядку ст. 30 ЦПК України (виключна підсудність).

Зважаючи на вищевикладене, суддя дійшла висновку, що дану справу слід передати за загальними правилами підсудності, до Приморського районного суду м. Одеси, тобто до суду за місцезнаходженням двох відповідачів за позовом ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи передачу матеріалів справи саме до Приморського районного суду м.Одеси, суддя вважає за необхідне зазначити, що не вбачає правових підстав для передачі позову для розгляду за місцем проживання позивача, оскільки право вибору альтернативної підсудності, згідно вимог ст. 28 ЦПК України, встановлене законодавством саме для позивача, який таким правом не скористався.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування їхніх функцій, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Причому юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, тобто юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з конституційними положеннями, у Законі України «Про судоустрій і статус суддів» визначено правові засади організації судової влади та здійснення правосуддя в Україні, систему судів загальної юрисдикції і загальний порядок забезпечення діяльності судів та інші питання судоустрою і статусу суддів. Цим Законом, зокрема, закріплено положення щодо права на повноважний суд, відповідно до якого ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма з`явилась саме завдяки впливу ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

Питання підсудності регулюються відповідними процесуальними кодексами. Зокрема, підсудність цивільних справ визначається відповідно до ст.ст. 26-32 ЦПК України. Встановивши загальні правила підсудності, законодавець, разом з тим, передбачив обставини, за яких участь судді у справі, віднесеної до компетенції, недопустима, зважаючи на неможливість забезпечити неупередженість суду. Отже, принцип законного судді є фундаментом правил підсудності, він являє собою суттєву гарантію правосуддя, забезпечення прав і свобод людини, відіграє роль судоустрійної засади, через його реалізацію досягається виконання завдань судочинства.

Зазначене розуміння принципу законного судді охоплюється також положеннями права на повноважний суд та включається до закріпленої у міжнародно-правових актах засади здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Таким чином, є всі підстави розглядати як принцип організації судової влади і судочинства в Україні - здійснення правосуддя судом, встановленим законом. Вимога розгляду справи судом, встановленим законом, передбачає здійснення правосуддя спеціально створеним згідно з законом юрисдикційним органом - судом, який уповноважений на підставі норм вирішувати питання у межах його компетенції.

Таким чином, комплексне поняття «належний суд» включає в себе дві складові: суд як орган судової системи та суд як суддя чи декілька суддів, що становлять його склад. Тобто, належний суд у розумінні належного судового органу може бути позначений поняттям «компетентний суд», що використовується у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права, чи поняттям «повноважний суд», що застосовується Законом України «Про судоустрій і статус суддів». Враховуючи те, що поняття «компетенція» є більш широким, доцільнішим є використання терміну «компетентний суд», під яким розуміється суд, наділений компетенцією розглянути ту чи іншу справу, яка підсудна даному суду, відповідно до вимог чинного законодавства.

Отже, компетентний суд є не окремим абстрактним поняттям, а набуває свого значення лише стосовно розгляду та вирішення певної справи чи категорії справ, підсудних цьому судові, саме тих справ, на які поширюється юрисдикція цього суду. Отже, компетентним судом є орган судової системи держави, наділений компетенцією здійснювати правосуддя (юрисдикцією) у справах, що відповідно до закону йому підсудні. Відповідно правом особи на компетентний суд є її нічим не обмежене та безумовне право звернутися до того суду судової системи держави, який наділений відповідною компетенцією щодо розгляду підсудної йому справи.

Системний аналіз наведеного свідчить про те, що розгляд справи судом з порушенням правил підсудності, свідчить про те, що справа розглянута некомпетентним (неповноважним) судом.

Розгляд і вирішення справи неповноважним судом є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 378 ЦПК України, судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України передбачено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана ст. 32 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, суддя дійшла висновку, що справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про встановлення порушення п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стягнення за рахунок державного бюджету України з державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 959 000 гривень, не підсудна Суворовському районному суду міста Одеси, у зв`язку з чим зазначену позовну заяву разом з доданими до неї документами необхідно передати на розгляд Приморського районного суду м. Одеси.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 187, 353 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про встановлення порушення п.4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стягнення за рахунок державного бюджету України з Державної казначейської служби України моральної шкоди в розмірі 959 000 гривень, передати за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Приморського районного суду м. Одеси.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Ухвала складена 14.06.2021року.

Суддя