Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2075/20
Провадження № 2/945/434/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 червня 2021 року

Миколаївський районний суд Миколаївської області, в складі головуючого судді Шаронової Н.О., за участю секретаря судового засідання Карабут В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві цивільну справу за позовом Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

встановив:

11 грудня 2020 року Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення боргу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що Наказом Державної служби зайнятості (Центрального апарату) від 26 жовтня 2016 року № 194 Миколаївський районний центр зайнятості реорганізовано шляхом приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості.

Наказом Миколаївського обласного центру зайнятості від 12 квітня 2018 року № 92 - 23 створена Миколаївська районна філія Миколаївського обласного центру зайнятості, якій передано права та обов`язки Миколаївського районного центру зайнятості.

14 квітня 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного центру зайнятості, з метою працевлаштування. 21 квітня 2016 року відповідачу надано статус безробітного і з 28 квітня 2016 року відповідачу призначена допомога по безробіттю, яку він мав отримувати у період з 28 квітня 2016 року по 22 квітня 2017 року, включно.

Позивач зазначив, що при проведенні позивачем обміну даними з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкруст - Строй», позивачем було з`ясовано, що відповідач ОСОБА_1 , у період перебування на обліку у статусі безробітного, з 14 січня 2016 року по 01 травня 2016 року, на підставі Наказу № 4/01 - 16 від 14 січня 2016 року та Наказу № 10/01 - 16 від 30 квітня 2016 року, перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкруст - Строй». Отже, з 14 січня 2016 року відповідач не вважався безробітним і не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості, в якості безробітного та отримувати допомогу по безробіттю. Так, в період з 28 квітня 2016 року по 14 жовтня 2016 року, відповідач незаконно отримав допомогу по безробіттю на загальну суму 2748 грн. 07 коп.

Вказану суму позивач просив стягнути з відповідача.

У судове засідання представник позивача не з`явився, при цьому 22 квітня 2021 року подав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення представник відповідача не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин; відзив не подав.

Відповідно до положень ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд постановив розглядати справу в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши в судовому засіданні наявні у справі письмові докази, суд встановив таке:

Наказом (Центрального апарату) Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України від 26 жовтня 2016 року № 194 реорганізовано шляхом приєднання до Миколаївського обласного центру зайнятості, у тому числі, Миколаївський районний центр зайнятості (а. с. 15).

Наказом Миколаївського обласного центру зайнятості (Центрального апарату) Державної служби зайнятості Міністерства соціальної політики України від 12 квітня 2018 року № 92 - 23 створено відокремлені структурні підрозділи Миколаївського обласного центру зайнятості, у тому числі, Миколаївську районну філію Миколаївського обласного центру зайнятості (а. с. 16 - 17).

Відповідно до копії персональної картки № НОМЕР_1 , а також копії заяви від 21 квітня 2016 року про надання статусу безробітного, 21 квітня 2021 року відповідачу ОСОБА_1 надано статус безробітного (а. с. 5, 6).

Згідно з копією Акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття № 594 - ін від 29 січня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Інкруст - Строй» з 14 січня 2016 року (Наказ про прийом на роботу № 4/01-16 від 14 січня 2016 року) по 01 травня 2016 року (Наказ про звільнення з роботи № 10/04 - 16 від 30 квітня 2016 року) (а. с. 8, 9).

Так, судом встановлено, що з 14 січня 2016 року відповідач ОСОБА_1 не вважався безробітним, а тому не мав права перебувати на обліку в центрі зайнятості, в якості безробітного та отримувати допомогу по безробіттю.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 9 Закону України Про зайнятість населення кожен має право на соціальний захист у разі настання безробіття, що реалізується шляхом участі в загальнообов`язковому державному соціальному страхуванні на випадок безробіття, яке передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття.

Згідно з положеннями п. 2) ст. 1 Закону України Про зайнятість населення безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Відповідно до п. 8) ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття, зокрема право на допомогу по безробіттю, мають застраховані особи в разі настання страхового випадку (відсутності або втрати роботи, заробітку).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Разом з цим, відповідно до з ч. 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 44 Закону України Про зайнятість населення відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до розрахунку допомоги по безробіттю безробітного ОСОБА_1 за період його незаконного перебування на обліку у Миколаївській районній філії Миколаївського обласного центру зайнятості, а саме, в період з 28 квітня 2016 року по 14 жовтня 2016 року, йому було нараховано допомоги по безробіттю у розмірі 2748 грн. 07 коп. (а. с. 10).

06 лютого 2020 року позивачем направлено повідомлення - претензію відповідачу про необхідність повернення нарахованих коштів у розмірі 2748 грн. 07 коп., а також попереджено про наслідки (а. с. 12). Вказану суму коштів відповідач у добровільному порядку не повернув.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп., сплачений позивачем за платіжним дорученням № 207 від 21 січня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 12, 13, ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 258, 259, 264, 265, 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України, -

вирішив:

Позов Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення боргу, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (; МФО 826013; р/р № 0358 у ГУДКСУ у Миколаївській області; місцезнаходження: 54036, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 45 а) 2748 грн. 07 коп. - сума виплаченого забезпечення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Миколаївської районної філії Миколаївського обласного центру зайнятості (; МФО 826013; р/р № 0358 у ГУДКСУ у Миколаївській області; місцезнаходження: 54036, Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Веселинівська, 45 а) судовий збір у розмірі 2102 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 273 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з положеннями ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст. 289 ЦПК України заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ст. 355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Миколаївського апеляційного суду.

Суддя Н. О. Шаронова