ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 749/307/21

Головуючий у першій інстанції Кравчук М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/922/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: Сновська районна філія Чернігівського обласного центру зайнятості Державного центру зайнятості,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту припинення трудових відносин між нею та ФОП ОСОБА_2 за трудовим договором № 1/4, зареєстрованим 05.03.2014 у Донецькому міському центрі зайнятості, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 01 липня 2014 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що проживаючи у м. Авдіївка, 05.03.2014 уклала трудовий договір з ФОП ОСОБА_2 , за яким була прийнята на роботу оператором комп`ютерної верстки. У зв`язку з початком бойових дій вона була вимушена терміново залишити своє постійне місце проживання і наприкінці червня 2014 року виїхала спочатку до Волинської області, потім до Чернігівської, а з літа 2018 року постійно проживає в с. Гвоздиківка Сновського району Чернігівської області.

Указувала, що при виїзді з м. Авдіївка свою трудову книжку не забрала і у встановленому законом порядку не звільнилася. У березні 2021 року на своє звернення щодо надання статусу безробітної та призначення допомоги по безробіттю отримала від Сновської районної філії Чернігівського ОЦЗ відмову через наявність нерозірваного трудового договору, укладеного з ФОП ОСОБА_2 . Оскільки зв`язок з її роботодавцем втрачений, а можливість поїхати в зону, де існує ризик для життя, відсутня, вона звернулася з даною заявою, оскільки від встановлення факту припинення трудових відносин залежить її право на отримання статусу безробітної.

Ухвалою Щорського районного суду Чернігівської області від 05.05.2021 справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, передано на розгляд до Селидівського міського суду Донецької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, які мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Щорського районного суду Чернігівської області.

Заявниця вважає помилковими висновки суду першої інстанції про передачу справи на розгляд до іншого суду за підсудністю за зареєстрованим місцем проживання заявника.

ОСОБА_1 зазначає, що районний суд залишив поза увагою положення ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», зокрема, згідно зі ст. 5 даного Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 Закону. Нею до заяви була додана довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 13.08.2018, яка свідчить про те, що фактичним місцем її проживання/перебування є АДРЕСА_1 , проте наявність такої інформації районний суд проігнорував.

У відзиві на апеляційну скаргу Сновська районна філія Чернігівського ОЦЗ, погоджуючись з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить її задовольнити, а ухвалу суду скасувати із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник заінтересованої особи зазначає, що заявниця має статус внутрішньо переміщеної особи, адресою покинутого місця проживання якої в розумінні ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у ч. 1 ст. 1 Закону. Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання, яке згідно з довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є с. Гвоздиківка Сновського району, заявницею при зверненні до суду дотримані правила територіальної підсудності.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалу суду скасуванню, враховуюче наступне.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за заявою ОСОБА_1 до іншого суду для розгляду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що зареєстрованим місцем проживання заявниці є м. Авдіївка Донецької області, тому, з врахуванням розпорядження ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про зміну територіальної підсудності справ» від 31.03.2016, справа належить до територіальної юрисдикції Селидівського міського суду Донецької області.

Однак, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд через невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Щорського районного суду Чернігівської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просила встановити факт припинення трудових відносин між нею та ФОП ОСОБА_2 за трудовим договором №1/4, зареєстрованим 05.03.2014 у Донецькому міському центрі зайнятості, на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 01 липня 2014 року (а.с. 1-5).

За даними, які зазначила ОСОБА_1 у своїй заяві, адресою її реєстрації є АДРЕСА_2 , а місцем її проживання АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою від 13.08.2018 № 7408-329 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи, фактичним місцем проживанням якої є АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження. Перелік фактів, які встановлюються судом, визначений ст. 315 ЦПК України.

За змістом ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Тобто, законодавець не пов`язує підсудність справ даної категорії за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання особи, як це визначено ст. 27 ЦПК України, якою встановлене загальне правило щодо визначення підсудності.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

Проте, застосовуючи при вирішення питання щодо підсудності саме ст. 316 ЦПК України, суд першої інстанції не врахував положень ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014.

Так, ч. 1 ст. 1 цього Закону визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 Закону.

Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1цього Закону.

З аналізу наведених норм вбачається, що вирішальним при визначенні підсудності у даному випадку є саме фактичне місце проживання заявниці, а не її зареєстроване місце проживання. Матеріалами справи підтверджено, що заявниця постійно проживає на території Сновського району Чернігівської області, що територіально відноситься до підсудності Щорського районного суду Чернігівської області, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з доводами заявниці про те, що незалежно від місця її реєстрації справа повинна розглядатися судом за її фактичним місцем проживання.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо необхідності передачі справи за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, до Селидівського міського суду Донецької області для розгляду за підсудністю, оскільки невірно застосував норму процесуального закону, яка регулює підсудність даного спору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Щорського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2021 скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко