Справа № 182/4678/20
Провадження № 2/0182/598/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.06.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Багрової А.Г.

за участю секретаря судового засідання - Снєгульської В.М.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Перевертайло Л.Т. , що діє на підставі договору про надання правової допомоги від 30.09.2020 року, ордеру серія ДП № 312/018 від 30.09.2020 року(а.с.77-79)

відповідача - ОСОБА_2

представника виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - Філяровської О.П., що діє на підставі довіреності від 29.01.2021 року №291/21 (а.с.134-135)

представника виконавчого комітету Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області - адвоката - Шашликової Т.Ф., що діє на підставі ордеру серія АЕ №1053578 від 01.02.2021 року (а.с.133)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нікополя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: виконавчий комітет Лошкарівської сільської ради Нікопольського району, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Першотравневська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів.

Заяви по суті справи.

1. Позивач звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 та просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частина від її заробітку(доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно (а.с.1-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 2011 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син ОСОБА_3 . Шлюбні стосунки з ОСОБА_2 були припинені в 2014 році. Після припинення шлюбних відносин син залишився проживати з матір`ю. За рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.04.2017 року з нього стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 . Заборгованості по аліментам він не має. З травня 2020 року син ОСОБА_3 проживає разом з ним за адресою АДРЕСА_1 . Ним створено всі умови для належного виховання та розвитку дитини. Він працює та забезпечує сина всім необхідним. Відповідач, крім їх сина, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_5 , 2017 року народження. Вона не працює. Живе за рахунок аліментів та державної соціальної допомоги. Перебивається випадковими заробітками, зловживає алкоголем. За місцем реєстрації не преживає, оскільки будинок АДРЕСА_2 занедбаний і не придатний для проживання. Вона проживає в м. Нікополі, але постійно змінює місце проживання. ОСОБА_2 неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності на ч.1 ст. 184 КУпАП, а саме невиконання обов`язків щодо виховання дітей. Так, 21.04.2015 року у справі №182/3456/15-ц ОСОБА_2 була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді попередження за незабезпечення умов проживання та виховання малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 у справі №182/3191/16-п ОСОБА_2 була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді попередження за те, що перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння загубила свого малолітнього сина ОСОБА_3 01.02.2018 року у справі №182/321/18 ОСОБА_2 була визнана винною та притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 34 грн. за ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме те, що не купувала харчі своєму малолітньому синові ОСОБА_3 та залишала без догляду свого малолітнього сина ОСОБА_5 , що могло призвести до трагічних наслідків. Крім того, відповідач неодноразово притягалась до кримінальної відповідальності. Так вироком Нікопольського міськрайонного суду від 11.01.2017 року у справі № 182/4806/16к ОСОБА_2 була визнана винною та засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. Вироком Запорізького районного суду Запорізької області від 16.04.2015 року у справі №0810/5476/2012 ОСОБА_2 була визнана винною за ч.3 ст. 190, ч.3 ст. 358 КК України, тобто у вчиненні шахрайства у великих розмірах з використанням завідомо підробленого документу. За час проживання сина з ним, відповідач жодного разу не поцікавилась сином. За таких обставин, вважає, що син повинен проживати разом з ним.

2. Відповідач подала відзив на позовну заяву та просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви (а.с.55-58).

В обґрунтування заперечень проти позовних вимог відповідач зазначила, що в травні 2020 року позивач вмовив її дати сина ОСОБА_3 бабусі ОСОБА_6 погостювати. Через декілька днів ОСОБА_1 у її відсутність та без її згоди забрав сина начебто на вихідні. Згодом з`ясувалось, що ОСОБА_3 знаходиться з батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Вона зі своєю мамою та молодшим сином поїхала до місця проживання ОСОБА_3 , але ОСОБА_1 зустрів їх агресивно, вдарив її матір, намагався і їй спричинити тілесні ушкодження, але вона ухилилась. Позивач в грубій формі відповів, що дитини немає і продовжує всіляко перешкоджати їй у спілкуванні з сином. За зазначеним фактом вона звернулась до поліції, але отримала відписку. Твердження позивача про те, що вона не цікавилась жодного разу сином за час його проживання з батьком є неправдивим та надуманим. Вважає, що саме проживання сина з нею буде відповідати принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року та відповідати найвищим інтересам самого ОСОБА_3 . Вона забезпечена житлом, має добрі житлові умови, самостійний заробіток. Завжди турбувалася про розвиток, стан здоров`я та навчання сина, дитина не має хронічних захворювань. Її теперішній чоловік, з яким вона має сина ОСОБА_5 , теж працює та має постійний дохід. Натомість позивач самочинно змінив місце проживання сина без її згоди, що є насильством над матір`ю. Вся брехня позивача направлена на ухилення від сплати аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_3 . Отже, всі доводи позивача зводяться до того, щоб обмежити її права на проживання з сином.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року по справі відкрито провадження та постановлено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, зобов`язано виконавчий комітет Лошкарівської сільської ради Нікопольського району, орган опіки та піклування Нікопольської міської ради надати суду затверджений відповідним рішенням висновок щодо визначення місця проживання дитини (а.с.26-28).

03.02.2021 року залучено до участі у справі Першотравневську сільську раду Нікопольського району Дніпропетровської області як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, зобов`язано надати письмовий висновок щодо розв`язання спору між батьками про місце проживання малолітньої дитини (а.с.139-140)

17.03.2021 року ухвалою суду зобов`язано архів Нікопольського міськрайонного суду надати копії постанов про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності по справам №182/2456/15-п, № 182/3191/16-п, 182/321/18, а також матеріали зазначених справ для дослідження в судовому засіданні , зобов`язано архів Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надати в строк до 31.03.2021 року копію вироку у кримінальному провадженні №182/4806/16к щодо ОСОБА_2 , витребувано у Запорізькому районному суді Запорізької області копію вироку від 16.04.2015 року у справі №1810/5476/2012(а.с.149-150).

Ухвалою суду від 21.04.2021 року по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити явку в судове засідання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідка ОСОБА_6 (а.с.5 том 2)

03.06.2021 року в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач проти позову заперечувала та просила суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог та залишити сина проживати з нею.

Представники органу опіки та піклування Першотравневської сільської ради та Виконавчого комітету Нікопольської міської ради просили суд задовольнити позовні вимоги позивача, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Судом встановлено.

Сторони перебували в шлюбних відносинах з 2011 року по 2014 рік. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народився син ОСОБА_3 . (а.с.8)

Після припинення сторонами шлюбних відносин у 2014 році син ОСОБА_3 залишився проживати з матір`ю. На його утримання за рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 24.04.2017 року ОСОБА_1 сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 . Заборгованості за сплати аліментів ОСОБА_1 немає (а.с.13)

До 01.05.2020 року дитина постійно проживала з матір`ю, батько брав участь у його вихованні та утриманні.

З 1 травня 2020 року малолітній ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 .(а.с.9)

У батьків виникли суперечки і сварки з приводу визначення місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин малолітній ОСОБА_3 проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 .

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що постійного місця проживання не має, оскільки будинок в АДРЕСА_2 знаходиться у непридатному стані, тому вона постійно змінювала місце проживання. Матеріалами справи підтверджено, що через зміну місця проживання протягом 2019-2020 навчального року малолітній змінив 3 школи(а.с.91-94)

До 01.05.2020 року малолітній ОСОБА_3 разом з матір`ю проживали за адресою АДРЕСА_3 , яку ОСОБА_2 винаймає. Спеціалістами служби у справах дітей Нікопольської міської ради складено акт обстеження від 23.09.2020 року (а.с.44), згідно з яким встановлено, що в квартирі створені належні умови для виховання та розвитку дитини.

Службою у справах дітей Нікопольської міської ради надано інформацію щодо ОСОБА_2 : згідно Акту органів внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 13.11.2017 року біля магазину Хортиця по вул. Шевченко була виявлена дитина ОСОБА_3 . За цією подією відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 184 КУпАП складено протокол щодо невиконання батьківських обов`язків. Також службою надано до справи лист Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 07.10.2020 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 (невиконання батьками обов`язків щодо виховання дітей), ч.1 ст. 175-1(куріння тютюнових виробів у заборонених місцях), ч.1 ст. 178 ( розпивання алкогольних напоїв у заборонених місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді) КУпАП, а також до кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 185 КК України (а.с.116).

На запит суду отримано копії постанов Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області по справам № 182/2456/15-п від 21.04.2015 року(а.с.160), від 01.07.2016 року по справі №182/3191/16-п(а.с.161), по справі № 182/321/18 від 01.02.2018 року (а.с.164) відносно ОСОБА_2 , якими її визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 184 КУпАП - невиконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина ОСОБА_3 , в тому числі шляхом залишення без догляду малолітнього ОСОБА_3 , а також розпиванням спиртних напоїв у присутності дитини.

Неодноразове притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності підтверджено в судовому засіданні також копіями вироків Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с.162) та Запорізького районного суду Запорізької області (а.с.167-271)

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що дійсно мала проблеми з алкоголем, тому проходила лікування неодноразово, але зараз алкоголь не вживає. Однак на запитання представника Нікопольської міської ради про складений відносно неї протоколи за ст. 178, 184 КУпАП органами поліції 25.02. 2021 року , в якому зазначено про перебування ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння разом з малолітнім 3-х річним сином ОСОБА_5 в АДРЕСА_4 , спростувати цей факт в судовому засіданні не змогла.

Свідок ОСОБА_6 , матір позивача, в суді надала свідчення, що ОСОБА_2 часто не забирала ОСОБА_3 з дитячого садочка, оскільки їй телефонували вихователі і тоді онука забирала вона. ОСОБА_6 пояснила, що ОСОБА_2 та її матір зловживають алкогольними напоями. Одного разу, коли ОСОБА_2 не прийшла забирати ОСОБА_3 з дитячого садочка, онука прийшла забирати п`яна її матір. Вихователі дитину їй не віддали та зателефонували їй. ОСОБА_2 залишала їй дитину тижнями. Вона неодноразово зверталась до служби у справах дітей з приводу поведінки ОСОБА_2 .

Малолітній ОСОБА_3 протягом 2020-2021 навчального року навчався в КЗЗСО „Шевченківська ЗОШ І-ІІІ ступенів Лошкарівської сільської ради" Нікопольського району за місцем проживання батька (а.с.15)

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дитини, складеного спеціалістами виконавчого комітету Першотравневської сільської ради від 16.02.2021 року умови проживання сина у позивача належні для проживання, розвитку та виховання дитини.

Виконавчий комітет Першотравневської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області рішенням №33 від 24.02.2021 року затвердив висновок про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .(а.с. 146-148)

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 висловив своє бажання проживати разом з батьком. Дитина, в судовому засіданні повідомила, що рівнозначно любить як батька, так і матір, але проживати хоче з батьком, пояснивши, що йому там проживати зручно та комфортніше. Пояснив, що протягом року, що він проживає з батьком, матір його тільки кілька разів відвідала. До мами не хоче повертатись. На питання суду, чому він не бажає повертатись до матері, ОСОБА_3 відповіді не надав.

Вік і рівень розвитку хлопчика дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача, що батько забороняє сину бачитися з матір`ю та своїм авторитетом залякав його, оскільки такі доводи спростовані зібраними у справі доказами, зокрема висновком органу опіки та піклування, спеціалістами служби у справах дітей.

Відповідач, окрім звернення до органів поліції в серпні 2020 року, до сьогоднішнього дня нікуди більше не зверталась та не повідомляла, що батько чинить перешкоди їй у спілкуванні та вихованні сина.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 офіційно працює, отримує стабільний дохід, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, має житло, де проживає разом з сином, позитивно характеризується за місцем проживання (а.с. 10-12).

Відповідач , заперечуючи проти позову, посилається також на те, що відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року їх син не може бути з нею розлучений та повинен проживати з нею.

Велика Палата ВС постановою від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме ст. 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини про обов`язковість брати до уваги принцип 6 цієї Декларації стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судді Великої Палати ВС вважають, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Велика Палата ВС зауважує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, і не є частиною національного законодавства України. А законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи в частині визначення місця проживання малолітнього сина учасників справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, установивши в цій частині, що мати дітей неналежно виконує батьківські права, за що неодноразово притягалася до адміністративної відповідальності, врахувавши висновки органу опіки і піклування, якими рекомендовано визначити місце проживання дітей з батьком, а також створення останнім належних умов для проживання, виховання та забезпечення дитини, суд дійшов до висновку про залишення малолітнього ОСОБА_3 проживати з батьком - ОСОБА_1 , що відповідає найкращим інтересам останнього.

Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Згідно ч. 1ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51).

Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються.

Таким чином, оскільки дитина проживає з батьком, а матір будь-якої допомоги на його утримання та виховання не надає, то суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів починаючи з 14.08.2020 року у розмірі 1/6 частина від заробітку та доходу відповідача підлягають задоволенню, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що саме головне - малолітньої дитини.

При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів законні права та інтереси відповідача не порушує та не погіршує її матеріальне становище.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., а також на користь держави слід стягнути судовий збір 908 грн. 00 коп.

Враховуючи висновок Великої Палати Верховного суду щодо застосування норми права викладеного в Постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, висновок Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду викладеного в Постанові від 30 травня 2018 року у справі № 343/1500/15-ц,керуючись ст.ст. 6,7, 141,142,161,171, 180-182 СК України, ст.ст. 10-12, 76-81, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на користь малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я одержувача законного представника - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частина з усіх видів заробітку та доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, щомісячно з 14.08.2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. на користь держави.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду ( м. Кривий Ріг) протягом тридцяти днів з дня його повного складення через Нікопольський міськрайонний суд.

Повне рішення складено 09.06.2021 року.

Дані про учасників справи.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Треті особи:

Виконавчий комітет Лошкарівської сільської ради Нікопольського району - , зареєстроване місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Лошкарівка, вул. Центральна, 15а.

Служба у справах дітей Нікопольської міської ради Дніпропетровської області - , зареєстроване місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 17/1.

Першотравневська сільська рада Нікопольського району Дніпропетровської області - , зареєстроване місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Першотравневе, вул. Гагаріна, 23.

Суддя: А. Г. Багрова