Головуючий суду 1 інстанції - Соболєв Є.О.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 408/6895/19-ц
Провадження № 22-ц/810/390/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2021 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Луганської В.М.

суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.

за участю секретаря: Вовчанської С.В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 01 березня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Соболєва Є.О.,

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбних відносинах з 24 червня 2000 року. 24 лютого 2005 року шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні.

Рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 02 листопада 2007 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина, розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, до повноліття дитини.

Аліменти стягувалися у примусовому порядку па підставі виконавчого листа за місцем роботи відповідача з 12 листопада 2007 року по 21 жовтня 2008 року.

З 22 жовтня 200року відповідач припинив виконувати рішення суду та сплачувати аліменти на утримання сина.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11.05.2017 року було відновлено втрачене судове провадження по справі № 408/1523/17 про стягнення аліментів з відповідача.

01 листопада 2017 року Біловодським районним судом Луганської області було видано дублікат виконавчого листа на підставі рішення Ровеньківського міського суду Луганської області від 02 листопада 2007 року.

Ровеньківським МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області 29 листопада 2017 року було відкрито виконавче провадження ВП 55275242 за виконавчим листом Біловодського районного суду Луганської області від 01 листопада 2017 року у справі № 408/1876/17-ц та 22.02.2018 за заявою відповідача вищезазначене виконавче провадження було передано до Хмельницького РВ ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, у зв`язку зі зміною місця проживання відповідача.

У зв`язку з несплатою аліментів, за відповідачем утворилася заборгованість, яка відповідно до довідки-розрахунку зі сплати аліментів № 444/16.8-41 від 06.02.2018 року Ровеньківського МВ ДВС ГТУЮ у Луганській області за період з 29 листопада 2014 року по 15 лютого 2018 року становить 32223,80 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 24984 від 16.05.2019 року, виданого Другим відділом ДВС м Хмельницький ГТУЮ у Хмельницькій області за відповідачем станом на 09 квітня 2019 року утворилась заборгованість у сумі 28 815,15 грн.

Позивачка зазначила, що за її розрахунками за період з 01 листопада 2014 року по 07 липня 2017 року сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача за несвоєчасну сплату аліментів складає 100073, 23 грн та підлягає стягненню в повному обсязі без обмежень, яке було передбачено діючою на той час до 08 липня 2017 року редакцією ст. 196 СК України.

За розрахунками позивачки за період з 08 липня 2017 року по 01 травня 2019 року сума неустойки за несвоєчасну сплату аліментів складає 192072, 03 грн. З урахуванням обмежень, які встановленні ч.1 ст.196 СК України з відповідача на її користь підлягає стягненню додаткова пеня за несвоєчасну сплату аліментів за період з 08 липня 2017 року по 01 травня 2019 року у розмірі заборгованості по аліментам, що складає 28815, 15 грн.

У зв`язку з викладеним просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину за період з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2019 року у розмірі 128888, 38 грн.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 01 березня 2021 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам, просить суд скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 01 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заборгованість по сплаті аліментів виникла з вини відповідача, оскільки він був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду і про свій обов`язок з утримання неповнолітньої дитини. Вважає, що мотивація рішення суду першої інстанції щодо непереборних обставини у вигляді збройної агресії Російської Федерації та тимчасовою окупацією території є безґрунтовною та такою, що однобічно захищає інтереси відповідача. Суд першої інстанції, не застосувавши положення ч. 1 ст.196 СК України щодо обов`язку встановлення вини боржника, прийшов до помилкового висновку щодо відсутності у відповідача вини при виникненні заборгованості по сплаті аліментів.

Відповідачем не надано до суду першої інстанції документів, які б свідчили про поважність несплати відповідачем аліментів протягом зазначеного у позовній заяві періоду.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність документів, які б свідчили про наявність боргу за період, на який була нарахована неустойка, оскільки до позовної заяви були долучені документи, які містили інформацію щодо наявної заборгованості. Суд першої інстанції не дослідив такі докази як розрахунок неустойки за несплату аліментів відповідача з 01 листопада 2017 року по 07 липня 2017 року та розрахунок неустойки за несплату аліментів відповідача з 08 липня 2017 року по 01 травня 2019 року та не надав їм належної оцінки.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, про місце та час судового засідання повідомлені належним чином. Від представника скаржника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі скаржника та її представника.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 та його представник не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлений належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 її представника ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 , оскільки про місце та час судового засідання учасники справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буду встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів щодо наявності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів за період з 2008 по 2014 роки, заборгованість по аліментам з листопада 2014 року нарахована наприкінці 2017 року, з моменту переміщення позивачки з окупованої території, наявність якої могла виникнути з об`єктивних причин, не надано доказів вини відповідача.

Проте, колегія суддів не погоджується із таким висновком суду, з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 24 лютого 2005 року розірвано (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Аліменти на утримання неповнолітнього сина з відповідача на користь позивачки стягуються за рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 02 листопада 2007 року.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 11 травня 2017 року відновлено втрачене судове провадження в частині судового рішення по цивільній справі про зменшення розміру аліментів на утримання сина від 2 листопада 2007 року (№6-49), яке перебувало на розгляді Ровеньківського міського суду Луганської області і закінчилося прийняттям рішення , згідно з яким зменшено розмір аліментів, які стягуються ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина з 1/4 частини до 1/6 частини усіх щомісячних прибутків.

Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 18 липня 2017 року видано дублікат виконавчого листа.

На підставі дублікату виконавчого листа №408/1876/17-ц, який видано Біловодським районним судом 01 листопада 2017 року, державним виконавцем Ровеньківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області було відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа.

Відповідно до довідки-розрахунку зі сплати аліментів № 444/16.8-41 від 06.02.2018 року Ровеньківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області заборгованість по виконавчому листу №408/1876/17-ц від 01 листопада 2017 року станом 15 лютого 2018 року за період з 29 листопада 2014 року по 15 лютого 2018 року становить 32223,80 грн.

Постановою Ровеньківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 22 лютого 2018 року виконавчий лист №408/1876/17-ц від 01 листопада 2017 року передано до Хмельницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області за місцем проживання боржника (а.с.10).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 16.05.2019 року №24984/14.20-30 станом на 09 квітня 2019 року загальний розмір заборгованості зі сплати аліментів складає 28815, 15 грн.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції у порушення вимог ч. 4 ст.12 ЦПК України, не сприяв у повному обсязі всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, враховуючи предмет і підстави поданого позову.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично-значущих обставин та надання доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх обов`язків, відносин і залежностей. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного і обґрунтованого рішення.

Як на підставу своїх вимог про наявність у ОСОБА_2 заборгованості по аліментам позивачка посилається на розрахунок заборгованості, здійснений Ровеньківським міським відділом державної виконавчої Головного територіального управління юстиції у Луганській області та на розрахунок заборгованості здійснений Другого відділу державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України не надав належної правової оцінки наведеним доводам і наданим позивачем доказам, зокрема, розрахунку заборгованості.

Як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідачем зазначений вище розрахунок заборгованості по аліментам не оскаржувався.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1ст.196 СК України, в редакції на момент звернення з позовною заявою, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок щодо порядку обчислення пені уразі виникнення заборгованості з сплати аліментів викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18).

Звертаючись до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивачкою додано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Апеляційним судом перевірено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розрахунок проведено з урахуванням положення статті 196 СК України та формули для обчислення пені, яка зазначена у постанові Великої Палати Верховного від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Загальна сума неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з 01 листопада 2014 року по 01 травня 2019 року складає 292145, 26 грн.

Наданий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів не спростовано відповідачем.

Разом з тим, враховуючи вимоги частини першої статті 196 СК України у редакції на час звернення позивачкою з зазначеними вимогами, якою розмір відповідальності за прострочення сплати аліментів обмежений 100 відсотками заборгованості по аліментам, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами у розмірі 28815, 15 грн відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, здійсненого Другим відділом державної виконавчої служби м. Хмельницький Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області від 16.05.2019 року №24984/14.20-30.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення аліментів у примусовому порядку. Відповідачем не зазначено та не надано доказів того, що він як батько надавав або пропонував допомогу на утримання дитини у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про підставність нарахування неустойки.

Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, позивачка набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, за зазначений вище період.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивачки про те, що сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 01 листопада 2014 року по 07 липня 2017 року повинна стягуватися з відповідача в повному обсязі без обмежень, як було передбачено ст.196 СК України у редакції станом до 08 липня 2017 року, оскільки як зазначалося вище відповідно до частини першої статті 196 СК України, у редакції, чинній на час звернення позивачки до суду та вирішення спору відповідальність платника аліментів за їх прострочення обмежується 100 відсотками заборгованості по аліментам.

Викладене узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 607/13692/18.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1ст.374ЦПК України).

З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що рішення суду підлягає скасуванню відповідно до п.3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 28815, 15 грн.

Відповідно до ч. 1 та п.1 ч.3 ст133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року.

До апеляційної скарги додано угоду про надання правової допомоги від 07 квітня 2021 року, згідно якої вартість послуг адвоката в рамках цього договору складає 5000, 00 грн, орієнтовний розрахунок витрат, копію квитанції про сплату позивачкою за послуг адвоката 5000, 00 грн.

Отже скаржником надано належні докази про понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019року у справі № 161/4985/17 викладено висновок проте, що у разі задоволення позов позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору.

Порядок сплати, розмір судового збору визначається у відповідності з Законом України «Про судовий збір».

Згідно підп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до підп. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

За подання позовної заяви судовий збір складав 1288, 88 грн, за подання апеляційної скарги 1933, 32 грн. Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 720, 38 грн.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 01 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_3 , реєстрація внутрішньопереміщеної особи: АДРЕСА_4 . неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 01.11.2014 року по 01.05.2019 року у розмірі 28815, 15 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 5000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 720,38 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 10 червня 2021 року.

Головуючий

Судді