Справа № 462/7315/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Кирилюка А.І.,

при секретарі Бондаренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути позивачу перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі зареєстровані відповідачі, не зважаючи на зобов`язання відповідачів знятись з реєстрації, в зв`язку з продажем квартири позивачу. Останні у ній не проживають, витрат на оплату комунальних послуг не несуть, такі витрати несе позивач. Факт реєстрації відповідачів у вказаній квартирі, що належить позивачу на праві власності, покладає додаткові витрати на утримання майна, оскільки зростає вартість комунальних послуг, пропорційно до кількості зареєстрованих осіб у квартирі, а також така реєстрація порушує правомочність користування та розпоряджання своєю власністю. В зв`язку з наведеним, стверджує, що існують підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною вище квартирою, а тому просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07.10.2021 року відкрито провадження в справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. /а.с.19-20/

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, подавши до суду письмові заяві про визнання позову та про розгляд справи у їх відсутності, відповідно до ст.206 ЦПК України.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Між сторонами існує спір щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2021 року, ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . /а.с.6-7/

Право власності позивача на вказану вище квартиру також стверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.06.2021 року. /а.с.8/

Крім цього, судом встановлено, що у зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 /а.с.9/

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, яким власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Як встановлено судом, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача, наймачами або іншими особами, що мають право користування квартирою, зареєстровані у зазначеній вище квартирі та самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, не набули.

Крім цього, суд приймає до уваги заяви відповідачів про визнання позову, роз`яснюючи їм зміст положень статті 206 ЦПК України.

Беручи до уваги викладене вище, а також те, що відповідачі позов визнали, суд приходить до висновку, що з урахуванням принципу справедливості та розумності слід захистити права позивача, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаною квартирою.

Крім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України, вважаю за необхідне, понесені у зв`язку з розглядом справи судові витрати, покласти на відповідачів.

Керуючись ст.12, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 908 гривень судового збору.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 /зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1

Відповідачі:

ОСОБА_2 /зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2

ОСОБА_3 / зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Суддя:/підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Кирилюк А.І.