Номер провадження: 22-ц/813/2453/21
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.06.2021 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/19183/20

Провадження номер: 22-ц/813/2453/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

- за участю секретаря судового засідання Рибачук О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Маломуж А.І. 05 листопада 2020 року, повний текст рішення складений 10 листопада 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому позовом, в якому остаточно просить зменшити розмір аліментів, які стягуються із ОСОБА_1 на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року на користь ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2014 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; починаючи з 06.09.2025 року в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 починаючи з 15.05.2027 року стягувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у позивача народився син - ОСОБА_7 . У зв`язку з чим, збільшились витрати, оскільки він має обов`язок по утриманню ще однієї дитини. Крім того, позивач посилається на погіршення його стану здоров`я, у зв`язку з чим витрачає більше коштів на медичні обстеження та лікування (а. с. 3 - 4, 13 - 14).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовної заяви. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними. В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують зміну матеріального стану позивача. Дружина позивача - ОСОБА_8 має значно вищий дохід позивача, у зв`язку з чим має можливість утримувати дитину.

З моменту народження дитини - ОСОБА_7 та зверненням до суду минуло 5 років. Вимоги позивача щодо зменшення розміру аліментів до 3/8 частини є необґрунтованими, оскільки відсутній будь-який розрахунок щодо визначення саме такого розміру аліментів. На даний час відповідачка немає доходів. Залишок коштів після відрахувань від доходу позивача аліментів є достатнім для забезпечення позивача та його дитини. Позивачем не надано інформацію про дохід з 09.12.2014 року до 01.09.2020 року (а. с. 34 - 38).

2.3. Позиція позивача на відзив в суді першої інстанції

У відповіді на відзив позивач зазначає, що дохід дружини, з якою він проживає, не стосуються права на зменшення розміру аліментів, що стягуються. Підставою звернення з позовом є не зміна матеріального стану, тому докази щодо вказаних обставин не повинні подаватись до суду. Посилання відповідачки, що вона на даний час немає доходів не стосується позивача, оскільки аліменти стягуються на утримання дітей, а не на утримання колишньої дружини. При вирішенні даного спору необхідно враховувати обов`язок обох батьків по утриманню дітей. Розмір аліментів, який стягуватиметься на утримання трьох дітей у разі зменшення, буде більш ніж встановлений законодавством мінімальний гарантований розмір для дитини відповідного віку. (а. с. 52 - 53).

2.4 Зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року вищевказані уточненні позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року: а саме стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 3/8 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2014 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; починаючи з 06.09.2025 року в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 починаючи з 15.05.2027 року стягувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 , починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки у відповідача народилась ще одна дитина та враховуючи вагітність його дружини п`ятою дитиною, вбачається суттєва зміна сімейного та матеріального стану у платника аліментів, тобто позивача, у порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення про стягнення, що відповідно до положень ст. 192 СК України є підставою для зменшення розміру аліментів (а. с. 96 - 97 зворотна сторона).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Представник ОСОБА_3 , діючий від імені ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції. Ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) матеріали справи не містять доказів зміни матеріального стану позивача та матері дитини ОСОБА_8 ; 2) посилання суду першої інстанції на часткове задоволення позовних вимог у зв`язку з вагітністю ОСОБА_8 є невірними, оскільки дитина ще не народилась та відсутні докази того, що позивач є батьком цієї дитини. Тому, висновки суду ґрунтуються на припущеннях; 3) неприпустимим є зменшення розміру аліментів до 3/8 частини заднім числом - починаючи з 11 вересня 2014 року, оскільки новий розмір аліментів стягується з моменту набрання рішенням законної сили; 4) з моменту народження дитини у позивача до моменту його звернення до суду з позовом пройшло 5 років. З моменту ухвалення рішення щодо стягнення аліментів, навпаки у позивача матеріальний стан змінився, у відповідача навпаки відсутній дохід. 5) відсутній будь-який розрахунок необхідності визначення розміру аліментів саме у розмірі 3/8 частин; 6) залишок коштів після відрахування Ѕ частини від доходу позивача складає в середньому 12 000-13 000 гривень на місяць, що є достатнім для забезпечення позивача та його дитини; 7) надані позивачем докази не підтверджують погіршення його матеріального стану або погіршення його стану здоров`я; 8) судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідачка не працює, у неї відсутній дохід. Тому, зменшення аліментів ставить дітей у скрутне матеріальне становище. У зв`язку з пандемією відповідачка не може знайти роботу, яка дозволила їй утримувати трьох дітей (а. с. 100 - 106).

2.7 Узагальнені доводи відповідача в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 посилається на те, що доводи апелянта щодо ухвалення рішення судом першої інстанції без достатніх доказів щодо зміни матеріального становища не відповідають дійсності, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи відомостями щодо доходу та медичними довідками. Посилання відповідачки щодо матеріального становища ОСОБА_8 не стосуються вказаного предмету спору, оскільки не були підставою заявлених позовних вимог. Посилання апелянта на відсутність у неї доходу є безпідставними, оскільки аліменти стягуються з позивача, а відповідачка не є його непрацездатною дружиною. Відповідно до законодавства передбачена рівність батьків відносно дітей, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей. Тому, апелянт не повинна покладатись на аліменти, які сплачуються позивачем. Позивач виконує обов`язки батька у повному обсязі. Приймає участь у виховані дітей, придбані речей, регулярно сплачує аліменти, за необхідності надає іншу допомогу. На теперішній час зросли витрати на утримання його теперішньої родини, у зв`язку з появою ще двох малолітніх дітей, та з погіршенням здоров`я позивача. Доводи апеляційної скарги щодо збільшення доходу позивача є необґрунтованими, оскільки аліменти стягуються у частці від доходу (а. с. 131 132).

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.12.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 було залишено без руху (а. с. 111 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху апелянтом було подано заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги (а. с. 117 - 120).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2021 року відкрито апеляційне провадження (а. с. 125 зворотна сторона).

17.03.2021 року та 30.03.2021 року ОСОБА_1 отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги (а. с. 126, 128).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.03.2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 135).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2021 року призначено справу до розгляду у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження (а. с. 136 - 136 зворотна сторона).

24.06.2021 року на електрону адресу Одеського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи, думку осіб, які прийняли участь у розгляді справи, про можливість розгляду справи за відсутності інших осіб, відсутність електронного підпису на клопотанні відповідачки про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Тищенко С.Ю., діючого від імені ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно, починаючи з 11 вересня 2014 року до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 ; починаючи з 06.09.2025 року в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) платника щомісячно, до досягнення повноліття ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 починаючи з 15.05.2027 року стягувати аліменти в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) платника, щомісячно до досягнення повноліття донькою ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у позивача народився син - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати дитину, зменшення розміру аліментів.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннямич. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11 та погіршився його стан здоров`я.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про витребування інформації про дохід ОСОБА_8 , є необґрунтованими та такими, що не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції. Оскільки вказані обставини не є предметом розгляду справи та не є підставою позовних вимог ОСОБА_1 ..

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо рівності прав та обов`язків батьків, щодо їх дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів - і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 184 СК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) або у твердій грошовій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Отже, посилання позивача, що матеріальний стан платника аліментів навпаки збільшився, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Оскільки відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року аліменти стягуються на дітей в частці від заробітку (доходу) батька. Тому, відповідно до чинного законодавства, збільшення розміру доходу позивача тягне за собою і збільшення розміру стягненої частки аліментів на утримання дітей.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення розміру аліментів, оскільки матеріали справи містять докази зміни матеріального та сімейного становища позивача ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має правозвернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, визначаючи розмір часток стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання трьох дітей у розмірі Ѕ частки з усіх видів заробітку (доходу) з платника аліментів, та з врахування того, що з появою четвертої дитини - Ѕ частина заробітку (доходу) має розподілятися на утримання чотирьох дітей, а саме по - 1/8 частині заробітку на кожну дитину, оскільки малолітній син - ОСОБА_7 , також потребує матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції помилково зазначено в резолютивній частині, що зменшення розміру аліментів починається з 11 вересня 2014 року. Оскільки з позовною заявою позивач звернувся - 13.07.2020 року. Отже, зміна стягнення розміру аліментів повинно починатися з 13.07.2020 року - з моменту звернення до суду з позовом про зменшення розміру позовної заяви.

Колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавленні можливості на звернення до суду першої інстанції з заявою про виправлення описки, оскільки у резолютивній частині також зазначено, що новий розмір аліментів починається стягуватися починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Також колегія суддів погоджується з твердженням апелянта щодо відсутності доказів погіршення стану здоров`я позивача, оскільки надані докази не свідчать про наявність діагнозу хвороби у останнього, а лише є висновками дослідження, які потребують подальшої консультації з лікарем.

Враховуючи рівні права та обов`язки батьків по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, вказаний розмір аліментів, які стягуються з позивача, не є меншим за встановлений законом мінімум.

Вищевказані доводи апелянта не мають наслідком скасування рішення суду першої інстанції, зводяться виключно до необхідності переоцінки доказів. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується апеляційний суд.

3.5. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Тищенко С.Ю., діючого від імені ОСОБА_2 є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги адвоката Тищенко С.Ю., діючого від імені ОСОБА_2 , відсутні.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389,390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Тищенко Станіслава Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 02 липня 2021 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

С.О. Погорєлова