Справа № 336/6647/20
Пр. № 2/336/864/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина,

В С Т А Н О В И В:

9 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина сторін на час його навчання у середньому спеціальному навчальному закладі, а також аліментів за минулий час.

У заяві вказує, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на повному утриманні матері, тоді як батько, хоча й проживає за однією адресою з дружиною та сином, повністю усунувся від виконання обов`язку з утримання сина ще до досягнення тим повноліття. Між тим, будучи працездатною за віком та станом здоров`я особою, він має можливість брати участь в утриманні сина. З вересня 2016 року син сторін розпочав навчання за денною формою навчання у державному навчальному закладі «Запорізький авіаційний коледж ім. О.Г. Івченка першого рівня акредитації», яке буде тривати до 30 червня 2021 року. Оскільки хлопець набуває освіту за денною формою навчання, він є непрацевлаштованим з об`єктивних причин, будь-яких джерел доходів не має, перебуває на повному утриманні позивача. Отримуваних позивачем доходів недостатньо для організації життєдіяльності сина та власної. На підставі викладеного позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з досягнення сином повноліття та до закінчення навчання.

Окрім того, позивач просить покласти на відповідача обов`язок зі сплати аліментів в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 9 листопада 2011 року по 1 лютого 2019 року, коли хлопець втратив статус дитини та набув повноліття.

Окрім вказаних сум, просить стягнути на її користь витрати з отримання професійної правничої допомоги в сумі 7000 грн.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не застосовувались.

В судове засідання позивач, належним чином повідомлена про дату, час та місце вирішення справи, не з`явилась.

ЇЇ представник надав суду заяву про вирішення справи у відсутність позивача та її представника, яка містить прохання про задоволення позову, а також згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Означені обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України зумовили вирішення справи у відсутність позивача та її представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про вирішення справи без його участі або про відкладення судового розгляду не надав.

За вказаних обставин зі згоди представника позивача, викладеної у його письмовій заяві суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України знаходить можливим провести заочний розгляд справи.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7), який проживає з батьками, перебуває на утриманні позивача, є учнем четвертого курсу державного навчального закладу «Запорізький авіаційний коледж ім. О.Г. Івченка першого рівня акредитації», перебуваючи у ньому на повному державному утриманні (а. с. 16).

Статтею 199 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей за сукупності кількох передумов (якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу).

В силу роз`яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України обов`язок батьків з утримання повнолітніх сина, доньки, на відміну від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, не є безумовним, а його настання закон пов`язує з сукупністю кількох передумов, тобто продовженням особою навчання, ненастанням 23 років, потребою в матеріальній допомозі, можливістю батьків надавати таку допомогу.

При визначенні розміру аліментів, суд ураховує стан здоров`я й матеріальне становище сина, а також платника аліментів, який є працездатною за віком, здоровою особою, у зв`язку з чим не знаходить підстав для звільнення батька від участі в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Разом з тим бере до уваги суд і ту обставину, що син сторін перебуває на бюджетній формі навчання, що свідчить про певні фінансові пільги у позивача, на утриманні якої перебуває дівчина.

З огляду на викладені обставини суд у відповідності до ст. ст. 182, 200 СК України, ураховуючи, що право вибору способу стягнення аліментів в силу ч. 3 ст. 181 СК України належить виключно стягувачу, вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/5 частини його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду з цим позовом і до закінчення сином сторін навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років, які, на думку суду, є домірними як майновому стану платника аліментів, так і потребі повнолітнього хлопця, який продовжує навчання у середньому спеціальному навчальному закладі, в утриманні.

Хоча ст. 182 СК України, положеннями якої в силу ст. 200 СК повинен керуватися суд, визначаючи розмір аліментів для повнолітніх доньки, сина, і встановлює мінімальну межу аліментів у вигляді 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не знаходить підстав для обмеження розміру аліментів посиланням на цей розмір, оскільки в силу наведеної статті 182 СК її положення ґрунтуються на прожитковому мінімумі для дитини, тоді як син сторін, досягнувши віку повної цивільної дієздатності, в силу закону втратив цей статус.

Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд виходить з такого.

Главою 15 СК України внормовано обов`язок батьків утримувати дитину та його виконання.

Зокрема, статтею 191 СК встановлений час, з якого присуджуються аліменти на дитину, згідно з якою аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Виключення з цього правила містить частина 2 вказаної статті, за змістом якої аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Відповідно до ст. 201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання, які врегульовані Главою 16 СК України, застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, що означає можливість застосування положень сімейного законодавства про стягнення аліментів за минулий час до правовідносин, що регулюють надання утримання повнолітнім доньці, сину, що продовжують навчання.

Проте суд не вбачає підстав для ухвалення рішення в цій частині на користь позивача, виходячи з такого.

Підставою для покладення на платників аліментів їх сплати за минулий час, як випливає із змісту наведеної статті 191 СК України, є сукупність обставин, а саме: вжиття стягувачем аліментів заходів щодо одержання аліментів та ухилення платника аліментів від їх сплати.

Висуваючи відповідну вимогу, позивач всупереч вимог цивільного процесуального закону про змагальність цивільного процесу не лише надає доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів, а батько ухилявся від їх сплати, а навіть не зазначає про наявність таких передумов для стягнення аліментів за минулий час.

Таким чином, суд доходить висновку, що позивач не довела жодної із складових, лише сукупність яких може зумовити стягнення аліментів за минулий час.

У зв`язку з викладеним суд не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги позову через її недоведеність.

Що стосується вимог про покладення на відповідача витрат з отримання позивачем професійної правничої допомоги, суд виходить з такого.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Як випливає з п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Хоча суду і наданий договір про надання позивачу правової допомоги адвокатом, проте у відсутність жодних фактичних даних щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також доказів сплати цієї вартості суд позбавлений можливості вирішити питання про розмір витрат на отримання професійної правничої допомоги, які належить покласти на відповідача.

Судовий збір, від попередньої оплати якого звільнено позивача, в силу цивільного процесуального закону належить стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 181, 182, 183, 191, 199, 200, 201 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 4, 12, 77-82, 141, 206, 259, 263-265, 280-282, 273, 284, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , уродженця м. Запоріжжя, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , що зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, на користь ОСОБА_1 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 9 листопада 2020 року до закінчення сином навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 років.

Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Решту вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повне рішення суду складено 6 липня 2021 року.

Суддя О.В. Щаслива