ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 671/1311/20
Провадження № 22-ц/4820/846/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представника ОСОБА_1 адвоката Гавриленка Р.В.,

представника ОСОБА_2 адвоката Вароди П.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2021 року, суддя Бабій О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та стягнення компенсації її вартості,

встановив:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 , про припинення права на частку у спільному майні та стягнення компенсації її вартості.

В обґрунтування заявлених вимог позивач послався на те, що рішенням Волочиського районного суду від 31 серпня 2017 року в справі №671/860/17 йому, як співвласнику квартири АДРЕСА_1 , виділено у користування житлові кімнати площами 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову площею 5,1 кв.м., відповідачу виділено у користування житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову площею 2,6 кв.м., кухню площею 11,1 кв.м., вбиральню площею 4,4 кв.м., коридор площею 10,1 кв.м. залишено у спільному користуванні.

Після прийняття судового рішення ОСОБА_2 , без його згоди, поселила проживати у спірну квартиру свою матір, ОСОБА_3 , яка є його колишньою дружиною, з якою у нього триваючі неприязні стосунки. Доступу до квартири він не має, ключі від замків на вхідних дверях у нього відсутні, користуватися житлом він позбавлений можливості, оскільки потребує окремого ізольованого приміщення. У квартирі зареєстровані та проживають відповідач і третя особа, для відповідача дана квартира є єдиним житлом. На його пропозицію ОСОБА_2 та/або ОСОБА_3 придбати його частину квартири за ціною 596311,50 грн., або повідомити про готовність продати свою частку йому за таку ж суму, відповіді він не отримав, у зв`язку з чим просив припинити його право на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , стягнувши 1/2 частку її вартості в сумі 596311,50 грн. з відповідача.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2021 року, з урахуванням ухвали Волочиського районного суду Хмельницької області від 09 квітня 2021 року про виправлення описки та додаткового рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 19 квітня 2021 року, в задоволенні позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

На обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд помилково застосував до спірних правовідносин ст. 365 ЦК України, тоді як мав застосувати ст. 364 ЦК України, оскільки предметом позову в даній справі є спір про виділ в натурі частки майна та застосування наслідків його неможливості, як то передбачено у статті 364 ЦК України. Право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності, є абсолютним та не ставиться у залежність від бажання чи можливості іншого співвласника. Висновки суду, щодо того, що позивач фактично поставив вимогу примусової купівлі частки, і тому, до цих правовідносин мають застосовуватись положення норм права, які регулюють правила купівлі-продажу, є безпідставним.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що на праві приватної власності за нею зареєстровано лише одне житло, спірна 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 . У неї відсутні кошти для сплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 частки спірної квартири. Крім того, на частку квартири позивача 23.10.2020 року було накладено арешт органом ДВС з метою виконання судового рішення про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, так як у випадку стягнення з неї грошової компенсації вартості 1/2 частки квартири їй буде завдана істотна шкода. Крім того, просила також стягнути з апелянта на її користь 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката Вароди П.Б. в суді апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції, просив стягнути з апелянта на користь його довірителя 2500 грн. витрат на професійну правничу допомогу адвоката в апеляційному суді.

Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі звітом про оцінку майна, виконаним ФОП ОСОБА_4 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становить 1192623 грн., ринкова вартість 1/2 частини вказаної квартири становить 596311,50 грн. (а.с. 7-8).

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 серпня 2017 року, яке набрало законної сили 26 вересня 2017 року, у справі № 671/860/17 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , кожному з них належить по 1/2 частки даної квартири.

Зазначеним рішенням суду встановлений порядок користування цією квартирою, виділено у користування ОСОБА_1 житлові кімнати площею 17,9 кв.м. та 10,2 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 5,1 кв.м., а ОСОБА_2 житлову кімнату площею 28,3 кв.м., кладову (вбудована шафа) площею 2,6 кв.м. Кухню площею 11,1 кв.м., вбиральню плошею 4,4 кв.м., коридор площею 10,1 кв.м. залишено у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 102).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично заявив вимогу про примусову купівлю відповідачем частки квартири позивача, у зв`язку з чим посилання у позовній заяві на ст. 365 ЦК України є необґрунтованим.

Висновок суду не в повній мірі є обґрунтованим з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Отже за змістом ст. 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону, він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Однак за положеннями ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Крім того, відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином з урахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі у справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Зазначений правовий висновок сформульований у постанові

Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-2925цс15.

При цьому, згідно ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями тощо.

Отже, при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаних спеціальних норм Цивільного кодексу суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників, принципу пропорційності цивільного судочинства та дотримання розумного балансу між приватними інтересами фізичних осіб.

При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки, а обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

З матеріалів справи вбачається, що позивач і відповідач є власниками по Ѕ частці кожний спірної квартири.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив, що вони з відповідачем не можуть дійти згоди щодо користування квартирою, поділ квартири є неможливим, а тому просив стягнути на його користь грошову компенсацію за належну йому частку.

В той же час ОСОБА_1 не доведено фінансової спроможності ОСОБА_2 сплатити грошову компенсацію в розмірі 596311,50 грн.

В справі відсутні об`єктивні дані щодо доходу відповідача, в той же час письмові докази свідчать про відсутність у неї на праві власності іншого житла, крім спірної Ѕ частки квартири.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що задоволення позову призведе до порушення ст. 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки відповідач неспроможна сплатити позивачу грошову компенсацію за його частку в квартирі, а відсутність у неї коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення ОСОБА_2 єдиного житла та права власності на це житло. Відповідач не давала згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушування її до цього стане наслідком порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача становитиме для відповідача надмірний тягар.

За таких обставин присудження за рішенням суду грошової компенсації частки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка сплатити таку компенсацію неспроможна, та визнання за останньою всупереч її волі права власності на цю частку призведе до використання одним співвласником свого права власності на шкоду іншому співвласнику, що суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, принципу пропорційності цивільного судочинства та порушення розумного балансу приватних інтересів.

Такий висновок узгоджується з правовими висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 371/1369/15-ц.

Слід також зазначити, що на Ѕ частку спірної квартири, яка належить позивачу, накладено арешт постановою державного виконавця від 23 листопада 2020 року за виконавчим листом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості Ѕ частини автомобіля у розмірі 138930 грн., що також вказує на зловживання позивачем своїм правом на отримання грошової компенсації вартості належної йому частки, фактичне відчуження якої іншій особі є неможливим за таких обставин.

За встановлених вище обставин апеляційний суд доходить висновку про недоведеність позивачем своїх позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , однак помилково застосував не ту норму матеріального права, застосувавши статтю 365 ЦК України замість правильної статті 364 ЦК України, яка регулює спірні правовідносини між сторонами, а також частково обґрунтувавши свої висновки наявністю між сторонами договірних відносин щодо купівлі-продажу частки квартири, колегія суддів доходить висновку про необхідність зміни судового рішення з викладенням його мотивувальної частини в редакції даної постанови.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила стягнути з апелянта 2500 грн. понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції адвоката Вароди П.Б. При цьому надала в якості доказів ордер на надання правничої допомоги від 25.05.2021 року в Хмельницькому апеляційному суді адвокатом Вародою П.Б., додатковий договір №1 до договору про надання професійної правничої допомоги від 26.10.2020 року від 21.05.2021 року, відповідно до умов якого ОСОБА_2 сплатила адвокату Вароді П.Б. за послуги по наданню професійної правничої допомоги (гонорар) у фіксованому розмірі 2500 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №260 від 21.05.2021 року про оплату ОСОБА_2 адвокату Вариді П.Б. 2500 грн. У відзиві сторона зазначила обсяг послуг які були їй надані, зокрема, консультація, складання відзиву на апеляційну скаргу, клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, представлення інтересів в суді апеляційної інстанції. Загальна тривалість наданих послуг становить 3 год.

Колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням вимог п. 1 ч. 3 ст. 133, п.п. 1, 2 ч. 3, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, оскільки надані відповідачем докази щодо понесених нею витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді апеляційної інстанції апелянтом не спростовано, враховуючи принцип свободи цивільного договору, тому заявлена ОСОБА_2 грошова сума підлягає до відшкодування за рахунок ОСОБА_1 , позовна заява якого підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Мотивувальну частину рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 22 лютого 2021 року змінити, виклавши в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2500 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко