КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2372/21
Провадження № 2/552/1144/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.06.2021 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Мовчан В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання посилаючись на те, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , за період з 01 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року, які відповідачем не оплачені, а тому утворилась заборгованість сумі 27 939 грн. 68 коп. Згідно ст. 625 ЦК України просив стягнути суму заборгованості із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, а всього 30 480 грн. 95 коп. та судові витрати.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 25 травня 2021 року по справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явилась, у день судового розгляду подала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Надав суду заяву в якій вказав, що 23.06.2006 року між сторонами укладений договір про надання послуг теплопостачання, де від підприємства діяв представник ОСОБА_2 . Позивачем подана до суду заява в особі представника позивача ОСОБА_3 , яка немає ніякого відношення до договору, що укладений між сторонами. За таких обставин справа призначена до розгляду безпідставно. Від послуг теплопостачання відмовився подавши відповідну заяву 28.11.2013 року та скаргу від 14.01.2014 року. Причину неявки в судове засідання не повідомив.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПКУкраїни для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились.

Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідач є власником кв. АДРЕСА_1 .

29 червня 2003 року між сторонами укладено договір про надання послуг з теплопостачання відповідно до умов якого позивач зобов`язується надавати відповідачу послуги з теплопостачання з адресою АДРЕСА_2 . Предметом договору є такі послуги: опалення квартири, підігрів води.

Відповідач як споживач зобов`язався вносити плату за централізоване опалення та підігрів води не пізніше ніж 10 числа наступного за розрахунковим місяцем.

Суду не надано доказів, що на час розгляду справи договір між сторонами розірвано чи відповідачу не надаються позивачем послуги обумовлені зазначеним договором.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Оскільки відповідач покладені на нього як споживача обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував, суд дійшов до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року в розмірі 27 939 грн. 68 коп.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Тому з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримана за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року в розмірі 27 939 грн.68 коп. та 3 % річних в сумі 946,29 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1594,98 грн, а всього 30 480 грн 95 коп.

Щодо заперечень відповідача в частині відсутності повноважень ОСОБА_3 на звернення до суду з даним позовом, то відповідно до ст. 246 ЦК України зазначена особа має право на подання позовних заяв та їх підпису. Довіреність є чинною на час звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин, посилання відповідача на безпідставне відкриття провадження у справі не ґрунтуються на вимогах закону.

Що стосується посилання відповідача на відмову від отримання послуг з теплопостачання, що надаються позивачем з підстав не проживання в ній, як зазначено в заяві від 28.11.2013 року, то вказані обставині не є підставою для звільнення відповідача від сплати таких послуг виходячи з наступного.

Згідно норм ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Відповідач є власником даного нерухомого майна, що встановлено рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27.01.2016 року № справи 552/6389/15, договір між сторонами про надання послуг з теплопостачання не розірваний, а тому відсутні підстави для звільнення його від сплати отриманих послуг.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати з кожного в розмірі 2270 грн.

Керуючись ст.ст. 10,12,81,141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 01 серпня 2018 року по 01 лютого 2021 року в розмірі 27 939 грн.68 коп. та 3 % річних в сумі 946,29 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 1594,98 грн, а всього 30 480 грн 95 коп., судові витратив сумі 2270 грн., а всього 32 750 грн. 95 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", місцезнаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, ідентифікаційний код в ;

відповідач ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків не встановлено.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 червня 2021 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна