ПОСТАНОВА

Іменем України

01 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 390/1755/20

провадження № 22-ц/4809/792/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року у складі судді Пасічника Д.І. і

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути заборгованість у розмірі 416244,03 грн за кредитним договором № б/н від 08.08.2019, яка складається з наступного:

- 292011,18 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 124232,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Позовна заява мотивована тим, що 08.08.2019 ОСОБА_1 отримано кредит шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

АТ КБ «ПриватБанк» відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок, випустили та надали платіжну картку, а також здійснювали їй обслуговування.

ОСОБА_1 зобов`язалась у строки здійснювати погашення заборгованості, проте через неналежне виконання умов договору виникла заборгованість.

Заочним рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" заборгованість за договором б/н від 08.08.2019 в сумі 292011 (двісті дев`яносто дві тисячі одинадцять гривень ) 18 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише заборгованість в сумі 292011,18 грн (тіло кредиту), що передбачено анкетою - заявою від 08.08.2019, яку підписано сторонами, а також судові витрати по справі, а решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки їх не доведено належними та допустимими доказами, а тому відсутні правові підстави для їх стягнення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що до суду була надана копія анкети-заяви, в якій відповідач особистим підписом засвідчив, що «Підписанням даної анкети-заяви відповідач згідно зі ст.634 ЦК України в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг позивача, які розміщені на офіційному сайті банку і які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування. Погоджується з тим, що зміни до Умов та Правил вносяться банокм щомісячно в односторонньому порядку.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08.07.2019 по справі № 923/760/18, твердження суду, про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача під Умовами та правилами надання банківських послуг є нікчемними і безпідставними, оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає.

Аналогічні висновки зробив ВС у постанові від 11.09.2019 по справі № 642/5533/15-ц, постанові від 19.09.2019 у справі № 127/7543/17, у постанові від 23.12.2019 у справі № 375/250/18.

Отже, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Крім анкети-заяви, відповідачем також підписано паспорт споживчого кредиту (що доданий до позовної заяви та міститься в матеріалах справи), в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме:

-тип кредиту;

-суму ліміту;

-строк договору та строк кредитування;

-процентна ставка в межах та поза межами пільгового періоду;

-тип процентної ставки;

-платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця;

-орієнтовна занальна вартість кредиту для споживача;

-реальна річна процентна ставка;

-порядок повернення кредиту;

-наслідки прострочення виконання чи невиконання зобов`язань за договором, у тому числі:

-розмір штрафу за прострочення більш ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою;

-процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту та ін.

Тобто, відповідач при укладенні кредитного договору був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу.

Суд, відмовляючи в задоволенні частини позовних вимог, посилався на те, що відповідачем фактично отримано грошові кошти у розмірі 292011,18 грн.

Однак, такі висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за фактично отриманими коштами в сумі 416244,03 грн, що складається із 2-х складових, а саме:

-292011,18 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

-124232,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену тарифами і частину заборгованості по кредиту.

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Із розрахунку заборгованості та виписки за картрахунками відповідача чітко вбачаються всі операції по зняттю (використанню) кредитних коштів, а також всі операції з часткового погашення заборгованості.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, він його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні всієї суми фактично отриманих коштів, тобто заборгованості за тілом та простроченим тілом кредиту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 зазначено: «…однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги,кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, ВПВС погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він в праві вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Відмовляючи у стягненні частини заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами (простроченим тілом кредиту), суд допускає грубе порушення овсновоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

Одна, суд першої інстанції, всупереч ст.1054 УК України, стягнув лише частину заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення решти заборгованості.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» Бистров С.А. підтримав доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з конвертом, причина повернення - «адресат відсутній за вказаною адресою» та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з конвертом, причина повернення - «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частинами 1 і 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2019 сторони уклали договір у виді Анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, згідно якого ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", відкрили ОСОБА_1 картковий рахунок і випустили платіжну картку з встановленим кредитним лімітом, здійснювали її обслуговування, а ОСОБА_1 зобов`язалась у строки здійснювати погашення заборгованості.

Крім цього, заява містить вказівку, що ОСОБА_1 ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, які разом із підписаною заявою складають договір про надання банківських послуг.

Розрахунок заборгованості проведений АТ КБ "ПриватБанк" станом на 20.08.2020 свідчить, що загальна сума заборгованості 488522,18 грн, яка складається: заборгованість поточним тілом кредита - 292011,18 грн, заборгованості за простроченим тілом кредита - 124232,85 грн, заборгованість за нарахованими відсотками - 21627,92 грн, заборгованість за простроченими відсотками - 50650,23 грн, заборгованість за відсотками на прострочений кредит згідно ст. 625 - 00,00 грн, нарахована пеня - 0.00 грн, нарахована комісія - 0,00 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, суд першої інстанції вважав встановленим факт укладення кредитного договору та отримання у кредит грошових коштів відповідачем, що підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти.

Однак задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610,612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивач надав до суду першої інстанції такі письмові докази, зокрема:

1) анкету-заву ОСОБА_1 від 08.08.2019 про її згоду на приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк в якій вона вказав, що ця заява разом з іншими пойменованими в ній документами становить зміст укладеного між ним і банком договору, ця анкета-заява містить підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (а.с.21);

2) витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Умови та Правил надання банківських послуг (а.с.27-48);

3) розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (а.с.8-10);

4) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (а.с.20);

5) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с.19);

6) виписку з рахунку за договором на ім`я ОСОБА_1 (а. с.11-18);

7) паспорт споживчого кредиту (а.с.23-26).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що ОСОБА_1 здійснювала витратні операції за рахунок коштів банку, а також частково сплачувала заборгованість.

Однак, станом на 20.08.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за поточним тілом кредиту в розмірі 292011 грн 18 коп та простроченим тілом кредиту в розмірі 124232 грн, 85 коп (а.с.8-10).

Відповідач ОСОБА_1 жодного разу не з`явилася ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції, не заперечувала проти позову, не спростувала факт наявності у неї простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Отже, заборгованість за тілом кредиту складається з поточної заборгованості та простроченої заборгованості.

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту.

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, яка складається з 2-х складових, а саме: 292011,18 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту та 124232,85 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, позовні вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту також підлягають задоволенню.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 124232 грн 85 коп підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, розподіл судових витрат підлягає зміні.

Документально підтверджені витрати понесені банком складаються з витрат про сплату судового збору: за подачу позовної заяви в розмірі 7327,83 грн, за подачу апеляційної скарги в розмірі 10991,75 грн.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір в розмірі 18319 грн 58 коп.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09 лютого 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зазначені позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити.

В частині розподілу судових витрат рішення суду змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () 124232 (сто двадцять чотири тисячі двісті тридцять дві) грн 85 коп заборгованості за простроченим тілом кредиту та 18319 (вісімнадцять тисяч триста дев`ятнадцять) грн 58 коп судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10.06.2021.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко