Справа № 128/789/17
Провадження № 22-ц/801/1301/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ганкіна І. А.
Доповідач:Панасюк О. С.
УХВАЛА

17 червня 2021 рокуСправа № 128/789/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

з участю секретаря судового засідання Француза М. Г.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Ганкіної І. А. від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Якушинецька територіальна громада Вінницького району Вінницької області, про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок,

в с т а н о в и в:

В березні 2017 року заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури звернувся в суд з позовом в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Якушинецька територіальна громада Вінницького району Вінницької області, про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 22 квітня 2021 року постановлено: «Вважати вірним зазначення суб`єкта звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області до ОСОБА_1 , за участі третьої особи Вінницької районної державної адміністрації, Якушинецької територіальної громади про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок «Вінницька окружна прокуратура» замість «Вінницька місцева прокуратура».

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19 вересня 2019 року № 113 ІХ, Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року та наказу Генерального прокурора України від 17 лютого 2021 року № 40 з 15 березня 2021 року почала працювати Вінницька окружна прокуратура, а Вінницька місцева прокуратури припинила свою роботу.

ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, за якою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, а клопотання Вінницької місцевої прокуратури залишити без розгляду.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що питання про залучення правонаступника Вінницької місцевої прокуратури суд вирішив без його належного повідомлення про час і місце розгляду справи, заявниця ОСОБА_2 не надала доказів правонаступництва Вінницькою окружною прокуратурою прав і обов`язків Вінницької місцевої прокуратури. Вказував, що на момент постановлення ухвали ОСОБА_2 не мала повноважень на представництво Вінницької місцевої прокуратури як сторони у справі.

Апеляційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на таке.

У статті 1 Конституції України, зокрема, закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина п`ята статті 55 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02 березня 1987 року, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29 жовтня 1996 року, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

Обмеженням права на доступ до суду, в даному випадку, є визначений нормами ЦПК України перелік ухвал суду першої інстанції, що можуть бути предметом апеляційного оскарження окремо від рішення суду.

Так, відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках.

Порядок та строки апеляційного оскарження ухвал суду першої інстанції регулюється розділом V ЦПК України.

Ухвали суду першої інстанції оскаржуються в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається (частина друга статті 353 ЦПК України).

Частиною першою статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Отже, перелік ухвал, які підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, наведений у статті 353 ЦПК України, є вичерпним.

Системне тлумачення статті 353 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на апеляційне оскарження деяких ухвал місцевого суду окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду апеляційної інстанції та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, оскільки сторони не позбавляються права на апеляційне оскарження таких ухвал місцевого суду взагалі, їх право лише відтерміновується до винесення остаточного рішення зі справи.

Навпаки, відповідне обмеження має на меті забезпечити розгляд справи упродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду.

Згідно з пунктом 28 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду апеляційному оскарженню підлягають ухвали про зміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) або сторони виконавчого провадження.

Натомість, предметом апеляційного оскарження в цій справі є ухвала, за змістом якої суд першої інстанції фактично констатував факт зміни назви органу, який звернувся до суду в інтересах держави, з Вінницька місцева прокуратура на Вінницька окружна прокуратура. Питання правонаступництва цією ухвалою не вирішувались, хоча суд і послався помилково на статтю 55 ЦПК України, але виправив цю помилку своєю ж ухвалою 20 травня 2021 року.

Так, відповідно до пункту 21 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ від 19 вересня 2019 року внесені зміни до статті 12 Закону України «Про прокуратуру» виключно щодо зміни назви місцеві прокуратури на окружні прокуратури. Будь-яких змін щодо організаційно-правової форми прокуратури внаслідок зміни назви з місцевих на окружні цей закон не передбачає.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство не визначає порядку дій суду у разі зміни назви учасника справи. Зазвичай про таку зміну суд зазначає в описовій частині рішення суду по суті справи, але якщо суд постановив з цього питання окремий процесуальний документ у формі ухвали, заперечення щодо такої ухвали може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду на підставі частини другої статті 353 ЦПК України.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Частиною першою статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria», висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з […] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів […]».

Статтею 362 ЦПК України визначені підстави для закриття апеляційного провадження. Втім, хоча стаття 362 ЦПК України не містить такої підстави для закриття провадження, як помилково відкрите, в даному випадку, єдиним процесуально вірними рішенням є закриття апеляційного провадження, оскільки апеляційне провадження у даній справі було відкрите з перегляду ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає оскарженню, і в разі апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суд апеляційної інстанції діятиме не як «суд встановлений законом» в розумінні статті 6 Конвенції та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Аналогічний за змістом правовий висновок про закриття апеляційного провадження у випадку його відкриття за переглядом судового рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню, викладений у постановах Верховного Суду від 08 січня 2019 у справі №922/1906/18, від 10 липня 2019 у справі № 761/29385/17, від 13 серпня 2019 у справі № 5002-17/2743-2009, 20 серпня 2019 у справі № 910/1702/15-г, від 29 квітня 2020 у справі №917/1185/18, увід 26 лютого 2021 року у справі № 29/5005/6381/201.

Керуючись статтями 353, 358, 362 ЦПК України апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Ганкіної І. А. від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом заступника керівника Вінницької місцевої прокуратури в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Вінницька районна державна адміністрація, Якушинецька територіальна громада Вінницького району Вінницької області, про розірвання договорів оренди землі та повернення земельних ділянок закрити.

Ухвала набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 18 червня 2021 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

О. В. Ковальчук