ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2021 року м. Херсон

справа № 766/7904/21

провадження № 22-ц/819/1686/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)Чорної Т.Г.,
суддів:Пузанової Л.В.,
Склярської І.В.
секретарАвтонагова Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2021 року у складі судді Рядчої Т.І. у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-банк»,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-банк».

В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №42070407 з примусового виконання виконавчого листа №6-4215/2011, виданого 06.11.2013 року Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу у сумі 592003,13 грн. та третейський збір в сумі 6320,06 грн.

14.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладання арешту на майно боржника.

13.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що №606-XIV від 21.04.1999 року із змінами).

ОСОБА_1 вказує на те, що будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього відсутні, як і відсутні боргові зобов`язання перед ПАТ «Укрсоцбанк».

Скаржник вважає, що оскільки виконавче провадження щодо нього завершене, борг за виконавчим провадженням сплачено, а арешт з майна не знятий, відмова державного виконавця в знятті арешту з належного йому майна суперечить законодавству та порушує його права.

З цих підстав ОСОБА_1 просить суд визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту, накладеного постановою від 14.02.2014 рокута зобов`язати Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 який було накладено постановою від 14.02.2014 року.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2021 року у задоволені скарги відмовлено.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції було встановлено та підтверджено, що всі матеріали виконавчих проваджень №42070407 знищені, будь які документально підтверджені відомості про те, що в період з дня відкриття виконавчого провадження по день розгляду справи відділом ДВС проводились виконавчі дії з примусового виконання виконавчого листа в матеріалах справи відсутні. Окрім цього, відповідач не надав суду доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з апелянта виконавчого збору та виконавчого провадження, а тому висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального права.

Письмовий відзив до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що на запит адвоката Найченка О.Є. Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надав відповідь №24535 від 07.05.2021 р. про те, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №42070407 з примусового виконання виконавчого листа №6-4215/2011, виданого 06.11.2013 року Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу у сумі 592003,13 грн. та третейський збір в сумі 6320,06 грн. 14.02.2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про накладання арешту на майно боржника. В ході проведення виконавчих дій встановити місце знаходження майна не виявилось можливим, у зв`язку із чим 13.08.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV. Згідно частини 4 статті 59 Закону України « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIІІ визначено підстави для зняття арешту. Відповідно до частини 5 статті 59 Закону України « Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIІІ в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

10.06.2021 року Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на заяву адвоката Найченка О.Є. повідомив про те, що виконавче провадження №42070407 з примусового виконання виконавчого листа №6-4215/2011 знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання в спосіб та порядок, визначений Порядком роботи з документами в органах державної виконавчої служби.

Згідно Інформаційної довідки № 256725039 від 17 травня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за параметрами запиту: права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження ОСОБА_1 (далі - «Інформаційна довідка»), встановлено обтяження нерухомого майна шляхом його арешту на підставі постанови про арешт всього майна боржника в межах суми боргу №42070407 від 14.02.2014 року. Заявником значиться Відділ державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.

В довідці від 14.09.2017 р. за №09.502-86/96-12648 Херсонське відділення №870 Південного регіону ПАТ "Укрсоцбанк" (правонаступником якого є Акціонерне товариство "Альфа-Банк") повідомило про те, що зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором №Ф0806730 від 20.05.2008 р. виконані в повному обсязі.

Скаржник дізнавшись про наявний арешт його майна, звернувся із заявою до відділу виконавчої служби, в якій просив державного виконавця зняти вказаний арешт.

Виконавча служба надіслала лист-відповідь від 10 червня 2021 року №33216 у якій вказала, що звільнення майна боржника з-під арешту при завершенні виконавчого провадження, у зв`язку з вказаною підставою, відповідно до вимог статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-XIVне передбачалось.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що ним сплачено виконавчий збір до виконавчої служби, а тому арешт, накладений на майно боржника, не підлягає зняттю, а скарга не підлягає задоволенню.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

До підстав зняття арешту належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 (далі - «Інструкція №512/5») в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відділ державної виконавчої служби не заперечує, що виконавче провадження №42070407 з примусового виконання виконавчого листа №6-4215/2011, виданого 06.11.2013 року Дніпровським районним судом м.Херсона про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" боргу у сумі 592003,13 грн. та третейський збір в сумі 6320,06 грн. закінчене на підставі пункту 5 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника знятий не був.

Виконавча служба визнає відсутність будь-яких відкритих виконавчих проваджень, за якими ОСОБА_1 являється боржником.

Окрім цього, суду не надано доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з скаржника виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Також судом першої інстанції встановлено відсутність заборгованості ОСОБА_1 перед стягувачем.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оскільки відділ державної виконавчої служби, завершуючи виконавче провадження №42070407 (в рамках якого було накладено арешт на майно боржника) і повертаючи виконавчий документ стягувачу, зобов`язаний був відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» й Інструкції №512/5 зняти накладений арешт на майно боржника, проте цього зроблено не було, що суперечить законодавству та порушує права стягувача, колегія суддів вважає, що заявлені скаржником вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також суд зазначає, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Триваюче правопорушення розуміється як проступок, пов`язаний з тривалим та безперервним невиконанням суб`єктом обов`язків, передбачених законом. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка допустила бездіяльність, перебуває і надалі у стані безперервного продовження бездіяльності та, відповідно, - порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у разі: усунення стану, за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом.

Оскільки ОСОБА_1 оскаржується бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з його майна, така скарга може бути подана в будь-який час з огляду на триваючий характер порушення прав боржника.

Крім того, слід зазначити про помилковість висновків суду про зазначені ним підстави для відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 , оскільки не надано доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з скаржника виконавчого збору і витрат виконавчого провадження.

Враховуючи наведене вище та те, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються апеляційним судом, як обґрунтовані, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції, та постановити нове судове рішення про задоволення заявлених скаржником вимог у обораний ним спосіб.

Керуючись статтями 367, 374, 376,382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 15 червня 2021 року скасувати, постановити нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Суворовського районного відділу державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Зобов?язати Суворовський районний відділ державної виконавчої служби у м. Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття арешту, який був накладений постановою державного виконавця від 14.02.2014 року на майно боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні 42070407.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Г.Чорна

Судді: Л.В.Пузанова

І.В.Склярська

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року

Суддя Т.Г. Чорна