КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/6112/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

при секретарі Загородній С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» - Нестерова Едуарда Геннадійовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, Приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання договору недійсним та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконаню,-

В С Т А Н О В И В :

20 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», АТ «Комерційний Індустріальний банк», треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., Приватний виконавець Дорошкевич В.Л., в якому просив:

- визнати недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року, який укладений між ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»в частині, що стосується передання права вимоги від ПАТ «Комерційний Індустріальний банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ;

- визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 12971 від 15 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у сумі 18 237 грн 45 к., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 360 грн 33 к..; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам - за користування кредитом - 5877 грн 12 к., які є боргом за кредитним договором про надання банківських послуг та послугу у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 21 січня 2015 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341, за умовами якого, було наданий кредит на споживчі цілі у сумі 13 673 грн 66 к., з яких: 12 000 грн - сума кредиту, та 1 673 грн 66 к.- сплата страхового платежу на користь страховика. Строк погашення договору визначено до 21 січня 2021 року, який позивач мав погашати разом із процентами щомісячними платежами відповідно до встановленого сторонами договору графіку.

Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. 15 травня 2020 року було видано виконавчий напис про стягнення з позивача грошових коштів.

На підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем Дорошкевич В.Л. 01 червня 2020 року відкрито виконавче провадження № 62216424 щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» грошових коштів у розмірі 19 037 грн 45 к.

Також, вказує, що договір укладений між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» є недійсним, оскільки договір відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року в частині передачі права вимоги за кредитним договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року у відповідача-3 не існувало право здійснення відступлення права вимоги в силу положень ч.2 ст.1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 рокупозов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал», АТ «Комерційний Індустріальний Банк», треті особи: ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., Приватний виконавець Дорошкевич В.Л. про визнання договору недійним та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено у повному обсязі.

Визнано виконавчий напис № 12971 від 15 травня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., таким, що не підлягає виконанню.

Визнано недійсним договір відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року, який укладений між ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» та ТОВ «Кредит-Капітал» в частині, що стосується передання права вимоги від ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

Стягнуто солідарно з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та АТ «Комерційний індустріальний Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 27 681 грн 60 к., що складається з: 1 681 грн 60 к. - судовий збір., 26 000 грн. - витрати на правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ«Комерційний індустріальний Банк» - Нестеров Е.Г. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, договором передбачено набуття права вимоги на підставі компенсації частини отриманого від прававимоги.

Вказує, що позивачем не доведено, а судом не встановлено, що права та інтереси позивача порушено фактом вчинення оспорюваного правочину, сам факт визнання договору про відступлення прав вимоги недійсним не захищають права позивача, а тому такі вимоги є необґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні 08 червня 2021 року заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представник відповідача просив апеляційну скаргу задовольнити.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що Приватному нотаріусу Броварського нотаріального округу Колейчику В.В., були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за Кредитним договором.

Також суд першої інстанції вважав, що у фактора відсутнє право на придбання права відступної вимоги до фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання.

Кошти за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року надані позивачу, як фізичній особі для задоволення власних потреб на споживчі цілі як зазначено у самому Договорі, не пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності.

З урахуванням викладеного, договір відступлення прав вимоги за кредитним договорами КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року в частині передачі права вимоги за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року є недійсним, оскільки на час його укладення останній суперечив актам цивільного законодавства.

Апеляційний суд в повній мірі не може погодитись з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року, тому в частині позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню апеляційним судом не переглядається.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 січня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг у сфері страхування №014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року, відповідно до якого позивачу надані кредитні кошти в сумі 13 673 грн 66 к. (а.с. 183 - 194, том 1)

27 жовтня 2017 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» було укладено Договір відступлення права вимоги №114/47 від 27 жовтня 2017 року (а.с. 195 - 198, том 1).

Цього ж дня, 27 жовтня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» відбулося укладення Договору відступлення права вимоги №КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року (а.с. 199 - 202, том 1).

Згідно умов Договору №КП-27102017, ТзОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набула статусу нового кредитора та отримала право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», в тому числі і до Позивача за кредитним договором.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Тлумачення глави 73 ЦК України свідчить, що за договором факторингу може відступатися право грошової вимоги до будь-якого боржника. Тобто, додаткових вимог щодо правового статусу боржника не закріплюється, а тому ним може бути будь-який учасник цивільних відносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 61 - 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 (провадження № 11-1172апп18) вказано, що «скаржник обґрунтовує неправомірність відступлення права вимоги за його іпотечним договором з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі договору факторингу посиланням на положення підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг, стверджуючи, що кредит, на забезпечення якого був укладений вказаний договір, отримувався на придбання нерухомого майна для особистого та сімейного використання. Відповідно до підпункту «а» пункту 2 статті 1 Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг постачальник відступає або може відступати фактору право грошової вимоги, яке випливає з договорів купівлі-продажу товарів, укладених між постачальником та його покупцями (боржниками), крім договорів купівлі-продажу товарів, придбаних в першу чергу для їхнього особистого, сімейного або домашнього використання. Вказана Конвенція ратифікована Законом України від 11 січня 2006 року 3302-IV «Про приєднання України до Конвенції УНІДРУА про міжнародний факторинг», однак не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки відповідно до пункту 1 статті 2 цієї Конвенції вона застосовується щоразу, коли грошові вимоги, відступлені згідно з договором факторингу, випливають з договору купівлі-продажу товарів між постачальником та боржником, які здійснюють господарську діяльність на території різних держав. Разом з тим договори факторингу від 24 травня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Кристалбанк» та від 25 травня 2017 року між ПАТ «Кристалбанк» та ТОВ «ФК «Форінт» укладені між юридичними особами в межах здійснення господарської діяльності лише на території України».

Отже, застосування Міжнародних принципів комерційних договорів (принципи УНІДРУА (UNIDROID)) до оспорюваногодоговору не є предметом регулювання зазначеними принципами УНІДРУА, адже укладений між резидентами України, а не суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності. Тобто ці правочини не є зовнішньоекономічними договорами та не є міжнародним комерційним договором.

Проте ухвалюючи рішення про задоволення вимог в цій частині суд першої інстанції на указане уваги не звернув, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про задоволення вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року, який укладений між ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» та ТОВ «Кредит-Капітал» в частині, що стосується передання права вимоги від ПАТ «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

За таких обставин, відсутні підстави для недійсності правочину, тому суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про визнання недійсним договору факторингу №КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року в частині передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № №014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частковота ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду ухвалено судом першої інстанції за неповно з`ясованих обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не в повному обсязі відповідають обставинам справи, а тому підлягає в частині задоволених вимог скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору факторингу №КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року в частині передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № №014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року.

Також, колегія суддів не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи вбачається, що між АО «Євстігнєєв, Сидоренко і партнери» та ОСОБА_1 укладено договір № 90-С про надання правової допомоги від 30червня 2020 року (а.с. 12-17 том 2).

Згідно умов якого об`єднання зобов`язується надати правову допомогу замовнику на підставах, в порядку і в обсязі, визначеному у договорі за погодженням сторін (п.2.1 Договору).

Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що формою винагороди об`єднання за правової допомоги замовнику є гонорар.

У п.2 додатку № 2 до договору № 90-С про надання правової допомоги від 30 червня 2020року, сторони погодили, що гонорар об`єднання за надання правової допомоги згідно п.1 даного додатку становить: 1500 грн за одну годинку надання правової допомоги адвокатом об`єднання або залученим на договірних засадах об`єднання адвоката. Тарифікація від 15 хв.; 2000 грн за забезпечення адвокатом об`єднання або залученим на договірних засадах об`єднання адвоката судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи суді касаційної інстанції. Тарифікація від однієї години (а.с. 18 том 2).

Відповідно до п.1 Акту №2 від 06 січня 2021 рокуприймання передачі правової допомоги договору № 90-С про надання правової допомоги від 30червня 2020 року об`єднанням надана замовнику правова допомога за договором, розмір гонорару складає 26000 грн (а.с. 19 том 2).

Отже, враховуючи приписи ст.141 ЦПК України та правової позиції викладеної Верховним судом у постанові № 280/2635/20 від 21 січня 2021 року, з відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, пропорційно до задоволених вимог.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 1681 грн 60 к. (а.с.25, том 1).

Оскільки апеляційним судом рішення суду в частині вимог про визнання недійсним договору факторингу №КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року в частині передачі права вимоги за договором про надання споживчого кредиту № №014/1153/82/0135341 від 21 січня 2015 року скасовано, тому в порядку перерозподілу судових витрат колегія суддів вважає зазначити наступне.

Стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору, суд першої інстанції не врахував, що солідарний порядок стягнення судових витрат цивільним процесуальним законодавством України не передбачено.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, за яким належить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 к. пропорційно до задоволених вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги АТ «Комерційний індустріальний Банк» сплатило судовий збір у розмірі 3 405 грн (а.с. 114 том 2).

Проте, з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний індустріальний Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261 грн 20 к. (840,80*150%), з огляду на таке.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана юридичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2102 грн.

Позивач звернувся до суду із даним позовом до суду у серпні 2020 року та ним оплачено судовий збір у розмірі 1681 грн 60 к. за дві вимоги немайнового характеру.

Відповідно до ч.4 ст.6 Закону України «Про судовий збір» якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Згідно п.22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», визначено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язані з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу збір.

Звертаючись до суду із апеляційною скаргу в частині задоволених позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП-27102017 від 27 жовтня 2017 року, тому скаржником мало бути сплачено судовий збір у розмірі 1261 грн 20 к. (840,80*150%).

А тому, з ОСОБА_1 на користь АТ «Комерційний індустріальний Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1261 грн 20 к. (840,80*150).

Згідно з п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, в разі повернення заяви або скарги.

Враховуючи те, що матеріали справи не містять клопотання АТ «Комерційний індустріальний Банк»про повернення судових витрат, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно повернути сплачений судовий збір, що перевищує, за подання апеляційної скарги на судове рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» - Нестерова Едуарда Геннадійовича - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року - в частині, що стосується передання права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/013/5341 від 21.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 скасувати та в частині розподілу судових витрат.

Ухвалити в цій частині позовних вимог нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за кредитним договором КП - 27102017 від 27.10.2017 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредит - Капітал» в частині, що стосується передання права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» до ОСОБА_1 за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 014/1153/82/0135341 від 21.01.2015 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 к., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний індустріальний Банк» судовий збір у розмірі 1261 грн 20 к.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2021 року.

Головуючий

Судді