Справа № 347/692/21
Провадження № 2/347/378/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

02 липня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

за участю:

секретаря Удудяк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

13.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування своїх вимог, покликалась на те, що з 02.02.1995 року по 18.11.2020 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області 18.11.2020 року.

Перед розірванням шлюбу сторони домовились про добровільний поділ майна подружжя, однак після розірвання шлюбу, відповідач жодних активних дій щодо поділу майна е вчиняє. У зв?язку з цим позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом.

За час перебування у шлюбі, сторонами було спільно набуто майно, а саме житловий будинок в АДРЕСА_1 , в подальшому вулиця була перейменована на Шкільну, що підтверджується відповідною довідкою №127 від 02.02.2021 року виданою виконкомом Рожнівської ОТГ. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, право власності на житловий будинок зареєстроване за відповідачем. Крім того, вказаний житловий будинок розміщений на земельній ділянці площею 0.45 га, яка була виділена 14.03.1995 року Кобаківською сільською радою, та на ім`я відповідача видано державний акт про право приватної власності на землю.

Враховуючи те, що вищезазначене майно було набуте сторонами за час перебування в шлюбі, є спільним сумісним майно подружжя, а тому позивач просила визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд до нього за адресою: АДРЕСА_2 та Ѕ частину земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 . Одночасно позивач просила припини право власності відповідача на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 21.04.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без .

Ухвалою від 06.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, та призначено судове засідання на 26.05.2021 року.

26.05.2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати ухвалено відкласти судовий розгляд справи у зв?язку з відсутністю даних про належне повідомлення відповідача про розгляд справи.

10.06.2021 року розгляд справи було відкладено на 02.07.2021 року.

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 02.02.1995 року по 18.11.2020 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 18.11.2020 року (а.с.6-7).

Згідно копії рішення виконавчого комітету сільської ради народних депутатів від 18.04.1995 року №35 ОСОБА_2 виділено земельну ділянку площею 0,45 га. по АДРЕСА_1 , та попереджено про початок будівельних робіт не пізніше двох років з дня видачі технічної документації (а.с.17-19).

Згідно копії дозволу №35 ОСОБА_2 надано дозвіл на право виконання будівельних робіт в с. Кобаки, на підставі рішення виконавчого комітету сільської ради народних депутатів від 18.04.1995 року №35 (а.с. 15).

15.04.1995 року Косівська районна державна архітектура видала на ім`я ОСОБА_2 будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку та забудову садиби в АДРЕСА_1 (а.с. 10-15).

Згідно копії державного акту на право приватної власності на землю виданого на ім."я відповідача ОСОБА_2 , на підставі рішення Кобаківської сільської ради народних депутатів від 14.03.1995 року ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,45 га. для ведення особистого підсобного господарства (а.с.9).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації житловий будинок по АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.26).

Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 27).

Згідно висновку про вартість об?єкта оцінки вартість земельної ділянки площею 0,45 га в урочище Дворище Косівського району Івано-Франківської області становить 76 522 грн. (а.с.18).

Згідно висновку експертного дослідження №21/01/21 від 21.01.2021 року оціночна вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_3 становить 173 289 грн. (а.с.31-38).

Відповідно до довідки виданої виконкомом Рожнівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області житловий будинок, що належить ОСОБА_2 знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 (а.с.8).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у зв?язку з набуттям сторонами під час перебування у шлюбі спільного майна, та неможливістю поділу спільного сумісного майна в позасудовому порядку.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21 грудня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що нерухоме майно, а саме житловий будинок по АДРЕСА_2 , та земельна ділянка площею 0,45 га. для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_2 , які зареєстровані на ім`я відповідача ОСОБА_2 проте, набуті сторонами за час перебування в шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя.

Доказів протилежного судом не здобуто. Також суд позбавлений можливості надати оцінку аргументам відповідача, оскільки такі ним не наведені, а сам відповідач в судове засідання будучи належним чином повідомлений про розгляд справи не з`явився.

За таких обставин, суд доходить переконання, про задоволення вимог позивача, в повному обсязі, а саме про поділ майна подружжя виходячи з принципу рівності часток кожного із подружжя при поділі, з одночасним припиненням права спільної сумісної власності.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Згідно квитанцій № 0.0..1 від 13.04.2021 року та № 0.0..1 від 30.04.2021 року позивач сплатила 766 грн. та 1733 грн.11 коп. судового збору, а разом 2498,11 гривні.

На підставі ст. ст. 60, 61, 69, 70, 71, 163 Сімейного кодексу України, ст. 356, 368 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити повністю.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_4 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків- невідомий) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 - припинити.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,45 га за адресою: АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати право власності за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,45 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,45 га за адресою: АДРЕСА_2 - припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2498 грн. 11 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 06 липня 2021 року.

Суддя Ю.С. Кіцула