РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2021 року

м. Рівне

Справа № 559/1809/21

Провадження № 22-ц/4815/1448/21

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Боймиструка С.В,

суддів: Гордійчук С.О., Шимківа С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Агро» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2021 року представник ТОВ «ЮА-Агро» - адвокат Титечко Олександр Павлович подав заяву про забезпечення позову в якій просять накласти арешт на автомобіль марки Ford Transit, випуску 2010 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , тип - фургон малотонажний В, зареєстрований за особою 17.07.2013, щодо користування яким виник спір. Так, згідно заяви ТОВ «ЮТ-Агро» вказує, що має користуватись автомобілем за договором найму, а власник транспортного засобу ОСОБА_1 позбавив цієї можливості, вилучивши автомобіль за допомогою працівників поліції.

Крім того, 02.08.2021 ТОВ «ЮТ-Агро» звернулось до суду із позовом про зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії, а саме: зобов`язати ОСОБА_1 передати товариству вищезазначений транспортний засіб в придатному для експлуатації стані.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову зазначається, що існує загроза, що до моменту вирішення спору по суті, метою якого є передача транспортного засобу в натурі, відповідач його відчужить, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог або утруднить його виконання. Такий вид забезпечення позову є співмірним та адекватним позовним вимогам, не призводить до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатись ним. Не вважає за необхідне застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки забезпечення позову не спричинить збитків власнику, адже впродовж більше 11 місяців товариство сплачує щомісячні платежі за оренду транспортного засобу, яким позбавлено права користуватись. В якості альтернативного зустрічного забезпечення підтверджує свої зобов`язання по Договору та надалі про намір сплачувати відповідачу щомісячні платежі в розмірі суми орендної плати договору оренди (найму) транспортного засобу.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 рокузаяву представника ТОВ «ЮА-Агро» - адвоката Титечко Олександра Павловича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Агро» до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль марки Ford Transit, випуску 2010 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , тип - фургон малотоннажний - В, д.н.з НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_1 17.07.2013, заборонивши його відчуження.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що суд першої інстанції не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів та прийшов до помилкового висновку про вжиття заходів забезпечення позову шляхом арешту та заборони вчиняти певні дії. Судом не наведено жодних фактів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Більше того, суд в своїй ухвалі зазначаючи, що в резолютивній забезпечення позову (заборонивши його відчуження), що є порушенням вимог п.4 ч.1 ст.151, ч. 6 ст.153 ЦПК України, таким чином суд вийшов за межі своїх повноважень.

З цих підстав, просив ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 рокускасувати та відмовити в задоволенні заяви.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, як малозначна справа.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання ймовірного рішення суду, а накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження транспортного засобу - є співмірним заходом забезпечення позову.

Оскільки у резолютивній частині заявник просить накласти арешт на автомобіль без конкретизації щодо заборони відчуження, але можливості користування, хоч обґрунтовуючи заяву зазначає, що у власника обмежується лише можливість розпоряджатись транспортним засобом, суд зробив висновок, що заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову до вирішення спору по суті необхідно задовольнити частково: накласти арешт, заборонивши відчужувати спірний транспортний засіб, але без заборони користуватись ним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.

Зі змісту заяви про забезпечення позову та матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2015 року між сторонами укладено договір найму (оренди) транспортного засобу, а саме автомобіля марки Ford Transit, випуску 2010 року, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

За заявою відповідача, поданою до Дубенського ВП ГУНП в Рівненській області про вчинення заходів примусового характеру, транспортний засіб було вилучено з володіння позивача та передано відповідачу.

Позивач вважає, що транспортний засіб який перебуває в оренді по договору найму фактично перебуває у володінні та користуванні відповідача чим порушуються умови договору.

Відповідач стверджує, що позивач порушив істотні умови договору, а саме не вносив плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд, тому автомобіль підлягав поверненню власнику.

За таких обставин Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮТ-Агро» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії, а саме повернути спірний автомобіль орендарю.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

Як роз`яснено п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, справа № 381/4019/18, провадження № 14-729цс19).

Накладення арешту шляхом заборони відчужувати спірний транспортний засіб, але без заборони користуватись ним є відповідною правовою мірою для забезпечення в подальшому виконання рішення суду та унеможливить здійснення ОСОБА_1 дій щодо відчуження наявного у нього майна, та інших протиправних дій, які надалі можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по зазначеному спору.

Крім того, такий спосіб забезпечення позову відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття такого заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, спрямоване лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Арешт майна в розумінні п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України як спосіб забезпечення позову полягає в забороні розпоряджатися ним (забороні відчуження) до вступу рішення в законну силу або до зняття заборони, тобто без позбавлення відповідача права володіння і користування майном.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках - і користуватися ним.(Постанова Верховного Суду від 13.10.2021 року у справі № 334/7442/19).

З наведеного вбачається, що підстави та обґрунтованість обмеження правомочності користування підлягають окремому доведенню. У своїй заяві позивач заявив вимогу про арешт майна без конкретизації про обмеження у користуванні майном, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту шляхом заборони його відчуження, що відповідає вимогам п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Вимога заяви про забезпечення позову має безпосередній зв`язок з предметом позову, тому такий вид забезпечення позову, є цілком доречним, обґрунтованим, та запобігатиме зміні правового статусу спірного рухомого майна й збереже його до вирішення справи по суті, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 367, 368, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 серпня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Шимків С.С.