Дата документу 09.12.2021 Справа № 328/1599/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 328/1599/21Головуючий у 1-й інстанції Петренко Л.В. Повний текст рішення складено 28.07.2021 року.
Пр. № 22-ц/807/3436/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 липня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.09.2019 року станом на 25.03.2021 року у розмірі 23135,30 грн., яка складається з: 17993,48 грн. - заборгованості за кредитом; 5141,82 грн. - заборгованості по процентах за користування кредитом, 00,00 грн. заборгованості за штрафами, від сплати якої на користь Банку відповідач у добровільному порядку ухиляється, а також судовий збір 2270,00 грн.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Петренко Л.В. (а.с. 24).

Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 24) відкрито провадження у цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 28 липня 2021 року (а.с. 47-56) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку () заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 вересня 2019 року, у розмірі 21513,08 грн., яка станом на 01 липня 2021 року, складається з: заборгованість за кредитом 17726,49 грн., заборгованість по відсоткам 3786,58 грн.

В іншій частині позовних вимог Банку відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1135,00 грн. Стягнуто з Державного бюджету України на користь Банку 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову, що складає 1135,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, Банк у своїй апеляційній скарзі (а.с. 63-64) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати в частині відмовлених позовних вимог та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 70).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 71-72), справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 73).

Відповідач ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу Банку у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Відповідно до ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Проте, має місце відповідне навантаження суддідоповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів). Крім того, суддя-доповідач у жовтні 2021 року перебувала у додатковій відпустці (а.с. 81).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга Банку у цій справі підлягає залишенню без задовлення з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині задоволення позовних вимог Банку, погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Банк оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмовлених позовних вимог.

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині відмовлених позовних вимог.

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуваної частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи Банку у цій справі у стягненні з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 266,99 грн. (розрахунок: заявлено 17993,48 грн. задовлено судом за рішенням 17726,49 грн.) та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 1355,24 грн. (розрахунок: заявлено заборгованості 5141,82 грн. стягнуто судом за рішенням 3786,58 грн.), керувався ст.ст. 2, 4, 5, 7, 10, 11, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 141, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 274, 275, 278-279, 354-355 ЦПК України та виходив із такого.

Між сторонами у цій справі - Банком та ОСОБА_1 в порядку ст. 634 ЦПК України укладений кредитний договір № б/н від 24 вересня 2019 року шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (а.п. 6).

Банк за цим договором свої зобов`язання виконав, проте, відповідач має заборгованість за цим договором станом на 25.03.2021 року у розмірі 23135,30 грн. (позовна заява а.с. 3), яка складається з: заборгованості за кредитом 17993,48 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом 5141,82 грн. (розрахунок Банку а.с. 5).

Проте, 28 липня 2021 року, тобто вже після відкриття провадження у цій справі 23 червня 2021 року (а.с.27) на електронну адресу суду першої інстанції надійшли письмові посянення Банку (а.с.59), в яких останній зазначав, що відповідачем на погашення заборгованості було внесено 4292,50 грн. (15.05.2021 року 292,50 грн., 18.06.2021 р. 2000,00 грн., 15.07.2021 р. 2000,00 грн.), що підтверджується у тому числі банківською випискою, наданою суду першої інстанції Банком разом із листом від 16.07.2021 року (а.с. 35-37), та які зараховуються в рахунок заборгованості у послідовності, передбаченій вищезазначеним кредитним договором: 1) овердрафт, 2) прострочені відсотки, 3) прострочений кредит 4) нараховані відсотки, 5) заборгованість за кредитним лімітом, 6) штрафи.

Відповідач ОСОБА_1 у суді першої інстанції вищезазначений позов Банку визнала у повному обсязі (заява від 28.07.2021 року а.с. 45). При цьому, додатково зазначала, що за період з 15.05.2021 року по 15.07.2021 року нею було сплачено 4292,50 грн., які вона просила врахувати суд першої інстанції при ухваленні рішення у цій справі.

Таким чином, враховуючи, що Банк не відмовлявся від будь-яких позовних вимог у цій справі в частині, суд першої інстанції розглядав дану справу в межах заявлених позовних вимог Банку та дійшов висновку, що у задовленні вищезазначеної частини позовних вимог Банку у цій справі слід відмовити у зв`язку із частковою сплатою відповідачем частини цієї заборгованості після подачі позову Банком і до ухвалення судом рішення.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції у цій справі, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.

Доводи апеляційної скарги Банку є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію Банку, як позивача у цій справі, яку він та його представник вважають єдино вірною.

На припущеннях ґрунтуються доводи апеляційної скарги Банку у цій справі (а.с. 63 зворот) про те, що суд першої інстанції в обґрунтування своєї відмови у частині стягнення вищезазначеної заборгованості у вигляді процентів з відповідача на користь Банку посилався на правовий виснок Верховного Суду, викладений у постановиі від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

В силу вимог ст. 81 ч. 6 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.

За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення від доказування Банку, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.

Банк та його представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача в частині його відмови у цій справі.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги Банку.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи аддав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Проте, докази, передбачені ст. 367 ч.ч.2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні, та зокрема стороною Банку апеляційному суду не надані.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни. В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови Банку у задоволенні його вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 28 липня 2021 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.

В іншій частирі рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалаось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 09.12.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.