Справа №720/1538/21
Провадження № 2/720/584/21
09 грудня 2021 року м. Новоселиця
Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Вівчар Г.А., за участю секретаря судового засідання Лупу Д.В.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоселиця справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
- про визнання особи такими, що втратили право користування житлом, встановив:
Позивач звернувся з позовом до відповідачів, про визнання їх такими, що втратив право користування житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що даний житловий будинок належить йому на праві власності. Відповідачі за даним позовом зареєстровані в даному житловому будинку, однак з 2002 року не проживають.
Позивач вважає, що оскільки відповідачі більше як вісімнадцять років не проживають в даному будинку, просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі. Просить задовольнити позов. У зв`язку із неявкою відповідачів не заперечує, щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідачі будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи по суті в судовому засіданні не з`явилися і не повідомили суд про причину своєї неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. По справі є в наявності достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.
Суд оцінивши докази по справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Допитаний в судовому засіданні за правилами свідка позивач ОСОБА_1 суду показав, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить йому на праві власності. ОСОБА_2 це син його дружини та ОСОБА_3 це онук його дружини. Вони зареєстровані в даному житловому будинку, однак з 2002 року не проживають.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду показала, що ОСОБА_1 є її чоловіком. Житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві власності її чоловікові. ОСОБА_2 це її син та ОСОБА_3 це її онук. Вони зареєстровані в даному житловому будинку, однак з 2002 року не проживають.
Матеріали справи судом встановлено, що житловий будинок розташований по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 .
З акту опитування сусідів від 06 липня 2021 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 затвердженого старостою Маршинецького старостинського округу № 1 Нікітович Г.І. вбачається, що громадяни ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2002 року по даний час за адресою АДРЕСА_1 не проживають.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Об`єктом власності особи може бути зокрема житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому положення ст. 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, якщо порушується його право на вільне користуватися і розпоряджатися соєю власністю.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно переважно або тимчасово.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. ст. 6. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житлом..). Громадяни України та інші особи, зобов`язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Суд аналізуючи у сукупності зазначені докази та правові норми дійшов висновку, що відповідачі за даним позовом підлягають виселенню, оскільки без поважних причин не проживають за вказаною адресою більше як вісімнадцять років.
Керуючись ст.ст. 4,7,12,13,80,82,245,246,258-273, 280-283, 354 ЦПК України, і на підставі ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням житловим будинком по АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Новоселицький районний суд Чернівецької області в 30-денний строк з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду подати заяву про перегляд заочного рішення суду.

Суддя: Вівчар Г.А.