Справа №359/3158/17
Провадження №2/359/34/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

за участю секретаря судового засідання Коробова О.П.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів, визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби та стягнення грошової компенсації вартості частки в автомобілях,

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

1.1. В квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом та посилався на те, що в період часу з 7 жовтня 2006 року до 28 липня 2014 року він перебував у шлюбі з ОСОБА_6 . Під час шлюбу вони придбали автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 . Не зважаючи на те, що транспортні засоби були спільною сумісною власністю сторін, ними користувалась лише ОСОБА_6 . Тому ОСОБА_2 просив суд визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , а також стягнути з ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 1/2 частки в транспортних засобах в загальному розмірі 299922 гривень.

1.2. В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_2 подав заяву про часткову зміну предмета позову (а.с.84-88): просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , укладений 5 серпня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , укладений 4 травня 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 ; визнати за відповідачем право власності на транспортні засоби та стягнути з ОСОБА_6 грошову компенсацію вартості 1/2 частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , в загальному розмірі 299922 гривень.

2. Інформація про рух цивільної справи.

2.1. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 квітня 2017 року (а.с.9) цивільна справа була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Борцю Є.О.

2.2. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 13 травня 2017 року (а.с.12) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено цивільну справу до судового розгляду.

2.3. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 січня 2018 року (а.с.46-47) провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 було закрито в частині вимоги про визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби.

2.4. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 13 березня 2019 року (а.с.105-107) було призначено судову автотоварознавчу експертизу, а також зупинено провадження у цивільній справі на час її проведення.

2.5. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 листопада 2019 року (а.с.116-117) було повторно надіслано цивільну справу до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення судової автотоварознавчої експертизи.

2.6. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 3 грудня 2020 року (а.с.128-129) провадження у цивільній справі було поновлено.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явлених позовів.

3.1. У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 підтримали позов та наполягали на його задоволенні.

3.2. ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не визнали позов та запере-чували проти його задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилались на те, що у звітах про незалежну оцінку колісних транспортних засобів вказана значно завищена вартість автомобіля марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 . Крім того, у позивача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дочки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_8 в розмірі 190178 гривень 10 копійок. Тому ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 просять суд відмовити у задоволенні позову.

3.3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не з`явились у судове засідання. Вони неодно-разово у встановленому порядку повідомлялись про час та місце розгляду цивільної справи.

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

4.1. 7 жовтня 2006 року ОСОБА_2 уклав шлюб зі ОСОБА_9 . Після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 було присвоєно прізвище « ОСОБА_10 ». Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб від 7 жовтня 2006 року (а.с.6).

4.2. 1 червня 2009 року ОСОБА_6 уклала з ТОВ «Український автомобіль-ний холдинг» договір купівлі-продажу №01 06 09-4 (а.с.59-60), за яким вона придбала автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 .

4.3. 26 жовтня 2012 року ОСОБА_6 придбала автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 . Ця обставина підтверджується копією довідки-рахунку № НОМЕР_3 від 26 жовтня 2012 року (а.с.36).

4.4. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 28 липня 2014 року (а.с.7) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 був розірваний.

4.5. 5 серпня 2015 року ОСОБА_6 відчужила у власність ОСОБА_5 автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 . Це підтверджується листом начальника ТСЦ №3243 РСЦ в Київській області МВС України №1087 від 5 липня 2018 року (а.с.73).

4.6. 4 травня 2016 року ОСОБА_6 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу транспортного засобу №00745/02/8041/2016 (а.с.61), за яким ОСОБА_11 відчужила у власність ОСОБА_4 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 .

4.7. 17 листопада 2015 року ОСОБА_6 уклала шлюб з ОСОБА_12 . Після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище « ОСОБА_13 ». Це підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 14 березня 2018 року (а.с.229).

4.8. Спірні правовідносини регулюються главою 8 «Право спільною сумісної власності подружжя» та главою 11 «Припинення шлюбу» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України.

5. Норми права та стала судова практика, якими керується суд при вирішенні спору.

5.1. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

5.2. Згідно з п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

5.3. Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, таке майно або його вартість враховується при поділі. Цей висновок у повній мірі узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), відповідно до якого у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

5.4. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

5.5. Згідно з ч.2, ч.3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо з дружиною, чоловіком проживають діти, а також за умови, що розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку дітей та їх лікування.

5.6. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

5.7. Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

6.1. Встановлено, що автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , були придбані ОСОБА_3 в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17, в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, в такому випадку презюмується, що транспортні засоби були об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не подали жодного доказу на підтвердження того, що транспортні засоби були придбані за особисті грошові кошти відповідача. Таким чином, вказана презумпція залишилась не спростованою: автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , були спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

6.2. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач надав ОСОБА_3 згоду на відчуження транспортних засобів. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку ОСОБА_2 має право на відшкодування грошової компенсації вартості його частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 дочка ОСОБА_8 . Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтв про народження від 10 листопада 2008 року та ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34, 35). Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з матір`ю. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 13 квітня 2016 року (а.с.62-64) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_8 та дочки ОСОБА_8 в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення старшою дитиною повноліття. Зі змісту довідки-розрахунку, складеної 17 березня 2021 року головним державним виконавцем Бориспіль-ського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) Письком Ю.В. (а.с.230-232), вбачається, що станом на 28 лютого 2021 року у ОСОБА_2 виникла заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 190178 гривень 10 копійок. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.2, ч.3 ст.70 СК України частка позивача в транспортних засобах підлягає зменшенню до 1/3. Зі звітів про незалежну оцінку колісних транспортних засобів (а.с.135-164, 165-194) вбачається, що станом на час судового розгляду цивільної справи ринкова вартість автомобіля марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , становить 161510 гривень 00 копійок, а автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , 374900 гривень 00 копійок. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 не подали докази на підтвердження того, що станом на день судового розгляду цивільної справи вказані транспортні засоби мають меншу ринкову вартість. Подані ними рецензії (а.с.211-216, 217-222) не містять такої інформації та оцінюються судом як неналежні докази в розумінні ст.77 ЦПК України.

6.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 належить стягнути грошову компенсацію вартості 1/3 частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 53836 гривень 67 копійок (161510 : 3) та 1/3 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 124966 гривень 67 копійок (374900 : 3).

6.4. Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 7 вересня 2016 року у справі №359/3661/14-ц, згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Разом з тим, відсутність такої згоди сама про собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п.6 ст.3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Тому укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі №6-1912цс15, від 30 березня 2016 року у справі №533цс16 тощо. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що під час придбання транспортних засобів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 діяли недобросовісно: зокрема, їм було відомо про те, що автомобілі були спільною сумісною власністю позивача та ОСОБА_3 , а також про те, що вона не отримала згоду ОСОБА_2 на їх відчуження. Крім того, присудження позивачу грошової компенсації вартості частки в транспортних засобах є достатньою сатисфакцією за порушення його права.

6.5. З огляду на це суд вважає, що підстави для визнання недійсними договорів купівлі-продажу транспортних засобів, а також для визнання за ОСОБА_3 права власності на автомобіль марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , відсутні. Тому у задоволенні позову в частині цих вимог ОСОБА_2 належить відмовити.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.2. ОСОБА_2 сплатив судовий збір в загальному розмірі 4408 гривень 82 копійок (2999,22 + 1409,60). Ця обставина підтверджується квитанціями (а.с.1, 83). Однак пред`явлений ним позов задоволений частково: зокрема, загальний розмір грошових коштів, стягнутих на користь ОСОБА_2 , становить 178803 гривні 34 копійки (53836,67 + 124966,67).

7.3. З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_3 на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 1788 гривень 3 копійок (178803,34 : 100%).

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу автомобілів, визнання за відповідачем права власності на транспортні засоби та стягнення грошової компенсації вартості частки в автомобілях задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/3 частки в автомобілі марки «Hyundai Accent», номерний знак НОМЕР_1 , в розмірі 53836 гривень 67 копійок та 1/3 частки в автомобілі марки «Mitsubishi Pajero», номерний знак НОМЕР_2 , в розмірі 124966 гривень 67 копійок.

У задоволенні позову в частині інших вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 1788 гривень 3 копійок.

Повний текст рішення суду скласти протягом 8 квітня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець