Справа № 136/1047/21
провадження № 2/136/236/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Шпортун С.В.,

за участю секретаря судового засідання Мельник В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що вона, ОСОБА_1 є власником житлового будинку за АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 приходиться їй дочкою, місце проживання якої було зареєстровано в належному їй житловому будинку 10.07.1996. У 2018 році відповідач виїхала на заробітки та з того часу не проживає за зареєстрованим місцем проживання, не несе жодних зобов`язань щодо нерухомого майна, відсутні її особисті речі, у добровільному порядку відповідач не бажає знятись з реєстрації місця проживання, а даний факт перешкоджає позивачу як власнику повною мірою здійснювати свої правомочності щодо належного майна, що стало підставою звернення до суду позивача із даним позовом.

У визначений судом строк відповідач не направила до суду відзиву.

Ухвалою суду від 18.06.2021 призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

У визначений судом строк відповідач заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надала, також не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке було видане 02.04.2021 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Врублевською Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за №62.

Як убачається із записів вчинених у Домовій книзі житлового будинку АДРЕСА_2 (а.с.6), місце проживання відповідачки ОСОБА_2 зареєстровано 10.07.1996 у вищевказаному житловому будинку.

Факт реєстрації місця проживання ОСОБА_2 у житловому будинку АДРЕСА_1 , підтверджено відомостями отриманими судом з Турбівської селищної ради Вінницького району, а також адресно-довідковим підрозділом УДМС у Вінницькій області.

Як убачається із Акту обстеження матеріально-побутових умов життя складеного 14.06.2021 комісією у складі депутата Турбівської селищної ради Вінницького району Паранкевич І.І. та сусідів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , який затверджений селищним головою ОСОБА_5 14.06.2021 (а.с.7), гр. ОСОБА_2 не проживає за зареєстрованою адресою по АДРЕСА_3 , оскільки з травня 2017 року перебуває за межами України, участі у господарстві та благоустрою житлового будинку не приймає.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

За порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідна наявність одночасно двох умов, зокрема, відсутність члена сім`ї без поважних причин понад один рік, а також відсутність поважних причин не проживання за адресою такого житлового приміщення.

Судом встановлено, що відповідач з травня 2017 року не проживає за місцем зареєстрованого місця проживання, перебуваючи за межами України на заробітках, об`єктивних причин, які перешкоджають її в користуванні житлом та поверненню до України не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права особи на користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідача на користування чужим майном (спірним житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положень ч. 2 ст. 406 ЦК України, у зв`язку з чим позов слід задовольнити у повному обсязі.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 7680, 141, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - невідомо) про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя С.В.Шпортун