Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/4006/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд, Закарпатської області у складі головуючого судді А.А.Надопта, секретар судового засідання С.С.Онисько, за участю позивачки та її представника адвоката В.І.Ластівка, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про відібрання малолітньої дитини і повернення її за попереднім місцем проживання,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що в період часу з 14.01.2015р. по 09.10.2019р. вона з відповідачем ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2019р., яке набрало законної сили 11.11.2019р., шлюб між ними розірвано, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно на дитину, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати подачі позову - 14.08.2019р. і до досягнення дитиною повноліття. Станом на даний час відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, що підтверджується внесенням його до Єдиного реєстру боржників, за матеріалами виконавчого провадження №60342115 (стягнення аліментів).

Далі позивачка вказує, що Розпорядженням Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р. «Про визначення місця проживання дитини», визначено місце проживання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , також зобов`язано ОСОБА_2 , батька дитини, належним чином брати участь у вихованні та утриманні малолітньої ОСОБА_3 . Вказане Розпорядження Виноградівської РДА №248 є чинним, доведеним до відома батьків малолітньої ОСОБА_3 , і ніким не оспорювалось.

Позивачка вказує, що після видачі Розпорядження Виноградівської РДА №248, відповідач декілька разів забирав малолітню доньку ОСОБА_3 без її відома та дозволу і утримував її у себе вдома, повертати дитину відмовлявся, внаслідок чого позивачка була вимушена звертатися до правоохоронних органів.

Зокрема, 28.08.2019р. вона звернулася із заявою до Виноградівського ВП про те, що ОСОБА_2 відмовляється повертати їй їх малолітню доньку ОСОБА_3 , яку він забрав з дому 25.08.2019р.; 03.04.2021p. вона знову звернулася із заявою до Відділення поліції №1 Берегівського РВП в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2 забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 та забороняє позивачці з нею бачитись і спілкуватись; 15.07.2021р. вона вчергове звернулася із заявою до Відділення поліції №1 Берегівського РВГ в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2 знову забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 та забороняє з нею бачитись, спілкуватись, чим порушує Розпорядження голови Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р.; 21.05.2021р. відповідач ОСОБА_2 прийшов до них додому і у присутності старшої доньки ОСОБА_11 забрав їх спільну малолітню доньку ОСОБА_3 і до цього часу її позивачці не віддає.

На підставі наведеного позивачка вважає, що проживання доньки з відповідачем наносить травми психіці малолітньої дитини, так як відповідач зловживає алкогольними напоями, палить, і це все відбувається на очах їх спільної доньки. Окрім цього, відповідач користується тим, що донька тривалий час проживає з ним, внаслідок чого здійснює на дитину психологічний вплив запевняючи, що в дитини не має мами, а є тільки батько, який її і народив, формуючи таким чином у дитини негативне уявлення щодо ролі матері у сімейному житті, а відтак викладені обставини, змушують позивачку звернутися із позовною заявою до суду, адже інакшим чином неможливо вирішити спір щодо повернення малолітньої дитини до визначеного місця проживання, а відтак просить суд її позов задоволити: відібрати у ОСОБА_2 їх малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути дитину позивачці, допустити негайне виконання судового рішення в частині відібраня малолітньої дитини ОСОБА_3 і повернення її матері ОСОБА_1 та стягнути з відповідача на її користь сплачені нею судові витрати по справі.

Позивачка та її представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю з підстав, наведених у позові та просили такі повністю задоволити.

Відповідач та його представник, будучи належним чином повідомленими про місце і час розгляду справи у суді в попередньому судовому засіданні 01.12.2021р. в судове засідання не з`явились.

Разом з тим, 21.12.2021р. відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмову заяву №22145, в якій просив суд слухання справи відкласти на іншу дату у зв`язку із «зайнятістю його представника адвоката І.Я.Лапчака в справі, яка призначена до розгляду в Закарпатському апеляційному суді 22.12.2021р.».

Суд, заслухавши думку інших учасників процесу з приводу відкладення справи, які категорично заперечували проти її задоволення, оскільки така належними та достовірними доказами не доведена, приходить до висновку про необхідність у відмові у її задоволенні з огляду на наступне.

Так, звертаючись з даною заявою відповідач, послався на те, що його представник 22.12.2021р. буде перебувати в Закарпатському апеляційному суді, проте належних і достовірних доказів такого суду не надав, зокрема, копію судового повідомлення на адресу адвоката про виклик до Закарпатського апеляційного суду, в порушення вимог у заяві не зазначено дату та час такого апеляційного розгляду, як і не зазначено номер справи, по якій має бути розгляд. Крім цього, відповідач, звертаючись до суду із заявою про відкладення розгляду справи, не вказав своєї позиції щодо розгляду справи, а тому суд обґрунтовано вважає, що поведінка зазначених учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, які, заокрема, направлені на невиправдане затягування процесу, що суд розцінює, як зловживання своїми процесуальними правами, на що суд, відповідно має реагувати законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права.

Слід також відзначити, що у заяві відповідача про відкладення розгляду справи йдеться про те, що його представник 22.12.2021р. буде перебувати в Закарпатському апеляційному суді, проте сам представник, який відповідно до вимог ЦПК України, особисто зобов`язаний повідомляти суд про поважність причин неявки до суду з посиланням на належні і достовірні докази такого, що суду не було надано, а відтак суд визнає неявку як відповідача, так і його представника, без поважних прични.

Так, відповідно до ч.3 п.1 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомленя причин неявки.

На підставі наведеного суд, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ст.210 ЦПК України, з врахуванням вимог ст.3 Конвенції про права дитини, якими передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, з урахуванням тривалого (19.08.2021р.) перебування справи у суді, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989р. про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлених на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому суд вважає за необхідне розглянути справу за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів, що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбаченими нормами ЦПК України.

Представник Служби у справавх дітей Виноградівської міської ради в судове засідання не з`явилась, проте 22.12.2021р. подала до суду повторну заяву, в якій позовні вимоги позивачки повністю визнала та підтримує її вимоги, справу просила розглянути у її відсутності. Одночасно із заявою надала Висновок органу опіки та піклування №02-10/3790 від 28.10.2021р. щодо доцільності визначення місця проживання неповнолітньої дочки сторін з позивачкою та повернення її відповідачем матері.

Отже, заслухавши позивачку та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, в тому числі матеріалів Відзиву на позов і витребуваних на підставі клопотання відповідача матеріалів адміністративної справи №299/3771/19, інших доказів сторони та їх представники в судовому засіданні не надали, а відтак суд приходить до наступного.

У відповідності з положеннями ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов`язків.

Так, відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має праве на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст.ст.77,81 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмету доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Між тим, в судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 14.01.2015р. по 09.10.2019р., від якого у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області 19.08.2016р.).

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09.10.2019р., яке набрало законної сили 11.11.2019р., шлюб між сторонами було розірвано, вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти на утримання їх малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дати подачі позову - 14.08.2019р. і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено у суді станом на даний час відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, що підтверджується внесенням його до Єдиного реєстру боржників, за матеріалами виконавчого провадження №60342115.

Мати та батько малолітньої ОСОБА_3 проживають окремо, як встановлено у суді, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дочка, а тому Розпорядженням Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р. «Про визначення місця проживання дитини», визначено місце проживання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , також зобов`язано ОСОБА_2 , батька дитини, належним чином брати участь у вихованні та утриманні малолітньої ОСОБА_3 .

Вказане Розпорядження Виноградівської РДА №248 є чинним, доведеним до відома батьків малолітньої ОСОБА_3 , і ніким не оспорювалось.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися де суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законню інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (ч.ч.1,5 ст.4 ЦПК). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК).

Суд вважає, що правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані нормами Сімейного Кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства».

Так, відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину.

У відповідності до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989р. - держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України передбачена рівність батьків щодо виховання своїх дітей, зокрема, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Матеріалами справи встановлено, що після видачі Розпорядження Виноградівської РДА №248, відповідач неодноразово забирав малолітню доньку ОСОБА_3 без відома та дозволу позивачки і утримував її у себе вдома і повертати дитину відмовлявся, внаслідок чого позивачка була вимушена звертатися до правоохоронних органів за захистом свого права /а.с.14-22/.

Так, 28.08.2019р. вона звернулася із заявою до Виноградівського ВП про те, що ОСОБА_2 відмовляється повертати їй їх малолітню доньку ОСОБА_3 , яку він забрав від з дому 25.08.2019р.; 03.04.2021p. вона знову звернулася із заявою до Відділення поліції №1 Берегівського РВП в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2 забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 та забороняє позивачці нею бачитись і спілкуватись; 15.07.2021р. вона вчергове звернулася із заявою до Відділення поліції №1 Берегівського РВГ в Закарпатській області про те, що ОСОБА_2 знову забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 та забороняє з нею бачитись, спілкуватись, чим порушує Розпорядження голови Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р.; 21.05.2021р. відповідач ОСОБА_2 , прийшов до них додому і у присутності старшої доньки ОСОБА_11 забрав їх спільну малолітню доньку ОСОБА_3 і до цього часу її позивачці не віддає.

Зазначені обставини у суді ствердили також і допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Отже в судовому засідання на підставі достовірних та належних доказів встановлено, що відповідач без дозволу матері в незаконний спосіб забрав їх спільну малолітню дитину, без законних підстав утримує малолітню дитину у себе в дома, не допускає до доньки рідної матері, чим порушує визначене Розпорядженням Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р. «Про визначення місця проживання дитини» місце проживання їх малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

Між тим, відповідно до 2 принципу Декларації прав дитини від 20.11.1959р., дитині законом та іншими засобами повинні бути забезпечені спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б йому розвиватися фізично, розумово, морально та духовно.

Декларацією прав дитини, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Зазначене узгоджується із Законом України «Про охорону дитинства», за яким сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний духовний і моральний розвиток навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя і праці.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частиною першою статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам (ч.2 ст. 162 СК України).

Відповідно до вимог ч.ч.1-6 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Згідно ч.ч.4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Між тим, відповідно до вимог ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частиною 3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування (ст.19 СК України).

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Між тим, з Висновку органу опіки та піклування Виноградівської МР від 28.10.2021р. №02-10/3790 вбачається /а.с.65/, що орган опіки та піклування Виноградівської міської ради, після ознайомлення з матеріалами позовної заяви, після розмови з батьком ОСОБА_2 , який вказав, що не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, з врахуванням раніше прийнятого Розпорядження голови Виноградівської РДА №248 від 27.09.2019р., а відтак на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 19.10.2021р. прийшли до висновку за доцільне відібрання малолітньої дочки сторін ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька і повернення її за попереднім місцем проживання до матері.

В наданій до суду своїй письмовій заяві про розгляд справи у його відсутності представник органу опіки та піклування також просив задоволити вимоги позивачки, пославшись на дані зазначеного Висновку.

Отже, з огляду на встановлене у судовому засіданні, зваживши на малолітній вік дочки сторін, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачки щодо відібрання малолітньої дочки від батька, який в незаконний спосіб утримує тривалий час у себе дитину та повернення її до місця проживання саме з позивачкою, а ті доводи, на які відповідач та його представник посилалися, в тому числі і у Відзиві на позов /а.с.38-59/, не свідчать про наявність виняткових обставин, які-б дозволили розлучити малолітню дочку сторін з матір`ю.

При цьому суд виходить з того, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (принцип 6 Декларації прав дитини).

Між тим, суд встановив, що позивачка має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування- відповідно до Довідки №548 від 10.08.2021р., виданої директором О.Милюковим /а.с.13/ працює у КНП «Виноградівська РЛ» на посаді бухгалтера, вона створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дочки.

При цьому суд в цій справі не встановив виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відібрання дитини і визначення місця проживання дитини з матір`ю та відсутність правових підстав, передбачених вказаними нормами матеріального права, для розлучення малолітньої дочки зі своєю матір`ю.

Судові витрати на підставі ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Так, з матеріалів справи /а.с.1/ вбачається, що звертаючись до суду із даним позовом, позивачка сплатила судовий збір, а саме: 908,00 грн., а отже, за результатми розгляду справи слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір.

Відповідно до вимог ст.ст.7,19,150,160,162 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини та ст.ст.10,12,13,18,80-81,141,223,259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради про відібрання малолітньої дитини і повернення її за попереднім місцем проживання- задоволити.

Відібрати у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , р.к.п.п. НОМЕР_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повернути її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , р.к.п.п. НОМЕР_3 .

Допустити негайне виконання судового рішення в частині відібраня малолітньої дитини ОСОБА_3 і повернення її матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 .

Судові витрати, пов`язані з розглядом цивільної справи, а саме 908,00 грн. сплачених позивачкою, стягнути з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , р.к.п.п. НОМЕР_2 на користь позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , р.к.п.п. НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду виготовлене 23.12.2021р.

ГоловуючийА. А. Надопта