Суддя першої інстанції Селіщева Л.І.
Провадження № 22-ц/812/940/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2020 року м. Миколаїв Справа № 488/1137/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року, ухвалене під головуванням судді Селіщевої Л.І., в залі судового засідання в м. Миколаїв, об 11 год. 29 хв., за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

18 березня 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк), яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те що 27 червня 2007 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № NKTGG104040058, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 39 590 доларів США строком до 26 червня 2037 року включно, з яких 29 600 доларів США на придбання квартири, а 9 990 доларів США на сплату страхових платежів.

В той же день, для забезпечення виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № NKTGG104040058 між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, поручитель зобов`язався перед Банком, нести солідарну відповідальність за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором.

Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання у повному обсязі, в той час як позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 15 грудня 2014 року, виникла кредитна заборгованість перед Банком в загальному розмірі 34 652,14 доларів США, що еквівалентно 546 117,72 грн., з яких: 28 983,40 доларів США - заборгованість зі сплати тіла кредиту; 3 531,19 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом; 258,98 доларів США- заборгованість за комісією за користування кредитом; 213,36 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 649,35 доларів США - штраф (процентна складова), яку позивач просив солідарно стягнути з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на його користь.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року позов задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № NKTGG104040058 від 27 червня 2007 року, станом на 15 грудня 2014 року, на загальну суму 34 652,14 доларів США, що еквівалентно 546 117,72 грн., з яких: 28 983,4 доларів США - заборгованість зі сплати тіла кредиту; 3 531,19 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 258,98 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 213,36 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за кредитним договором; 15,86 доларів США - штраф (фіксована частина); 1 649,35 доларів США - штраф (процентна складова), а також стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1 827 грн. судового збору на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що позичальник своєчасно кредит, а також нараховані за його користування відсотки не повернув, продовжував користуватися грошима на тих же умовах, договір не розривав, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню.

Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, відповідачі подали апеляційну скаргу, де просили скасувати оскаржене рішення місцевого суду та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного її вирішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, а саме прострочкою сплати кредитних коштів, 25 вересня 2014 року Банком було направлено вимогу до позичальника ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту протягом п`яти днів з дня отримання вимоги, яка була отримана позичальником в жовтні 2014 року. Тобто фактично банк припинив дію кредитного договору саме в жовтні 2014 року. Між тим, проценти були нараховані до 15 грудня 2014 року, що є неправомірним.

Оскільки кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то у кредитора відсутні підстави для стягнення відсотків після дати направлення вимоги про дострокове припинення кредитного договору.

Постановою апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року в частині вирішення вимоги про стягнення штрафу (фіксованої та процентної складових) за прострочку виконання грошового зобов`язання скасовано і в цій частині ухвалено рішення, яким відмовлено ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення штрафу у фіксованій та процентній складових у зв`язку з їх безпідставністю. Рішення в частині загального розміру боргу, належного до стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено, зменшено загальний розмір заборгованості з 34 652, 14 доларів США до 32 986, 93 доларів США.

Постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року постанову апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення процентів за користування кредитом скасовано, направлено справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Миколаївської області від 09 липня 2018 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення комісії за користування кредитом скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовної вимоги Банка про солідарне стягнення 258,98 доларів США комісії за користування кредитом відмовлено.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. На адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про розгляд справи без участі останнього та його представника. Також було повідомлено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. З урахування зазначених обставин суд апеляційної інстанції відповідно до приписів ч. 2 ст. 372 ПЦК України розглянув справу без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги в частині рішення, яка переглядається, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга в цій частині підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у редакції Закону України N 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - ЦПК України) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України № 2147-УШ від 3 жовтня 2017 року, що набув чинності 15 грудня 2017 року, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами не в повній мірі відповідає наведеним нормам процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи 27 червня 2007 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № NKTGG104040058, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 39 590 доларів США строком до 26 червня 2037 року, включно на придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , при цьому у розмірі 29 600 доларів США на придбання квартири, а також у розмірі 9 990 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою 1% на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 27 червня 2007 року № NKTGG104040058, Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки № NKTGG104040058/1.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та дослідивши надані сторонами докази, дійшов правильного висновку, що внаслідок неналежного виконання позичальником та поручителем зобов`язань за кредитним договором щодо повернення процентів за користування кредитними коштами, Банк відповідно до ст. 1050 ЦК України та умов договору має право на дострокове повернення всієї суми боргу та нарахованих процентів обумовлених договором, за користування кредитними коштами.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Суд першої інстанції не врахував зазначених положень матеріального права та не надав належну юридичну оцінку доводам відповідачів та наявним в матеріалах справи доказам щодо досудової вимоги Банку про дострокове повернення кредитних коштів.

Так за матеріалами справи 25 вересня 2014 року Банком на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 було направлено повідомлення про наявність у останнього простроченої заборгованості по сплаті кредиту № NKTGG104040058 від 27 червня 2007 року, у розмірі 2 750,03 доларів США, та необхідність погашення простроченої заборгованості у строк не пізніше п`яти календарних днів з дати одержання цього повідомлення.

Окремо у цьому повідомленні Банк вимагав від боржника та поручителя повернення суми кредиту в повному обсязі, а також нарахованих процентів у разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст. 1050 ЦК України та умов кредитного договору № NKTGG104040058 від 27 червня 2007 року.

Таким чином банк змінив строк виконання грошового зобов`язання, передбачений кредитним договором, укладений сторонами від 27 червня 2007 року.

За умовами цього договору періодом оплати заборгованості за кредитним договором визначено з 20 по 27 число кожного місяця, а розмір щомісячного платежу для такої оплати складає 367,47 дол. США.

Відповідно до п.п. 2.3.3.Договору позичальник має право повернути Банку суму кредиту в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про таку вимогу від Банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов даного договору, вимога Банку втрачає чинність.

Відповідачі не заперечували, що отримали повідомлення Банку про дострокове повернення суми кредиту, між тим не зазначали дату отримання такої вимоги та не надали відповідні докази на підтвердження цих обставин. Ця вимога Банку була залишена без виконання.

З огляду на встановлені обставини та наведені умови кредитного договору суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що початком строку для виконання такої вимоги слід вважати 26 вересня 2014 року, а закінченням цього строку 25 жовтня 2014 року. Таким чином строком виконання кредитного договору вважається 25 жовтня 2014 року, а тому після цієї дати нарахування процентів за користування кредитними коштами не передбачено. За наданим розрахунком Банку на зазначену дату заборгованість за процентами склала 2 982.59 доларів США, а тому саме ця сума підлягає стягненню з боржника.

Оскільки позичальник отримав кредитні кошти в іноземній валюті доларах США, умовами договору передбачено повернення коштів також в валюті, то боржник зобов`язаний повернути таку ж суму коштів у тій самій валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року).

Частинами 1, 2 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч.ч 1,2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.

Як встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_2 , який є поручителем за виконання обов`язків боржника за вказаним кредитним договором, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За обставинами справи правовідносини, що виникли між Банком та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладеного договору поруки від 27 червня 2007 року, не допускають правонаступництва.

За приписами ч. 1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст. 255 та 257 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року в частині солідарного стягнення з відповідачів процентів за користування кредитом підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення, за яким слід стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 2 982,59 доларів США, а провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитом закрити.

Керуючись ст. ст. 374, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2018 року в частині солідарного стягнення процентів за користування кредитом скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» 2 982,59 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за кредитним договором № NKTGG104040058 від 27 червня 2007 року.

Провадження у справі в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування кредитом закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.