Номер провадження: 22-ц/813/1770/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, Білгород-Дністровська районна державна адміністрації як орган опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею, -

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2017 року представник ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. В обґрунтуванні позовних вимог, позивач вказував на те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.07.2017 року по справі за № 495/3609/17 шлюб між сторонами було розірвано, а рішення набрало законної сили. В шлюбі народився малолітній син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на теперішній час постійно проживає з матір`ю. Як зазначає позивач, після того як сторони розлучилися відповідач усілякими способами перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною, прямо відмовляючи в його проханні бачитися з дитиною. Позивач офіційно працює та сплачує присуджені судом аліменти на утримання дитини (а.с 2-7).

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду (головуючий - суддя Прийомова О.Ю.) від 16 листопада 2019 року вирішено задовольнити позовні вимоги (а.с 121-125).

18.07.2019 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою від 06 вересня 2019 року Білгород-Дністровського міськрайонного суду, заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі - залишено без задоволення (а.с 148-151).

30 вересня 2019 року, не погоджуючись з вказаним заочним рішенням ОСОБА_1 звернулася через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області з апеляційною скаргою на заочне рішення від 16 листопада 2018 року (а.с 155-157).

В обґрунтуванні своєї скарги, апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Також апелянт вважає, що суд не повністю з`ясував обставини, що мають значення для справи на підставі встановлених фактів, зробив не правильний висновок про взаємовідносини сторін. Апелянт посилається на те, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною, а вказує на відсутність належних доказів які б підтверджували зворотнє. Як зазначає апелянт, відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною підтверджується і відсутністю будь-яких звернень самого позивача до Органу опіки та піклування до того часу як він звернувся до суду. Тому апелянт просить скасувати заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 16 листопада 2018 року по справі № 495/10615/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та вихованні, визначення способу участі у її вихованні та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею.

До матеріалів справи було приєднано відзив на апеляційну скаргу, додаткові пояснення по апеляційний скарзі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги заперечував. Інші учасники провадження в судове засідання не з`явились. Про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги з врахуванням предмету та підстав заявленого позову в суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог, зокрема мотивувавши своє рішення тим, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування, на думку суду першої інстанції, буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже, суд першої інстанції, визнав, що безпосередня участь батька у вихованні сина, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини, а тому задовольнив позов.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги та відхиляючи їх апеляційний суд виходить з наступного.

Предметом судового розгляду за обставинами даної справи є вимога позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. При цьому сам факт звернення до суду свідчить про те, що існують перешкоди в реалізації прав позивача, а посилання апелянта на відсутність доказів з цього приводу відхиляються судом.

Щодо посилань апелянта на порушення ст. 6 Європейської конвенції, гарантованого нею права на участь в судових засіданнях, подання доказів, то апеляційний суд виходить з того, що в матеріалах справи є довідка щодо фактичного місця проживання відповідачки (а.с. 34), наявна довідка про місце реєстрації (а.с. 37). За вказаними адресами сторона повідомлялась про час та місце проведення судового засідання (а.с. 71, 100, 102). В судовому засіданні 21.03.2018 року приймав участь представник відповідача ОСОБА_6 (а.с. 48-49), був повідомлений про час та місце проведення наступного судового засідання (а.с. 50) 11.04.2018 року, в якому прийняв участь (а.с. 54-55), повідомлений про наступне судове засідання на 27.04.2018 року (а.с. 56). Також представник відповідачки був повідомлений про судове засідання на 14.08.18 (а.с. 79), на 7.11.18 року (а.с. 111). Наведене свідчить про обізнаність сторони про існування справи, а також з врахуванням часу знаходження справи в суді, про наявність можливості подавати докази на підтвердження своєї процесуальної позиції. Після прийняття заочного рішення суду сторона особисто ознайомилась з матеріалами справи (а.с. 130-131), подала заяву про перегляд заочного рішення (а.с. 133-135) без додання будь-яких доказів, які б свідчили про необґрунтованість судового рішення. Реалізація процесуальних прав залежить від сторони, а тому слід визнати, що займаючи таку позицію, сторона самостійно ними розпорядилась. При цьому апеляційна скарга була розглянута по суті, а стороні таким чином була забезпечена реалізація на справедливий судовий розгляд, оскільки право доступу до суду апеляційної інстанції є невід`ємною частиною права цього права, гарантовано Європейською конвенцією з прав людини з метою перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

Щодо інших доводів апеляційної скарги апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи скарги не впливають на оцінку спірних правовідносин, оскільки стосуються фактів поза межами оцінки та зводяться до цитування практики Європейського суду, яке не спростовує вірних по суті висновків суду першої інстанції, який з дотриманням вимог чинного законодавства розглянув справу та прийняв судове рішення.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростували висновків суду першої інстанції, в цілому зводяться до критики позиції позивача та жодними доказами не підтверджуються, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 листопада 2018 року- залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко

Повний текст постанови виготовлено 25 березня 2020 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

20.02.2020 року м. Одеса