_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 6/947/50/20
УХВАЛА

07.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кирикової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває вищевказане подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича.

25.06.2020 року до суду надійшло клопотання від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 про зупинення провадження в цій справі до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду справи №947/7695/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання угоди недійсною.

03.08.2020 року до суду надійшла заява від представника заінтересованої особи ОСОБА_2 про розгляд вказаного клопотання в судовому засіданні за відсутності представника.

В судове засідання призначене на 07.10.2020 року сторони по справі не з`явились.

Дослідивши подане до суду клопотання, матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №520/10954/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

23 березня 2016 року за наслідком розгляду вказаної справи Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що за курсом НБУ станом на 04.08.2015 року еквівалентно 100000 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654 гривні 00 копійок.

05 квітня 2016 року ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

За наслідком розгляду апеляційної скарги, 01 грудня 2016 року апеляційним судом Одеської області постановлено ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 березня 2016 року залишено без змін.

Вказана ухвала апеляційного суду Одеської області разом з рішенням суду першої інстанції залишені без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2017 року.

05 грудня 2017 року до суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_3 , як особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд першої інстанції вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23 березня 2016 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року.

Будучи незгодною з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційного суду від 30 серпня 2018 року, ОСОБА_3 надала касаційну скаргу, на підставі якої ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній цивільній справі.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 оскаржив постанову апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року у касаційному порядку.

Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .

Постановою Верховного Суду від 04 червня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 - залишені без задоволення. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 24 березня 2016 року та постанову апеляційного суду Одеської області від 30 серпня 2018 року - залишено без змін.

Крім того, 02.10.2018 року на виконання вказаного рішення суду, Київським районним судом міста Одеси видано виконавчий лист №520/10954/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 15.08.2012 року в сумі 2171748 гривень 40 копійок, що станом на 04.08.2015 року, еквівалентно 100000 (сто тисяч) доларів США.

Вказаний виконавчий лист з примусового виконання перебуває в рамках виконавчого провадження АСВП №57513228, в провадження приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича.

Як зазначив приватний виконавець, ним було встановленою, що боржник за вказаним виконавчим провадженням ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 04 жовтня 1997 року.

Також приватним виконавцем було встановлено, що дружині боржника на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

За наслідком чого, оскільки вказана квартира зареєстрована за дружиною боржника в період шлюбу, приватний виконавець вважає, що така квартира належить подружжю на праві спільної сумісної власності, частки подружжя у майні є рівними, у зв`язку з чим звернувся до суду з поданням для визначення частки ОСОБА_1 у розмірі Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 , для можливості вчинити подальші дії зі звернення стягнення на майно боржника для погашення заборгованості за спірним виконавчим листом.

Під час розгляду вказаного подання, ОСОБА_1 надав заперечення проти задоволення вказаного подання, в яких зазначив, що квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю дружини боржника ОСОБА_3 , оскільки така квартира була придбана за особисті кошти ОСОБА_3 , що підтверджується угодою про роздільне майно подружжя від 10 грудня 1997 року, відповідно до якої ОСОБА_1 визнає, що до одруження, ОСОБА_3 мала особисті накопичування в розмірі 85800 доларів США, які відповідно до пункту 2 даної угоди є роздільним майном та власністю ОСОБА_3 .

Однак, як вбачається з наданих до суду документів, 01.04.2020 року в інтересах позивача ОСОБА_2 до суду звернувся адвокат Демчук Я.В. з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просить визнати угоду про роздільне майно подружжя від 10.12.1997 року, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 недійсною.

Зазначена позовна заява перебуває на розгляді в провадженні Київського районного суду міста Одеси в рамках цивільної справи №947/7695/20, під головуванням судді Васильків О.В., провадження в якій відкрито на підставі ухвали суду від 16.04.2020 року.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Диспозиція приведеної норми свідчить про те, що обов`язок суду зупинити провадження у справі виникає винятково у випадку, коли інша пов`язана справа перебуває у провадженні суду (тобто у ній відкрите провадження) і за своїм характером є конституційною, адміністративною, цивільною, господарською або кримінальною.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Така підстава зупинення провадження застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у цій справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідні норми спрямовані, зокрема, на попередження ухвалення судових рішень, виходячи з доказів і встановлених на їх підставі обставин, які можуть бути спростованими рішенням у іншій справі, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Згідно ч. 1 п. 5 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Крім того, у рішенні від 25 липня 2002 року по справі " Совтрансавто - Холдинг " проти України " Європейський суд з прав людини зазначив, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

При викладених обставинах, з урахуванням того, що заперечення ОСОБА_1 проти задоволення цього подання ґрунтуються на підставі угоди про роздільне майно подружжя від 10.12.1997 року, що впливає на розмір часток в майні, а вказана угода в свою чергу є предметом розгляду в рамках цивільної справи №947/7695/20,суд доходить до висновку, що судове рішення за наслідком розгляду цивільної справи №947/7695/20, буде мати важливе значення для вирішення спору в цій справі, та надані до суду докази, без врахування рішення суду по вказаній справі, не дозволяють суду повноцінно та об`єктивно встановити і оцінити обставини, які є предметом судового розгляду, у зв`язку з чим суд вважає клопотання представника ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі обґрунтованим та підлягаючим задоволенню.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 352, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника заінтересованої особи ОСОБА_2 про зупинення провадження по справі задовольнити.

Зупинити провадження по справі №520/10954/15-ц за поданням приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Парфьонова Георгія Володимировича, за участі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визначення частки майна боржника у майні, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, до набранням законної сили судовим рішенням за наслідком розгляду цивільної справи №947/7695/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання угоди недійсною.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.