Постанова

Іменем України

21 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 22-ц/824/12355/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Подільського районного суду м. Києва

в складі судді Васильченка О.В.

від 18 червня 2020 року

у справі №758/5305/19 Подільського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації,

третя особа - Міністерство соціальної політики України,

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Подільська РДА в м. Києві) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо позачергового забезпечення ОСОБА_1 , як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1, жилою площею протягом року з дня подання заяви (17.05.2016) та зобов`язати забезпечити його житлом з підстав, передбачених п. 10 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він, як інвалід ІІІ групи, яка встановлена йому внаслідок захворювання отриманого за результатом безпосередньої участі у ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, учасник ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС категорії 1, має право на забезпечення жилою площею, внаслідок чого перебуває на позачерговому квартирному обліку в Подільській РДА в м. Києві.

Вказував, що 17.05.2016 Подільською РДА у м. Києві його разом з родиною постановлено на квартирний облік про забезпечення житлом в позачерговому порядку, відповідно до вимог ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон), якою передбачено забезпечення житлом протягом одного року з моменту подання заяви.

Однак, відповідач в порушення наведених положень закону не забезпечив його житлом в травні 2017 року, тобто протягом року з моменту подання заяви про постановлення на квартирний облік, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом.

Також вказував, що через рік після подання заяви про постановлення на квартирний облік він звертався до відповідача з відповідним запитом щодо забезпечення житлом, на що останній йому повідомив, що внаслідок введення в дію Законів України "Про запобігання впливу світової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" та "Про регулювання містобудівної діяльності" надходження загальної площі квартир від забудовників, за рахунок яких забезпечувались житлом черговики квартирного обліку, значно зменшилось. Тобто, не відмовляючи у відкритій формі, ОСОБА_1 було повідомлено, що житловою площею його буде забезпечено згідно черги квартирного обліку.

Вважав, що несвоєчасне забезпечення його житлом суперечить вимогам діючого законодавства та грубо порушує його права, як учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву.

Зазначив, що позивач разом з родиною із 4 осіб дійсно перебуває на квартирному обліку в Подільському районі з 17.05.2016 по пільговій категорії "потерпілі від аварії на ЧАЕС 1 категорії". Станом на 03.04.2020 ОСОБА_1 в загальній черзі за №4982, в позачерговій за № 496 , по пільговій категорії за №109. Також додав, що станом на 03.04.2020 родина, яка перебуває першою в списку на позачергове отримання житла в категорії "потерпілі від аварії на ЧАЕС 1 категорії" зарахована на квартирний облік до пільгової черги в 1995 році.

За вказаних обставин, на думку відповідача, відсутні підстави вважати, що оскаржувані позивачем дії відповідача не можна трактувати як "протиправна бездіяльність", оскільки порядок позачергового надання жилих приміщень здійснюється також в порядку черговості виключно з дотриманням вимог чинного законодавства. Посилаючись на викладене просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилався на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушеннями норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, а тому підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції не врахував обставин, на які посилався позивач у позовній заяві, натомість в обґрунтування рішення суд навів в мотивувальній частині лише обставини, на які посилався відповідач у своєму відзиві, та зазначив, що доказів того, що позивач має право на зміну черговості видачі квартири, до суду надано не було.

Крім того, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що судом допущено порушення норм процесуального права. Зокрема, судом першої інстанції направлено позивачу копію рішення суду від 18.06.2020 лише 30.07.2020, тобто без дотримання строку, визначеного ст. 272 ЦПК України. Додав також, що судом не було своєчасно направлено копію оскаржуваного рішення суду і на електронну пошту позивача, яка зазначена у позовній заяві.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 27.02.2018 та ухвалити нове рішення.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого рішення, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ст. 274, 369 ЦПК України спір у даній справі підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає правильним з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії та має статус громадянина (особи), яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується відповідним посвідченням (а.с. 76).

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0085860 від 13.05.2014 ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності (довічно) (а.с. 77).

З 17 травня 2016 року позивач та члени його сім`ї у складі 4 осіб перебувають на квартирному обліку у Подільській районній в місті Києві державній адміністрації та мають позачерговий порядок забезпечення житлом (категорія обліку: потерпілі у зв`язку з аварією на ЧАЕС, 1 категорія) (а.с. 78).

Листом №УК-49672/1 від 27.11.2017 Подільська РДА в м. Києві повідомила, що позивача буде забезпечено житлом згідно квартирної черги (а.с. 80).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що він та його родина віднесені до категорії громадян, які потерпілі у зв`язку з аварією на ЧАЕС (1 категорія), а тому у відповідності до вимог п. 10. ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» протягом року з дня подання відповідної заяви мають бути забезпечені житлом.

Вирішуючи спір, суд вірно виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України "Про місцеві державні адміністрації", Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР).

Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача, що він має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог п. 10. ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Разом з цим, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 43 ЖК Української РСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Статтею 46 ЖК Української РСР визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою.

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЖК Української РСР передбачено надання жилого приміщення поза чергою: інвалідам Великої Вітчизняної Війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної Війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків; громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей; особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі; працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Частиною другою статті 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством.

Такий випадок передбачено зокрема у пункті 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно якої особам, віднесеним до категорії 1, надається така пільга як позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності).

Разом з тим, пунктом 38 Правил квартирного обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 №470 зі змінами (далі - Правила) передбачено, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Інших підходів, ніж дата взяття на облік у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень діючим законодавством не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 12.08.2019 порядковий номер ОСОБА_1 в загальній черзі є №5111, в списках позачерговиків - 514, а за категорії обліку «потерпілі в зв`язку з аварією на ЧАЕС 1 категорії» - 115. А станом на 03.04.2020 порядковий номер ОСОБА_1 в загальній черзі є №4982, в списках позачерговиків - 496, а за категорії обліку «потерпілі в зв`язку з аварією на ЧАЕС 1 категорії» - 109.

Крім того, як правильно встановлено судом, матеріали справи не містять доказів, які вказують на те, що ОСОБА_1 має право на зміну черговості забезпечення житлом. Також, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що позивач має переважне право на отримання житла перед іншими громадянами з таким самим статусом, які користуються правом позачергового пільгового одержання жилих приміщень.

За приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наведені обставини свідчать, що позивач, звертаючись до суду з позовом, у відповідності до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що надійшла його пільгова черга на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», але його житлом не забезпечили.

Оскільки ст. 46 ЖК Української РСР не встановлено строк та переважне право на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків для осіб, які мають право на отримання житла у відповідності до вимог Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», то ОСОБА_1 повинен бути забезпечений житлом в порядку пільгової черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове (пільгове) одержання житла раніше нього, що відповідатиме положенням статті 43 ЖК Української РСР.

Отже, задоволення позовних вимог ОСОБА_1 порушить встановлений законом порядок надання житла і призведе до порушення прав інших осіб, які потребують поліпшення житлових умов з числа постраждалих осіб внаслідок аварії на ЧАЕС, які знаходяться на квартирному обліку раніше позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність в діях відповідача порушення прав позивача та його родини щодо забезпечення житлом.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог відповідає обставинам справи та положення матеріального закону.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд не зазначив у рішенні обставин, на які посилався позивач у позовній заяві.

Як вбачається зі змісту позовної заяви позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив наступні обставини: внаслідок захворювання, отриманого під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності; ОСОБА_1 згідно свідоцтва є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії; 17.05.2016 ОСОБА_1 разом з родиною постановлено на квартирний позачерговий облік у Подільській РДА в м. Києві. Також ОСОБА_1 у позові зазначив, що через рік після постановлення на квартирний облік, як то передбачено Законом, його разом з родиною не було забезпечено житлом, у зв'язку з чим він з приводу даного питання звернувся до відповідача, який повідомив, що житловою площею буде забезпечено згідно черги. Окрім цього, у позові ОСОБА_1 зазначив норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

В свою чергу з мотивувальної частини оскаржуваного рішення вбачається, що вищевказані обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, суд зазначив у рішенні (а.с. 105).

Отже, є безпідставними доводи апеляційної скарги про не зазначення в рішенні суду обставин, на які посилався позивач.

З наведеного слідує, що також є безпідставними доводи апеляційної скарги про зазначення в рішення суду лише обставин, на які посилався відповідач. Більш того, зазначення в рішенні обставин, на які посилаються сторони, в тому числі і відповідач, є обов'язком суду, згідно ст. 265 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд в порушення ст. 272 ЦПК України несвоєчасно направив позивачу копію повного рішення суду. Однак, таке порушення норм процесуального закону допущено судом вже після ухвалення рішення суду, а відтак і не впливає на висновок суду про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай