Ухвала

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 505/3041/17

провадження № 61-14313ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької (Борщівської) сільської ради Подільського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоселівське» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Куяльницької (Борщівської) сільської ради Подільського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоселівське» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 жовтня 2010 року, позивач отримав спадщину у вигляді земельної ділянки, площею 2,3857 га, що розташована на території Куяльницької (Борщівської) сільської ради Подільського району Одеської області.

Вказує на те, що відповідачі обробляли спірну ділянку у 2013-2015 роках та отримували від цього доходи, але коштів за користування ділянкою йому не сплатили. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з кожного з відповідачів в якості відшкодування доходів від безпідставно набутого майна 18 105 гривень 31 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

Підставою для відмови в задоволенні позову стала відсутність в матеріалах справи належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Новоселівське», у період з 2013 року по 2015 рік, без згоди позивача обробляло належну йому на праві власності спірну земельну ділянку.

23 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся доВерховного Суду з касаційною скаргою на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 23 105 гривень 31 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі, заявником не наведено, а тому суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людиниу справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року ухвалені у малозначній справі, судові рішення не підлягають касаційному оскарженню, відтак у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Куяльницької (Борщівської) сільської ради Подільського району Одеської області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Новоселівське» про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець