ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6279/20 Справа № 208/1878/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» про стягнення збитків по договору депозитного вкладу, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з, уточненим 07 жовтня 2019 року, позовом до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК», який є правонаступником ПАТ «АБ «Експресбанк», (далі - ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК») про стягнення збитків по договору депозитного вкладу, мотивуючи його тим, що він з 2007 року перебував у договірних відносинах з банком з приводу банківського обслуговування його рахунків та між ним та банком неодноразово укладались договори банківського вкладу, 19 березня 2014 року між ним та банком було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №523597-10.08/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 75 000 грн. на строк 3 місяці по 19 червня 2014 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних, грошові кошти внесені на вказаний депозитний договір були ним отримані за попереднім вкладом.

Вказував, що 01 липня 2014 року між ним та банком було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №56959-10.09/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 47 000 грн. строком на 12 місяців по 01 липня 2015 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 19 відсотків річних.

Зазначав, що у вересні 2014 року він звернуся до відділення банку з вимогою про повернення депозитного вкладу за договором №523597-10.08/0209 у розмірі 75 000 грн. з нарахованими відсотками, однак у видачі коштів було відмовлено з тих підстав, що вказаний договір банком не укладався.

Посилаючись на те, що він звернувся до УМВС України із заявою про вчинене правопорушення, визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, а на усі його неодноразові звернення банком надавались відповіді, що рішення про повернення грошових коштів буде прийнято після розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом привласнення грошових коштів вкладників, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» на його користь заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» №523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року в розмірі 546 910,19 грн., яка складається з заборгованості за вкладом у розмірі - 75 000 грн., заборгованість за процентами у розмірі - 71 289,04 грн., трьох відсотків річних у розмірі - 11 256 грн., інфляційних втрат у розмірі - 96 704,88 грн. та пені, згідно із Законом України Про захист прав споживачів, у розмірі 292 660,27 грн.; стягнути з ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» на його користь заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» №56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року в розмірі 293 353,58 грн., яка складається з заборгованості за вкладом у розмірі 47 000 грн., заборгованість за процентами у розмірі - 44 674,46 грн., трьох відсотків річних у розмірі - 7 054 грн., інфляційних втрат у розмірі - 60 601,72 грн. та пені, згідно із Законом України Про захист прав споживачів, у розмірі 134 023,40 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» №523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року: 75 000 грн. заборгованості за вкладом; 71 289,04 грн. заборгованість по процентами; 11 256 грн. 3 відсотка річних; 96 704, 88 грн. інфляційні втрати; 75 000 грн. пеня. Усього 329 249,92 грн. Стягнуто з ПАТ «ІНДУСТРІАЛБАНК» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) «Накопичувальний» №56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року: 47 000 грн. заборгованості за вкладом; 44 674,46 грн. заборгованість за процентами; 7 054 грн. 3 відсотка річних; 60 601,72 грн. інфляційні втрати; 47. 000 грн. пеня. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційні скарзі ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не встановив дійсних обставин справи, безпідставно частково задовольнив позов, залишив без уваги те, що позивачем фактично не надано доказів на підтвердження факту укладання депозитних договорів, зазначали про те, що позивач пропустив позовну давність до вимог, заявлених ним в порядку ст.625 ЦК України та Закону України Про захист прав споживачів, та з врахуванням цього навели можливий розрахунок заборгованості за вкладами, в той час коли судом взагалі не виконано розрахунків сум заборгованості за спірними депозитами.

10 липня 2020 року позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, наполягаючи на тому, що розрахунок, приведений в апеляційній скарзі, не відповідає вимогам закону, скарга зводиться до переоцінки доказів, строк позовної давності ним не пропущено, оскільки із позовом він звернувся у березні 2016 року.

19 жовтня 2020 року від ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що у ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК» серед контактних осіб є випадки захворювання гострою распіраторною хворобою COVID-19.

Клопотання до задоволення не підлягає, оскільки до нього не додано жодних належних та допустимих доказів.

Крім того, в силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», 19 березня 2014 року було укладено договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №523597-10.08/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 75 000 грн. на строк 3 місяці по 19 червня 2014 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 26% річних (т.1 а.с.107-108).

Згідно до п.2.1 договору №523597-10.08/0209 банк зобов`язується прийняти вклад на строк та на умови договору; нараховувати та виплачувати проценти відповідно до умов договору; повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення у порядку, встановленому п.3.4 договору; достроково повернути вклад за письмовою вимогою вкладника у порядку встановленому договором.

Відповідно до п.3.4 договору №523597-10.08/0209 дата повернення вкладу з 20 червня 2014 року, повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника № НОМЕР_1 відкритий в банку або через касу.

Згідно до п.3.3 договору №523597-10.08/0209 нараховані проценти по вкладу виплачуються вкладнику в кінці терміну розміщення вкладу в день його повернення разом з вкладом шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника відкритого в банку.

01 липня 2014 року між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Акціонерний Банк «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ АКБ «ІНДУСТРІАЛБАНК», був укладений договір банківського строкового вкладу «Накопичувальний» №56959-10.09/0209, відповідно до умов якого банк приймає від вкладника грошові кошти в розмірі 47 000 грн. строком на 12 місяців по 01 липня 2015 року включно зі сплатою відсотків у розмірі 19 відсотків річних (т.1 а.с.109-114).

Згідно до п.2.1 договору № 56959-10.09/0209 банк зобов`язується прийняти вклад на строк та на умови договору; нараховувати та виплачувати проценти відповідно до умов договору; повернути вкладнику вклад по закінченню строку його розміщення у порядку, встановленому п.3.4 договору; достроково повернути вклад за письмовою вимогою вкладника у порядку встановленому договором.

Відповідно до п.3.4 договору №56959-10.09/0209 дата повернення вкладу з 02 липня 2015 року, повернення вкладу здійснюється шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника № НОМЕР_2 відкритий в банку або через касу.

Згідно до п.3.3 договору №56959-10.09/0209 нараховані проценти по вкладу виплачуються вкладнику в кінці терміну розміщення вкладу в день його повернення разом з вкладом шляхом безготівкового перерахунку на рахунок вкладника відкритого в банку.

Так, як встановлено в судовому засіданні, у вересні 2014 року позивач звернувся до відділення банку з вимогою про повернення депозитного вкладу за договором №523597-10.08/0209 у розмірі 75 000 грн. з нарахованими відсотками, однак у видачі коштів було відмовлено з тих підстав, що вказаний договір банком не укладався.

У зв`язку із зазначеним позивач звернувся до УМВС України із заявою про вчинене правопорушення.

На неодноразові звернення позивача до відповідача, останнім надавались відповіді, що рішення про повернення грошових коштів буде прийнято після розслідування кримінального провадження, порушеного за фактом привласнення грошових коштів вкладників.

В рамках кримінального провадження проводилась почеркознавча експертиза, за якою надано висновком №273/4 від 19 листопада 2014 року, предметом дослідження якої, крім іншого, були спірні договори (т.1 а.с.119-164).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та стягуючи на його користь суми вкладів за депозитами з врахуванням відсотків, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, згідно з Законом України Про захист прав споживачів, виходив з їх доведеності та обґрунтованості, з повним врахуванням розрахунків наданих позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції у зв`язку з наступним

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу (стаття 1058 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України).

Таким чином строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.

Закінчення строку дії договору банківського вкладу не звільняє банк від обов`язку повернути (видати) кошти вкладникові.

Сторони за домовленістю можуть визначити порядок здійснення повернення коштів за строковим вкладом шляхом перерахування на поточний рахунок вкладника, шляхом видачі готівкою через касу банку, або іншим шляхом. Зазначені вище норми не містять обмежень при виборі сторонами такого договору способу виконання зобов`язання з повернення коштів банку перед вкладником.

У разі, якщо договором банківського вкладу передбачено повернення коштів шляхом їх перерахування на поточний рахунок вкладника, із чим погодились обидві сторони, укладаючи такий договір, то після здійснення зазначеної операції правовідносини сторін трансформуються у правовідносини банківського рахунку відповідно до положень частини третьої статті 1058 ЦК України.

Така трансформація означає, що вкладник має право отримати готівкою повернуті банком на поточний рахунок кошти за вкладом, але до правовідносин між ними вже не можуть застосовуватись положення договору строкового банківського вкладу у зв`язку з тим, що строк його дії закінчився.

За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (стаття 1066 ЦК України).

Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (стаття 1068 ЦК України).

Згідно зі статтею 1070 цього Кодексу за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549,551,611 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19).

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення являє собою міру відповідальності.

Враховуючи вищезазначене, можна дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Колегія суддів наголошує на тому, що за змістом наведених норм вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачених частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплати пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення.

21 лютого 2018 року Верховний Суд по цивільній справі №759/13827/15 (провадження №61-5543св18) навів формулу розрахунку вартості фінансової послуги та розрахунку пені, яку потім було відкореговано ухвалою Верховного Суду від 31 липня 2018 року по цивільній справі №759/13827/15 (провадження №61-5543св18) про виправлення описки та арифметичних помилок, допущених у мотивувальній та резолютивній частинах постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по цивільній справі №759/13827/15 (провадження №61-5543св18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) висловила правову позицію щодо стягнення пені та зазначила, що відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі 3% вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Оскільки відповідно до статей 2,47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові дійшла висновків щодо стягнення з банку пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором банківського рахунку сум, яка обраховується від суми утримуваних банком коштів, тобто суми депозиту з нарахованими відсотками.

Аналогічні висновки про те, що відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені у розмірі 3% від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі викладено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі №757/32522/17-ц (провадження №61-461св19), від 19 червня 2019 року у справі №359/8114/17 (провадження №61-81св19), від 11 січня 2020 року у справі №335/11482/16-ц (провадження №61-19787св19), від 29 січня 2020 року у справі №757/53464/18 (провадження №61-14248св19), від 15 квітня 2020 року у справі №756/14910/16-ц (провадження №61-14561св19).

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача сум вкладів за депозитними договорами, відсотків за ними в межах строку дії депозитних договорів, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, пені за ст.10 Закону України Про захист прав споживачів за періоди прострочення виконання зобов`язання.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зробити власні розрахунки, з врахуванням укладених між сторонами депозитних договорів та вимог закону.

Так за депозитним договором №523597-10.08/0209 від 19 березня 2014 року сума вкладу становила 75 000 грн., строк дії договору з 19 березня 2014 року по 19 червня 2014 року, згідно умов договору відбулася одноразова пролонгація на період з 20 червня 2014 року по 19 вересня 2014 року, таким чином за період дії вказаного депозитного договору до стягнення підлягають відсотки, передбачені умовами договору у розмірі 26% річних у розмірі 9 830,13 грн. (75 000 (сума вкладу) х 26% (відсотки передбачені договором) х 184 (дні дії депозитного договору : 365 : = 9 830,13), поза межами дії вказаного договору, у зв`язку з порушенням строку виконання грошового зобов`язання, за період з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог) до стягнення підлягають 3% річних від простроченої суми у розмірі 11 256,16 грн. (75 000 (сума вкладу) х 3% (за ст.625 ЦК України) х 1.826 (дні прострочення виконання грошового зобов`язання з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог): 365 = 11 256,16), інфляційні втрати за період з 20 вересня 2014 року по 20 вересня 2019 року у розмірі 82 235,50 грн.

У вказаному договорі сторонами передбачено 26% річних, тобто вартість послуги за один рік, отже вартість послуги за один день становить 0,123288% від суми вкладу (26 : 365).

Колегія суддів звертає увагу на те, що пеня це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Разом з тим, реалізація права позивача щодо стягнення пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» не є безмежною та обмежується позовною давністю.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач просив застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, про що надав суду відповідну заяву 18 лютого 2020 року, тобто до ухвалення рішення по даній справі (т.1 а.с.242-246).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 258 ЦК України для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Виходячи з того, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, з відповідача підлягає до стягнення пеня, передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі, що відповідає правовій позиції, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц (провадження №14-64цс19).

Згідно зі статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах позовної давності за основною вимогою (постанова Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі №6-474цс16).

Відповідно до правової природи пені позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

З огляду на зазначене, враховуючи те, що на час вирішення справи кошти банку позивачу не повернуті, а відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, позивач мав право на стягнення пені, нарахованої у межах річного строку позовної давності до звернення до суду.

Висновки суду стосовно необхідності обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення пені з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, відповідають правовому висновку Верховного Суду, що викладений в Постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

Таким чином на користь позивача слід стягнути пеню в межах річного строку позовної давності у розмірі 66 170,50 грн. (0,123288% х 3% х 84 830,13 (сума вкладу за договором разом з відсотками) х 365 = 66 170,50).

Таким чином до стягнення на користь позивача за вказаним депозитним договором підлягає сума у розмірі 244 492,29 грн., яка складається з: 75 000 грн. - сума вкладу, 9 830,13 грн. - відсотки за вкладом, 11 256,16 грн. - 3% річних від простроченої суми, 82 235,50 грн. - інфляційні втрати, 66 170,50 пеня, згідно Закону України Про захист прав споживачів.

За депозитним договором №56959-10.09/0209 від 01 липня 2014 року сума вкладу становила 47 000 грн., строк дії договору з 01 липня 2014 року по 01 липня 2015 року, згідно умов договору відбулася одноразова пролонгація з 02 липня 2015 року по 01 липня 2016 року, таким чином за період дії вказаного депозитного договору до стягнення підлягають відсотки, передбачені умовами договору у розмірі 19% річних у розмірі 17 884,46 грн. (47 000 (сума вкладу) х 19% (відсотки передбачені договором) х 731 (дні дії депозитного договору : 365 = 17 884,46), поза межами дії вказаного договору у зв`язку з порушенням строку виконання грошового зобов`язання за період з 02 липня 2016 року по 20 вересня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог) до стягнення підлягають 3% річних від простроченої суми у розмірі 4 539,04 грн. (47 000 (сума вкладу) х 3% (за ст.625 ЦК України) х 1.175 (дні прострочення виконання грошового зобов`язання з 02 липня 2016 року по 20 вересня 2019 року (в межах заявлених позовних вимог): 365 = 4 539,04), інфляційні втрати за період з 02 липня 2016 року по 20 вересня 2019 року у розмірі 16 224,40 грн.

У вказаному договорі сторонами передбачено 19% річних, тобто вартість послуги за один рік, отже вартість послуги за один день становить 0,931507% від суми вкладу (19:365).

Таким чином на користь позивача слід стягнути пеню в межах річного строку позовної давності у розмірі 36 984,14 грн. (0,931507% х 3% х 64 886,46 (сума вкладу за договором разом з відсотками) х 365 = 36 984,14).

До стягнення на користь позивача за вказаним депозитним договором підлягає сума у розмірі 122 632,04 грн., яка складається з: 47 000 грн. - сума вкладу, 17 884,46 - відсотки за вкладом, 4 539,04 грн. - 3% річних від простроченої суми, 16 224,40 грн. - інфляційні втрати, 36 984,14 пеня, згідно Закону України Про захист прав споживачів.

Таким чином доводи апеляційної скарги в частині невірного розрахунку сум, що підлягають до стягнення, заслуговують на увагу та є такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, в той же час наведені в апеляційній скарзі розрахунки колегією суддів до уваги не приймаються.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а лише зводяться до переоцінки доказів. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між учасниками справи, апеляційний суд виходить з норм ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з банку на користь держави судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3 671,24 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» про стягнення збитків по договору депозитного вкладу задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК» () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) Накопичувальний №523597-10.08.0209 від 19 березня 2014 року у розмірі 244 492,29 грн., яка складається з: 75 000 грн. - сума вкладу, 9 830,13 грн. - відсотки за вкладом, 11 256,16 грн. - 3% річних від простроченої суми, 82 235,50 грн. - інфляційні втрати, 66 170,50 грн. пеня.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) заборгованість за договором банківського строкового вкладу (депозиту) Накопичувальний №569597-10.09/0209 від 01 липня 2014 року у розмірі 122 632,04 грн., яка складається з: 47 000 грн. - сума вкладу, 17 884,46 грн. - відсотки за вкладом, 4 539,04 грн. - 3% річних від простроченої суми, 16 224,40 грн. - інфляційні втрати, 36 984,14 грн. пеня.

Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк «ІНДУСТРІАЛБАНК () на користь держави судовий збір у розмірі 3 671,24 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.