Номер провадження 2/225/405/2020
Єдиний унікальний номер судової справи225/889/20
"26" травня 2020 р. м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді Скиба М.М.
секретаря судового засідання Савченко О.О.,
розглянувши в приміщенні Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,-
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою від 13.02.2017 року.
В обґрунтування позову зазначає. Що 13.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до неї з проханням надати йому у борг 4500,00 грн. В той же день 13.02.2017 року між ними був укладений договір позики, за яким вона надала відповідачу грошові кошти у сумі 4500,00 грн., про що відповідач надав їй боргову розписку, в якій зобов`язався повернути борг 28.02.2017 року. Станом на сьогоднішній день відповідач кошти їй не повернув.
31.01.2020 року на адресу відповідача позивачем була направлена досудова претензія, в якій позивачем запропоновано відповідачу повернути грошові кошти позики без залучення суду. Вимоги позивача залишені відповідачем без уваги та відповідного реагування.
ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 4500,00 грн., інфляційні витрати за період з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року - 1322,49 грн., 3% річних за період з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року 388,73 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 800,00 грн. та витрати пов`язані з оплатою судового збору.
Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належно судовою повісткою, заяву про розгляд справи за його відсутністю не надав, про причини неявки суд не інформував.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, доходить наступного висновку.
Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Тлумачення частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою від 13.02.2017 року ОСОБА_2 зобов`язався віддати 4500 грн. до кінця місяця 28.02.2017 року. Вказану розписку засвідчили свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (а.с. 10).
На адресу ОСОБА_2 була направлена досудова претензія, за якою ОСОБА_1 просить сплатити їй до 05.02.2020 року суму боргу за розпискою 4500,00 грн., 3 % річних з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року -388,73 грн., інфляційні витрати за період з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року в сумі 1322,49 грн., суму обов`язкового судового збору у розмірі 840,00 грн., витрати на юридичні послуги в сумі 800,00 грн. (а.с. 6,7,11)
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 3 ст.12 ЦПК, частинами 1 та 5 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.
Таким чином, встановивши, що долучена до матеріалів справи копія розписки від 13.02.2017року про отримання коштів, є належним і допустимим доказом виникнення боргового зобов`язання, цей договір позики сторони уклали відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, та що вказана розписка є не лише підтвердженням укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 4500,00 грн.
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми.
Позивачем здійснений та судом перевірений розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних від простроченої суми, згідно з яким, суми витрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом -1322,49 грн., три проценти річних за несвоєчасне погашення боргу -388,73 грн.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
В частині вирішення питання про розподіл судових витрат, щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу за договором від 30.01.2020 р. 800 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
До матеріалів справи не додано ані договору про надання правової дороги, ані квитанцію про оплату послуг адвоката, ані ордер, ані актів наданих послуг тощо.
Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем не доведно понесення витрат на правову допомогу в сумі 800 грн., в зв`язку з чим вони не можуть бути покладені на відповідача.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 15,16, 263, 1046-1048 ЦК України, ст.ст. 12, 13,77,81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості за розпискою задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу 4500,00 грн. (чотири тисячі п`ятсот грн. 00 коп.), індекс інфляції в період з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року 1322,49 грн.(одна тисяча триста двадцять дві грн. 49 коп.), 3% річних за період з 14.02.2017 року по 31.12.2019 року 388,73 грн. (триста вісімдесят вісім грн. 73 коп.).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок грн. 80 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено учасником справи шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного суду через Дзержинський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження та подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст рішення складено 01.06.2020 р.
Суддя : М.М. Скиба