ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2156/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвій Ю.М.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер запису про право власності: 41238387 від 23.05.2018 року державного реєстратора Пукшин К.В. Київської філії КП Вишеньківської сільської ради "Добробут-Гарант". У вказаній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_4 . Наявною реєстрацією за адресою вказаної квартири відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні вказаної квартирою, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_4 не тільки зареєстрований, але постійно мешкає у квартирі АДРЕСА_1 , іншого житла не має. Визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, позбавить ОСОБА_4 права користування єдиним житловим приміщенням, право власності на яке перейшло до позивача у примусовому порядку в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер запису про право власності: 41238387 від 23.05.2018 року державного реєстратора Пукшин К.В. Київської філії КП Вишеньківської сільської ради "Добробут-Гарант".

Право власності на вказану квартиру позивач ОСОБА_3 набув як іпотекодержатель за договором відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 14.03.2018 року, надавши державному реєстратору для реєстрації прав власності на предмет іпотеки іпотечний договір від 23.03.2007 року, договір №77 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 14.03.2018 року.

Згідно відомостей електронного реєстру територіальної громади м.Києва "ГІОЦ/КМДА" від 03.06.2019 року, у вказаній квартирі зареєстрований ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За змістом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Обираючи спосіб захисту прав, позивач ОСОБА_3 вважає, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є шляхом усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном.

Право користування житловим приміщенням охоплюється статтею 47 Конституції України та статтею 379 ЦК України та визнає право особи використовувати житлове приміщення для проживання та забезпечення її потреб.

Згідно статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Місцем проживання особи визнається житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

За вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи вказані вимоги законодавства, суд визнає обґрунтованою позицію відповідача, що визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є за наслідком позбавленням такої особи права користування таким житлом для проживання та забезпечення її потреб фактичне припинення підстав для доступу до житла - його позбавлення.

Виходячи з підстав набуття прав власності позивачем на квартиру АДРЕСА_1 , вимоги про визнання особи, зареєстрованої за адресою вказаної квартири, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мають наслідком позбавлення житла для відповідача.

Разом з тим, згідно з положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вирішення питання про виселення особи з житла у зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки має відбуватись із дотриманням гарантій, передбачених положеннями статті 109 Житлового кодексу Української РСР.

А під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма статті 109 ЖК УРСР(постанови Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1484цс15).

За змістом ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК УРСР особам, яких виселяють із жилого приміщення, що є предметом іпотеки, у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

А згідно іпотечного договору від 23.03.2007 року, укладеного між АКБ "Імексбанк" та ОСОБА_4 , спірна квартира належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло серії НОМЕР_1 від 24.09.2001 року, тоді як договір кредиту №24-07 було укладено між вказаними сторонами 23.03.2007 року. Також, із вказаного кредитного договору вбачається, що відповідачу кредит надавався на поточні цілі, а не на купівлю спірної квартири.

При зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя позивач був обізнаним про наявність обтяжень спірної квартири, яка належала на праві власності іпотекодавцю, зокрема про наявність відповідних речових прав відповідача, який зареєстрований та проживає у житловому приміщенні, тобто позивач мав можливість виявити ризики, пов`язані з набуттям права власності на спірну нерухомість у зв`язку із невиконанням боргових зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд дійшов висновку, що, враховуючи вимоги як міжнародних договорів, так і національного законодавства, поведінку учасників правовідносин, позицію, висловлену Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 06.05.2020 у справі № 640/15833/16-ц), дотримуючись балансу прав та інтересів сторін спірних правовідносин, у задоволенні позовних вимог із урахуванням гарантій, передбачених ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР, за відсутності відомостей про інше постійне жиле приміщення, яке підлягає наданню відповідачу, оскільки визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є наслідком позбавлення його житла, слід відмовити.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: