РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Майдан С.І.,

за участю секретаря Романенко І.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановив:

21.08.2017 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 14.06.2011 року між нею та ОСОБА_2 укладений договір позики, за умовами якого вона передала відповідачу грошові кошти у розмірі 35000 доларів США. Відповідач зобов`язалася повернути зазначені кошти за першою вимогою позивача. Факт передачі відповідачу грошових коштів на виконання зазначеного договору, підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_2 . Усні вимоги щодо повернення отриманих коштів були проігноровані відповідачем. 10.07.2017 року позивач направив рекомендованим листом письмову вимогу про негайне повернення позичених коштів, але відповідач для отримання зазначеного листа до відділення поштового зв`язку не з`явився. Тому, 20.07.2017 року за допомогою кур`єрської служби «Нова Пошта» відповідачу повторно направлено та вручено 21.07.2017 року письмову вимогу про повернення грошових коштів. Проте, до часу звернення до суду з зазначеним позовом відповідач ухиляється від повернення суми боргу. Просила стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 892164,04 грн. заборгованості за договором позики, яка є гривневим еквівалентом 35000 доларів США згідно курсу НБУ 100 дол. США/2549,0401 грн., на час звернення до суду з позовом, та понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 8320 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову частково, накладено арешт на однокімнатну квартиру, реєстраційний номер майна №1213563, загальна площа 51,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на однокімнатну квартиру, реєстраційний номер майна №31725003, загальна площа 54,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в межах ціни позову 892 164,04 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21.10.2017 року ухвалу суду про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 скасовано. В решті ухвалу суду залишено без змін.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.04.2018 року визначено щодо розгляду справи у загальному позовному провадженні зі стадії підготовчого провадження.

Відповідач надав до суду відзив, відповідно до якого позовні вимоги не визнав. Зазначив, що позивач щомісячно отримувала від відповідача кошти в рахунок погашення заборгованості за розпискою, вказані обставини підтверджуються записами у зошиті, у якому позивач або її родичі ставили підписи за отримання повернутих коштів. Сума боргу 35100 доларів США була повернута позивачу у період з 14.07.2011 по 08.08.2017 року. Тому боргу на час розгляду справи не існує. Сама по собі розписка не схожа на ту, яку писала відповідач позивачу, відповідач вважає розписку підробленим документом, оскільки власноруч не писала її та не підписувала.

Позивач надала відповідь на відзив, відповідно до якої зазначила, що всупереч твердженням відповідача борг за договором позики від 14.07.2011 року не було повернуто, більш того, відповідачем на погашення боргу не здійснено жодного платежу. Надані відповідачем зошити про нібито повернення коштів не містять жодного підпису позивача та не відповідають дійсності.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 21.02.2019 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано з різних установ та підприємств зразки почерку та підпису відповідача для проведення почеркознавчої експертизи за клопотанням відповідача.

Ухвалою суду від 10.06.2019 року за клопотанням відповідача була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Херсонському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. Провадження за справою було зупинено.

Ухвалою суду від 10.04.2020 року провадження за справою було поновлено у зв`язку з поверненням справи з експертної установи та повідомленням про неможливість дачі висновку, так як до 06.04.2020 року рахунок вартості проведення експертизи від 13.01.2020 року не сплачено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що до укладання договору позики від 14.06.2011 року відповідач та її донька позичали кошти у позивача, але незначні суми, які повернули. Зобов`язання за договором позики від 14.06.2011 року відповідачем не виконано.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні. Відповідач ОСОБА_2 зазначила, що дійсно у 2009 році отримала у позивача ОСОБА_4 35 000 доларів США, які в подальшому повернула та розписку відповідач втратила. Доказів повернення цього боргу не має. Спірні кошти отримала її донька, які повернула позивачу, на підтвердження повернення коштів здійснювалися записи у зошиті. На виконання зобов`язань за договором позики кошти отримували зять або донька позивача. Після повного розрахунку позивач відмовилася написати розписку. Розписка від 14.06.2011 року написана не відповідачем та не нею підписана.

Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

14.06.2011 року між ОСОБА_4 як позикодавцем та ОСОБА_2 як позичальником укладено договір позики у простій письмовій формі, відповідно до умов якого позикодавець передає, а позичальники приймають у власність позику у вигляді грошових коштів у розмірі 35000 доларів США та позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошей за вимогою позикодавця. Факт укладання договору та передання грошових коштів за договором позики позивач ОСОБА_4 підтвердила долученою до матеріалів справи розпискою ОСОБА_2 від 14.06.2011 року, яка зберігається на а.с.118 т.1.

10.07.2017 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про негайне повернення позичених коштів в розмірі 35000 доларів США. Відповідно до списку №418 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих від 10.07.2017 року позивач направив рекомендованим листом повідомлення відповідачу, яке не вручено останньому, так як відповідач для отримання зазначеного листа до відділення поштового зв`язку не з`явився.

20.07.2017 року позивач повторно направив відповідачу письмову вимогу про негайне повернення позичених коштів в розмірі 35000 доларів США, що підтверджується експрес-накладною №3792 від 20.07.2017 року кур`єрської служби «Нова Пошта», яка відповідачу вручена 21.07.2017 року, що підтверджується роздруківкою з сайту «Нова-пошта».

На вимогу позивача відповідач зобов`язання щодо повернення боргу не виконав.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини третьої статті 545 Цивільного кодексу України наявність вказаних боргових документів у позивача підтверджує факт невиконання відповідачами зобов`язань за договорами позики.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічного висновку прийшов ВС при розгляді справи №761/45701/16 у постанові від 16 січня 2020 року.

Вказаний договір не визнаний у порядку визначеному ЦК України недійсним, а тому в силу положень ст.204 ЦК України договір є дійсним та підлягає виконанню сторонами, оскільки відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки право вимоги.

Позивач ОСОБА_4 зобов`язання за договором позики виконала в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в сумі 35000 доларів США. Факт отримання вказаної грошової суми підтверджується розпискою, яка додана до матеріалів справи.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів, суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Аналізуючи надані сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики на вимогу позивача не виконала, що підтверджується наявністю у позивача розписки відповідача від 14.06.2011 року, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за вказаним договором є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 892 164,04 грн. заборгованості за договором позики, яка є гривневим еквівалентом 35000 доларів США згідно курсу НБУ 100 дол. США/2549,0401 грн., на час звернення до суду з позовом.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначили, що не були свідками передачі коштів ОСОБА_4 , але підтвердили факт часткової передачі коштів відповідачем та їх донькою з 2009 по 2014 роки молодому чоловіку та жінці на виконання договорів позики, оскільки ці докази не є допустимими.

Заперечення однієї із сторін факту вчинення правочину, оспорювання окремих його частин не може ґрунтуватися на показаннях свідків. Рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків (ст.ст.218, 1051 ЦК України).

Тому показаннями свідків не може доводитися факт виконання зобов`язань за договором позики, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.07.2018 року у справі №143/280/17.

Стороною відповідача достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження обставин повернення коштів, якими вони обґрунтовували свої заперечення на позов, не надано.

Виписки з зошитів не свідчать про факт повернення боргу позивачу за договором позики від 14.06.2011 року.

Щодо доводів сторони відповідача, що суд безпідставно відхилив клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, суд вважає зазначити наступне.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідач ОСОБА_2 посилалася на те, що вона не писала розписку на підтвердження укладання договору позики та не підписувала її. На підтвердження зазначених обставин, звернулися до суду з клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Зважаючи на те, що для з`ясування зазначених обставин, які мають значення для справи, необхідні спеціальні знання, ухвалою суду від 10.06.2019 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу для вирішення питання про належність підпису та почерку у розписці від 14.06.2011 року, проведення якої доручено Херсонському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.

Зазначена ухвала суду не оскаржувалася сторонами, набрала законної сили.

На виконання клопотання експерта від 23.10.2019 року, судом 11.11.2019 року надано роз`яснення, необхідні для виконання судової експертизи, та 15.01.2020 року вручено ОСОБА_2 копію рахунку оплати вартості експертизи Херсонському відділенню ОНДІСЕ (а.с.2-3 т.2). Оплата вартості експертизи відповідачем не була здійснена. 28.01.2020 року на адресу суду надійшов лист експертної установи з рахунком вартості експертизи (новими реквізитами), який було вручено представнику відповідача (а.с.4-5 т.2).

06.04.2020 року експертною установою справу повернуто до суду у зв`язку з нездійсненням відповідачем оплати вартості експертного дослідження.

Ухвалою суду від 10.04.2020 року провадження у справі поновлено.

17.08.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, проведення якої доручити Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України з тих підстав, що відповідач не довіряє Херсонському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України, а тому й не оплатила рахунок вартості проведення експертизи. Ухвалою суду від 16.09.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначення експертизи Миколаївському відділенню Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України

Ураховуючи не внесення відповідачем оплати за проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної за її ініціативою, суд відхилив клопотання представника відповідачів про доручення проведення такої експертизи іншій експертній установі, посилаючись на те, що воно спрямовано виключно на затягування розгляду справи.

Суд вважає, що дії сторони відповідача направлені не на встановлення об`єктивних обставин у справі, а на затягування строків розгляду справи, так як з врахуванням часу призначення експертизи пройшло більше року та відповідач не сплатив її вартість для проведення експертизи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, та кожна сторона несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Суд зобов`язаний запобігати зловживанню учасниками процесу їхніми права та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункт 5 частини п`ятої статті 12 цього Кодексу).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) містить принцип неприпустимості зловживання правами.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати за сплату судоового збору.

Керуючись ст.ст.12,13,76,81, 89, 259, 263-265, 355 ЦПК України, ст.ст.526, 536, 625, 1049, 1050 ЦК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_2 , борг за договором позики в сумі 892164,04 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН: НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8320,00 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Херсонської області в порядку ст. 355 ЦПК України.

У відповідності до п.п.15.5 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Херсонський міський суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: С.І.Майдан

Повний текст рішення суду виготовлений 28.09.2020 року.

Суддя: С.І.Майдан