Справа № 333/3265/19
Провадження № 2/333/1779/19
У Х В А Л А

25 травня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Кулик В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Носаченка О.С.,

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідачів адвоката Трачук Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Самчук Тетяна Валеріївна про визнання договору дарування недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Комунарського районного суду м.Запоріжжя, знаходиться цивільна справа ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус ЗМНО Самчук Т.В. про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою суду від 22.07.2019 року відкрито провадження у цивільній справі № 333/3265/19, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

15.10.2019 року ухвалою суду задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків та витребування доказів по справі у приватного нотаріуса ЗМНО. Закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. Розгляд клопотань позивача ОСОБА_1 в частині витребування медичної документації і призначення по справі судово-психіатричної експертизи, відкладено, у зв`язку з його передчасністю.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повторно заявила клопотання про призначення у справі судово-психіатричної експертизи. Окрім того позивач просить здійснити запит до психіатричної лікарні щодо витребування медичної документації відносно ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_3 заперечила проти проведення судово-психіатричної експертизи, оскільки не вважає себе хворою. Надала пояснення у судовому засіданні, з яких вбачається, що дарування квартири остання здійснила за власною волею, без будь-якого примусу.

Відповідач ОСОБА_2 заперечила проти клопотань позивача, зазначила про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки ОСОБА_3 не має психічного захворювання, на обліку не перебуває. Окрім того зазначила, що ОСОБА_3 дійсно має судинне захворювання головного мозку, на що отримує терапію.

Представник відповідачів адвокат Трачук Н.І., проти задоволення клопотання заперечила, зазначила про відсутність підстав для задоволення зазначених клопотань.

Вислухавши клопотання позивача, думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 ст. 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Таким чином, окрім іншого, суд вирішуючи питання щодо призначення експертизи має зокрема дослідити мотиви та підстави для її призначення, а також і те чи стосуються порушене заявником питання предмету доказування.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, в тому числі, психічний стан особи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, зокрема, подавати суду клопотання та докази.

В той же час, вирішуючи питання про наявність законних підстав для призначення судово-психіатричної експертизи суд зокрема виходить з такого.

Стаття 21 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає, що судово-психіатрична експертиза в адміністративних, цивільних справах, у кримінальному провадженні призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом.

Так відповідно до п. 6 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України 08.05.2018 року № 865 (далі Порядок) за формою проведення судово-психіатричної експертизи (далі СПЕ) може бути амбулаторною, стаціонарною та посмертною.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що предметом СПЕ є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Пунктом 17 зазначеного Порядку визначено, що під час проведення амбулаторної та стаціонарної СПЕ особа встановлюється за документами, що посвідчують її особу. З метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу експерти проводять психіатричний огляд, оцінюють об`єктивний анамнез, включаючи дані про спадковість психічних розладів, особливості психічного розвитку, сімейний і соціальний статус, особливості реагування на різні життєві ситуації, психічні травми, особливості психічного стану та поведінки під час проведення СПЕ та в період дій, з приводу яких ведеться провадження у цій справі. Експерти оцінюють особливості зовнішнього вигляду, міміки, руху і мови особи, щодо якої проводиться СПЕ, а також її манеру триматися під час обстеження. У разі виявлення короткочасних порушень свідомості описують їх тривалість, зовнішні прояви (збліднення шкірних покривів, наявність додаткових рухів тощо) для уточнення характеру патологічного стану.

В той же час, відповідно до ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

При цьому, статтею 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» згаданого вище закону передбачено, що психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання.

Такий психіатричний огляд проводиться лікарем-психіатром: особи, яка досягла 14 років, на її прохання або за її усвідомленою письмовою згодою; особі віком до 14 років (малолітній особі) на прохання або за письмовою згодою її батьків чи іншого законного представника; особі, визнаній у встановленому законом порядку недієздатною, якщо така особа за своїм станом здоров`я не здатна висловити прохання або надати усвідомлену письмову згоду, - на прохання або за письмовою згодою її законного представника. У разі незгоди одного з батьків або за відсутності батьків психіатричний огляд особи віком до 14 років (малолітньої особи) проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке ухвалюється не пізніше 24 годин з моменту звернення іншого законного представника зазначеної особи до цього органу і може бути оскаржено відповідно до закону, у тому числі до суду. Психіатричний огляд особи може бути проведено без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника у випадках, коли одержані відомості дають достатні підстави для обґрунтованого припущення про наявність у особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, або завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги.

Проте, слід звернути увагу, що ОСОБА_3 , відносно якої позивач порушив питання щодо проведення судово-психіатричної експертизи, заперечувала проти задоволення відповідного клопотання та проведення відносно неї психіатричної експертизи або огляду, остання вважає себе повністю здоровою.

Так, відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що відносно відповідача ОСОБА_3 відсутнє рішення суду про визнання її недієздатною, тобто діє презумпція психічного стану його здоров`я, те, що добровільної згоди на проведення відносно неї судово-психіатричної експертизи остання не надала, а підстави для призначення такої експертизи без її згоди відсутні (ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»), враховуючи також, і пояснення відповідача ОСОБА_2 (доньки ОСОБА_3 ), яка пояснила про судинну хворобу мозку, суд вважає, що необхідність призначення даної експертизи не обґрунтовано та її призначення лише негативно вплине на строки розгляду даної цивільної справи та призведе до порушення ст. ст. 6, 8 Конвенції.

Також, слід звернути увагу й на те, що позивач просить призначити ОСОБА_3 судово-психіатричну експертизу з метою підтвердження факту наявності психічного розладу здоров`я у останньої на час укладення нею договору дарування, яка має у даній цивільній справі статус відповідача, тобто особи з повною цивільною дієздатністю, а відтак і цивільною процесуальною правоздатністю.

Крім того, суд під час постановлення даної ухвали керується наступним.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ судами суди застосовують практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Так, згідно із сталою практикою Європейського Суду з прав людини обмеження свободи особи, зокрема, в зв`язку з її поміщенням до психіатричної лікарні, має бути перш за все «законним», зокрема відповідати передбаченій законом процедурі; у зв`язку з цим Конвенція про захист прав людини та основних свобод по суті посилається на національне законодавство та передбачає обов`язок дотримання його матеріально-правових та процесуальних норм. Крім того, вимога щодо затримання відповідно до «процедури, встановленої законом», вимагає наявності в національному законодавстві «справедливих та належних процедур» і відповідного правового захисту від свавільного позбавлення свободи.

Примусове тримання особи в психіатричному закладі є настільки серйозним заходом, що його застосування є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі, заходи було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства. /рішення у справі «Заїченко проти України», пункт 93/.

Європейський Суд з прав людини в своєму рішенні по справі «Акопян проти України»(Заява № 12317/06) вказав, що згідно із практикою Суду медичне втручання, здійснене проти волі заявника, становить втручання у його право на приватне життя, зокрема у право на фізичну недоторканість (див. рішення у вищезазначеній справі «Гласс проти Сполученого Королівства»(Glass v. the United Kingdom), п. 70, та «X. проти Фінляндії» (X v. Finland), заява № 34806/04, п. 212, ЄСПЛ 2012 (витяги)). На відміну від вищенаведених висновків за статтею 3 Конвенції, суд вважав, що фактів стосовно примусової госпіталізації та лікування заявниці у період, що розглядається, достатньо для висновку, що ці заходи становили втручання у її фізичну недоторканність, а відтак у її приватне життя.

Відповідно до пунктів 117, 118 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Заїченко проти України (№ 2)» (Заява № 45797/09) від 26.02.2015 року, практикою Суду встановлено, що збирання та зберігання інформації стосовно приватного життя особи, а також її розповсюдження охоплюються сферою застосування пункту 1 статті 8 Конвенції (див., наприклад, рішення у справі «Ротару проти Румунії» (Rotaru v. Romania) [ВП], заява № 28341 /95, п. 43, ECHR 2000-V).

Так, у даному конкретному випадку, судом, також, застосовується обов`язковий у світлі встановлених обставин трискладовий тест ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на можливість та необхідність втручання судом у гарантоване вказаною статтею направо на повагу до приватного і сімейного життя, що включає перевірку таких підстав як: втручання здійснене «згідно із законом», воно відповідає законній (легітимній) меті, воно «необхідне в демократичному суспільстві».

В той же час, детально дослідивши підстави, мету та мотиви, зазначені позивачем у клопотанні про проведення судово-психіатричної експертизи та щодо витребування із психіатричного закладу медичної документації відносно ОСОБА_3 , суд вважає, що жодних із обставин наведених вище позивачем доведено не було.

Відповідно до чинного законодавства призначення експертизи судом є обов`язковим якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, однак беручи до уваги те, що суду не було надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про захворювання ОСОБА_3 на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а також виходячи із принципів недопущення порушення статті 8 Конвенції, судом достатніх підстав для призначення експертизи не встановлено.

Додатково суд вважає за необхідне зазначити, що формальне безпідставне виконання норм чинного законодавства (щодо обов`язковості вчинення тієї чи іншої дії) відносно будь-якої особи будь то відповідач чи позивач, треті особи, їхні представники може призвести за собою порушення їхніх гарантованих прав, що є недопустимим, та може мати за собою наслідком висвітлення держави України на світовій арені як країни яка не дотримується чинних міжнародних договорів, які регулюють цивільні відносини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 103, 104, 105, 260, 261, 263, 264 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про проведення судовопсихіатричної експертизи та витребування у психіатричному закладі медичної документації відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та не підлягає оскарженню.

Ухвала виготовлена та підписана суддею 26.05.2020 року.

Суддя: В.Б. Кулик