РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинській області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Кравчук А.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.08.2020 року звернулась до суду із позовом до своєї матері ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина за законом на усе належне йому майно, в тому числі і право на Ѕ земельної частки (паю) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0223947.

У даний час виникла необхідність оформити право власності на спадщину, яка залишилась після смерті батька, однак у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку. За результатом її звернення до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у видачі їй свідоцтва про право на спадщину було відмовлено. У зв`язку з цим просила суд визнати за нею, як спадкоємицею за законом, право власності на Ѕ частку права на земельну частку розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0223947 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

У підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, до суду надійшла заява, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та розгляд справи проводити у її відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, також подала до суду заяву, згідно якої позов визнала повністю, просила прийняти визнання позову та розгляд справи проводити у її відсутності.

Згідно із ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає за можливе провести розгляд справи у підготовчому судовому засіданні за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент.

У відповідності до п.п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

За таких умов, при розгляді даного спору суд опирається на норми законодавства, які діяли як до 01 січня 2004 року, так і на даний час, залежно від часу виникнення та існування відповідних правовідносин.

У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно ст.529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до вимог статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

За поданими позивачем документами судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Копією сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0223947 стверджується, що право на земельну частку (пай) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, належало ОСОБА_4 .

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом по смерті ОСОБА_4 право на вказану земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ВЛ № 0223947 у рівних частках успадкували її діти ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , про що також були внесені відомості до сертифікату.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 стверджується те, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент відкриття спадщини діяв Цивільний Кодекс УРСР в редакції 1963 року, оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу.

Копією свідоцтва про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 та рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 04 березня 2016 року про розірвання шлюбу підтверджується факт, що вона є дочкою тепер покійного ОСОБА_3 , а отже позивач є спадкоємцем першої черги за законом.

У матеріалах справи наявна заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову, що є підтвердженням того, що вона відмовляється від прийняття спадщини по смерті чоловіка ОСОБА_3 на користь своєї доньки ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі.

Матеріалами витребуваної у Володимир-Волинській державній нотаріальній конторі спадкової справи № 137/2001 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 підтверджено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 належить спадкове майно, а саме право на земельну частку розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0223947.

У відповідності до постанови державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори від 25 серпня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на Ѕ частки права на земельну частку розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на неї.

Частиною 1 ст.328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст.328 ЦК України).

Майнове право - це «право очікування» - обмежене речове право, яке засвідчує правомочність отримати право власності на нерухоме майно в майбутньому і є складовою частиною майна, як об`єкта цивільних прав. (ВСУ у справі 6-265цс16).

Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті ОСОБА_3 не залишилося оригіналу правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини.

Таким чином вимога позивача про визнання права на спадкове майно та майнові права в порядку спадкування за законом після смерті батька ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.328, 346, 1217-1218, 1258, 1261, 1268-1270 ЦК України, , ст.ст. 524,527,529,549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 200, 206, 247, 258, 259 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ), право власності на спадкове майно, а саме на Ѕ земельної частки (паю) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки на місцевості у землі, яка перебувала у колективній власності СС «Світанок», що знаходиться на території колишньої Стенжаричівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ № 0223947, після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер