ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1679/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/1635/20 Категорія: на ухвалу ОСОБА_1 .
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_2 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-1208/2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_2 зазначила, що 20.10.2004 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 05.10.2004 р. і до повноліття дитини. Даний виконавчий лист 20.10.2004 р. було направлено судом на виконання у Золотоніський міський відділ ДВС. До 01.12.2019 р. рішення суду виконувалося своєчасно, кошти на утримання дитини нараховувалися та виплачувалися щомісячно, незважаючи на ті обставини, що платник аліментів ОСОБА_3 змінював місце військової служби з м. Золотоноша на міста Львів, Київ, Рівне та Одеса. Після виходу ОСОБА_3 на пенсію виплати припинилися.

У Золотоніському відділі обслуговування громадян Головного управляння ПФУ заявниці повідомили, що виконавчий лист про стягнення аліментів відсутній і в зв`язку з цим відрахування з пенсії ОСОБА_3 не відбувається. Золотоніський міський відділ ДВС повідомив, що виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі заяви від 27.02.2015 р., а виконавче провадження було знищено в 2018 році як архівне, у зв`язку з чим, надати його копію неможливо. За таких обставин ОСОБА_2 просила суд видати дублікат виконавчого листа з виконання рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.10.2004 р. по справі №2-1208/2004 про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2020 р. ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа по справі №2-1208/2004 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції вважаючи її необґрунтованою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.08.2020 р. та постановити нову ухвалу якою задовольнити її заяву про видачу дубліката виконавчого листа.

Апеляційні вимоги мотивувала тим, що суд при розгляді заяви неповно встановив обставини, які мають значення для справи. Зазначила, що в судовому засіданні суду першої інстанції яке відбулося 22.07.2020 р. вона спростувала обставину викладену в листі Золотоніського МР ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ), що за її заявою 27.02.2015 р. виконавчий лист їй було направлено, оскільки жодних заяв про повернення їй виконавчого листа вона не писала.

Зазначила, що її адвокатом ОСОБА_5 на адресу військових частин НОМЕР_1 (м.Рівне) та НОМЕР_2 (м. Одеса), в яких ніс службу боржник ОСОБА_3 були направлені запити, щодо надання інформації про порядок стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Так, з надісланої довідки з військової частини НОМЕР_1 вбачається, що з грудня 2013 року по червень 2015 року з грошового забезпечення ОСОБА_3 було утримано 27404, 89 грн., що в свою чергу спростовує інформацію надану виконавчою службою про повернення їй виконавчого листа згідно заяви. Відповідно до інформації наданої 297 комендатурою охорони та обслуговування (в/ч НОМЕР_2 м.Одеси) на час проходження ОСОБА_3 військової служби у даній частині, аліменти з нього утримувалися планово та перераховувалися на користь ОСОБА_2 .

Зазначила, що впродовж 2019 року по грудень 2019 року аліменти вона отримувала, згідно заяви написаної ОСОБА_3 у 2018 році, на картковий рахунок АТ КБ «ПриватБанк».

Апелянт вважає, що виконавчий лист було втрачено під час проведення виконання судового рішення та передачі відповідних документів з однієї військової частини до іншої у яких проходив службу ОСОБА_3 , та послалася на лист військової частини НОМЕР_1 (м. Рівне) від 06.08.2020 р. №501/25/709 в якому вказано, що копія виконавчого листа знищена встановленим порядком, як документ, що не підлягає довготривалому зберіганню, та лист 297 комендатури охорони та обслуговування (в/ч НОМЕР_2 м. Одеси) від 19.08.2020 р. №350/174/29/2/37, в якому вказано, що у військовій частині (в/ч НОМЕР_3 ), з якої перевівся військовослужбовець ОСОБА_3 виконавчий лист відсутній.

Вважає, що при розгляді її заяви суд мав би діяти насамперед для захисту інтересів неповнолітнього та робити все можливе для витребування доказів, у тому числі за власною ініціативою.

Крім того, ОСОБА_2 зауважила, що повернення виконавчого листа могло бути за заявою ОСОБА_6 дочки боржника ОСОБА_6 в цей період часу, щоправда в іншому виконавчому провадженні.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 вересня 2020 року, в порядку передбаченому ст.360 ЦПК України, особам, які беруть участь у справі, надавався строк для надання можливих відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_2 .

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзив не надійшов.

В силу вимог ст.360 ч.3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно ст.263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.10.2004 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області було ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 05.10.2004 р. і до повноліття дитини (а.с.11-12).

На запит стягувача ОСОБА_2 з приводу виконавчого листа, 09.04.2020 р. Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області повідомлено, що 20.10.2004 р. виконавчий лист по справі №2-1208/2004 про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було направлено до Золотоніського міського відділу ДВС (а.с.27).

У відповідь на звернення ОСОБА_2 з приводу виконавчого листа Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено, що згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист №б/н від 05.10.2004 р. про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку відповідача, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян і до досягнення дитиною повноліття згідно п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу на підставі заяви від 27.02.2015 р. Також стягувачу повідомлено, що вказане виконавче провадження в 2018 році знищено (а.с.29).

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа суд першої інстанції прийшов до висновку, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата, а заявниця не надала суду жодних належних доказів того, що вказаний виконавчий лист було втрачено, та не надала доказів на підтвердження своїх доводів, про те, що аліменти за вищевказаним рішенням вона отримувала до грудня 2019 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Пунктом 9 частиною 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). З огляду на зазначене, видача дубліката є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

В пункті 17.4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 25 вересня 2015 року за №8 «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» вказав, що заява про видачу дубліката виконавчого листа повинна містити необхідні відомості для вирішення питання видачі дубліката виконавчого листа. У таких заявах потрібно зазначати назви сторін виконавчого провадження, підстави для видачі дубліката виконавчого листа; посилання на докази, якими підтверджувались би втрата виконавчого листа.

Суд при вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа та про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати питання чи втрачено оригінал виконавчого листа, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили, щодо причин пропуску пред`явлення до виконання виконавчого документа та залежно від встановлених обставин та характеру причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав як для видачі дубліката виконавчого листа, так і для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Підставами для видачі дубліката виконавчого листа є, насамперед, доведеність втрати оригіналу виконавчого листа.

З вищевикладеного слідує, що видача дубліката виконавчого листа не є обов`язком суду. Під час вирішення такого питання суд має визначити стан виконання судового рішення, тобто встановити, чи воно вже виконано, або що строк для пред`явлення виконавчого листа не закінчився, крім того, суд має перевірити підстави, покладені в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа, зокрема, обставини, які підтверджують факти втрати виконавчого листа.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції розглянув справу, у відсутність ОСОБА_6 і відзив на заяву ОСОБА_2 з викладеними запереченнями щодо заявлених стягувачем вимог ОСОБА_6 суду не надав, що в свою чергу давало би заявнику ОСОБА_2 право на подання додаткових доказів, колегія суддів вважає, що існують виняткові обставини, за наявності яких відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вправі прийняти нові докази, які надані ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги.

За таких обставин, колегією суддів під час апеляційного розгляду досліджено у якості нових доказів документи, що були надіслані військовою частиною НОМЕР_1 ( м. Рівне), та 297 комендатурою охорони та обслуговування (в/ч НОМЕР_2 м. Одеса), на запит адвоката Півня Г.В., який представляє інтереси заявника ОСОБА_2 .

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 07.08.2020 р. №37/647 про виплату грошового забезпечення аліментів за період проходження військової служби ОСОБА_6 , вбачається, що за період з грудня 2013 року по червень 2015 року включно з грошового забезпечення ОСОБА_6 було утримано 27404,89 грн. аліментів (а.с.54).

Ця обставина, на думку колегії суддів, спростовує інформацію надану Золотоніським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі її заяви від 27.02.2015 р.

Разом з тим, у листі військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2020 р. №501/25/709 зазначено, що копія виконавчого листа знищена встановленим порядком, як документ, що не підлягає довготривалому зберіганню (а.с.53).

У відповіді на запит адвоката ОСОБА_5 , начальник 297 комендатури охорони та обслуговування ст. лейтенант ОСОБА_8 (в/ч НОМЕР_2 м. Одеса) у листі від 19.08.2020 р. №350/174/29/2/37, повідомив, що полковник ОСОБА_6 призначений на посаду у військову частину НОМЕР_2 наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 18.06.2015 р. №13, прибув з попереднього місця служби з грошовим атестатом, в якому зазначено, що він є платником аліментів у розмірі 16,67% від грошового забезпечення на користь ОСОБА_2 , а також, що у військовій частині, з якої перевівся військовослужбовець (в/ч НОМЕР_3 ) виконавчий лист відсутній. Зазначено, що аліменти утримувались планово та перераховувались на користь ОСОБА_2 .

У 2018 році ОСОБА_6 написав заяву, з проханням перераховувати аліменти на рахунок АТ КБ «ПриватБанк» та надав реквізити ОСОБА_2 .

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.11.2019 р. №264 полковника ОСОБА_6 звільнено з лав Збройних Сил України та зараховано у запас.

Звільнених військовослужбовців з лав Збройних сил України у військовій частині розраховують в день звільнення, тому останнє утримання проводилось у листопаді 2019 року, в місяць звільнення військовослужбовця (а.с.56).

Інформація викладена в листі начальника 297 комендатури охорони та обслуговування ст. лейтенанта ОСОБА_8 від 19.08.2020 р. №350/174/29/2/37 підтверджена копіями документів, які були досліджені колегією суддів в судовому засіданні та їм надана належна оцінка.

Крім того, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2 дійсно отримувала аліменти на утримання сина ОСОБА_9 до грудня 2019 року. Так, згідно банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» карткового рахунку ОСОБА_2 від 07.09.2020 р. вбачається, що на картку впродовж 2019 року по грудень 2019 року зараховувалися у безготівковому порядку кошти з призначенням платежу аліменти. Остання банківська операція із зарахування цих коштів з місця служби боржника ОСОБА_6 на її рахунок була проведена 26.11.2019 р. на суму 11 243,05 грн. (а.с.68-69).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу дубліката виконавчого листа, оскільки на думку колегії суддів доказом того, що виконавчий лист було втрачено є повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 06.08.2020 р. №501/25/709 про те, що копія виконавчого листа знищена встановленим порядком, як документ, що не підлягає довготривалому зберіганню (а.с.53) та лист 297 комендатури охорони та обслуговування (в/ч НОМЕР_2 м. Одеса) від 19.08.2020 р. №350/174/29/2/37 про те, що у військовій частині (в/ч НОМЕР_3 ), з якої перевівся військовослужбовець ОСОБА_6 виконавчий лист відсутній (а.с.56), станом на сьогоднішній день рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області про стягнення аліментів на утримання дитини не виконано, рішення суду не втратило законної сили, строки пред`явлення виконавчого листа про стягнення аліментів до виконання передбачені ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» не закінчилися.

Документи надані заявником ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги, свідчать про сплату боржником ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не свідчать про повне виконання судового рішення зі сплати аліментів.

Оскільки обставини, які виключають можливість видачі дубліката виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_6 , передбачені пунктом 17.4 Перехідних положень ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» відсутні, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому колегія судів звертає увагу на те, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ст.18 ЦПК).

Згідно п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а апеляційна скарга заявника підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2020 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_2 про видачу дубліката виконавчого листа задовольнити.

Видати дублікат виконавчого листа №2-1208/2004, виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області 20 жовтня 2004 року про стягнення з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 05 жовтня 2004 року і до повноліття дитини.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Судді