ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8107/20 Справа № 201/7717/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О. А. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по справі за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк Капітал до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в розмірі 678 356,13 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 24 874,85 доларів США, що еквівалентно 292 640,70 грн.; за відсотками - 15 485,01 доларів США, що еквівалентно 182173,73 грн.; пені за порушення основного зобов`язання - 15 310,21 грн.; пені за прострочення погашення відсотків - 7 642,98 грн.; штрафу 15 350,26 доларів США, що еквівалентно 180 588,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» судовий збір в сумі 3654 грн., вказане рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили, з урахуванням вказаного судом на вимогу стягувача було видано виконавчі листи його представнику та останнім вони були подані до відповідної державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду. Заявник вказує, що зобов`язання за договором про надання кредитної лінії від 08 лютого 2008 року виконав в повному обсязі, що є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з недоведеності того, що обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його припиненням. Крім того, суд першої інстанції вказав, що стягувач не повідомляв у встановлений законом строк приватного виконавця в провадженні якого перебуває виконавче провадження про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником чи інше, тоді як заявник про це у своїй заяві не зазначає та на підтвердження не надає відповідних доказів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив вказану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його заяву задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції у порушення норм процесуального права не повідомив учасників справи про розгляд заяви, чим порушив його, як заявника, конституційне право на участь у судовому розгляді справи, не забезпечивши можливість реалізувати надані законом права: надати докази та навести доводи, чим порушив вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд. Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його заяви, так як боргові зобов`язання він виконав в повному обсязі, вказане визнано не лише Банком, а й ТОВ Перший інвестиційний Альянс. Також апелянт зазначає, що 13 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозовим О.М. були ухвалені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України)

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в розмірі 678 356,13 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 24 874,85 доларів США, що еквівалентно 292 640,70 грн.; за відсотками - 15 485,01 доларів США, що еквівалентно 182173,73 грн.; пені за порушення основного зобов`язання - 15 310,21 грн.; пені за прострочення погашення відсотків - 7 642,98 грн.; штрафу 15 350,26 доларів США, що еквівалентно 180 588,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» судовий збір в сумі 3654 грн..

Вказане рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили, представником стягувача отримано виконавчі листи по справі.

Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року заяву про перегляд у зв`язку із нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду від 23 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 жовтня 2017 року залишено без змін.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в зв`язку із повним виконанням кредитних зобов`язань.

Встановлено, що згідно Довідки ПАТ АКБ Капітал від 23 квітня 2020 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед Банком, так як ОСОБА_1 як поручитель 22 квітня 2020 року виконав кредитні зобов`язання ОСОБА_2 в загальному розмірі 55 710,00 доларів США та 22 953,00 грн..

05 травня 2020 року на адресу районного суду від ПАТ АКБ Капітал надійшло клопотання, в якому останній зазначає, що станом на дату подання даного клопотання, стягнення за виконавчим листом № 201/7717/14-ц від 02 грудня 2019 року не відбулося ані повністю, ані частково. При цьому, Банк знову вказує на відсутність грошового зобов`язання ОСОБА_1 перед банком та наявність в зв`язку із цим підстав для задоволення його заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, колегією суддів встановлено, що 08 травня 2020 року ПАТ АКБ Капітал звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозову О.М. із заявами про повернення виконавчих документів.

13 травня 2020 року приватним виконавцем Сивокозовим О.М. були повернуті стягувачу виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в розмірі 678 356,13 грн. та судового збору в розмірі 3654,00 грн..

Відповідно до ст. 17 ЗУ Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15 січня 2010 року у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Згідно ст. 129-1 Конституції України, ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ч.2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяють на дві групи: 1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання); 2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення.

Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій норми процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Частиною 3 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції у порушення зазначеної норми права належним чином не виконав вимоги закону щодо належного повідомлення учасників справи про місце, дату і час судового засідання, чим порушив права останніх на участь у судовому розгляді справи.

Здійснивши поверхневий розгляд заяви, не надавши належної оцінки наданим доказам, а також розглянувши заяву за відсутності стягувача та боржника, які не були належним чином повідомлені про дату і час судового засідання, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про недоведеність факту виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань та відсутності правових підстав для задоволення заяви останнього.

Враховуючи викладне, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи вказане питання судом першої інстанції були порушені вимоги процесуального закону, а тому ухвала як незаконна підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко