Провадження № 22-ц/812/609/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/6982/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Андрієнко Л.Д.,

переглянувши в апеляційному порядку заяву

ОСОБА_1

про заміну сторони виконавчого провадження

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 22 січня 2020 року суддею Черенковою Н.П. в приміщенні цього ж суду (дата складання повної ухвали не зазначена),

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Заявник зазначав, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2008 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Український професійний банк» (далі - ПАТ «УПБ») стягнуто 88 016, 44 грн. кредитної заборгованості. 20 вересня 2016 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 52279818. 9 липня 2019 року між ПАТ «УПБ» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» та ним ( ОСОБА_1 ) укладено договір № 63 про відступлення прав вимоги.

Посилаючись на те, що банк відступив, а він набув право вимоги, в тому числі, і за кредитним договором № 872, укладеним 27 листопада 2007 року між банком і ОСОБА_2 , ОСОБА_1 просив замінити стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «УПБ» на нього.

Представник ПАТ «УПБ» в особі в.о. уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів та боржник ОСОБА_2 своєї позиції стосовно позову не висловили.

Справу розглянуто у відсутності сторін.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу скасувати та задовольнити заяву. Апелянт посилався на порушення судом першої інстанції презумпції правомірності правочину та положень Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; невірну оцінку характеру договору про відступлення права вимоги та невідповідність висновків суду доказам, наданим заявником.

Учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явились. Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд скарги у його відсутність. Боржник ОСОБА_2 за місцем реєстрації відсутній. Справу розглянуто у відсутності сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що договір про відступлення права вимоги за змістом є договором факторингу, право на укладення якого надається лише спеціальним суб`єктам, до яких фізичні особи не належать. Крім того, заявником не надано доказів виконання умов договору про відступлення права вимоги, а тому і набуття ним права такої вимоги.

Але з такими висновками суду погодитись не можна.

Так, згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець заінтересована особа має право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК).

Відповідно до статті 512 ЦК кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Виходячи із цих норм, зокрема, пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора, у зв`язку із чим припиняється його статус сторони виконавчого провадження, і його заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини 5 статті 15 Закону «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора і право бути стороною виконавчого провадження.

Отже, за змістом статей 512, 514 ЦК, статті 15 Закону «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження, шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

При цьому, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу, оскільки без такої заміни правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом «Про виконавче провадження».

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11, від 19 лютого 2020 року у справі №2-3897/10.

Отже, для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження суду необхідно встановити факт наступництва у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2008 року розірвано кредитний договір № 872 від 27 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «УПБ» і ОСОБА_2 , з відповідача на користь банку стягнуто 88 016, 44 грн. кредитної заборгованості (а.с. 13).

З серпня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації ПАТ «УПБ» та делеговані повноваження ліквідатору банку.

20 вересня 2016 року державним виконавцем Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області відкрито виконавче провадження № 52279818 (а.с. 14).

18 червня 2019 року відбулись електронні торги щодо кредитного портфелю ПАТ «УПБ» (кількість договорів 872), за результатами ціна продажу склала 155 200,96 грн., а переможцем визнано ОСОБА_1 (а.с. 11).

26 червня 2019 року ОСОБА_1 здійснена оплата 155 200, 96 грн. за квитанцією № 31624023 (а.с. 12).

9 липня 2019 року між ПАТ «УПБ» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УПБ» та ОСОБА_1 укладено договір № 63 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги за кредитними договорами та договорами поруки (далі - Договір №63) (а.с. 5-6).

Відповідно до пункту 1.1 Договору № 63 сторони погодили, що за своєю природою договір є правочином з передання банком шляхом продажу права вимоги, визначеному у даному договорі, новому кредитору (є правочином з відступлення права вимоги).

За пунктом 2.1 Договору №63 банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги банку до позичальників та поручителів, зазначених у Додатку №1-1 та Додатку №1-2.

Усі права кредитора новий кредитор набуває в день укладення договору, але не раніше моменту отримання банком в повному обсязі коштів в розмірі 155 200,96 грн. (пункти 2.2, 4.1).

Сторони засвідчили, що ціна договору сплачена новим кредитором в повному обсязі до моменту його підписання сторонами (пункт 4.1 Договору №63).

За Додатками 1-1, 1-2 до Договору №63 кредитні зобов`язання ОСОБА_2 включені до кредитного портфелю (відповідно № 40, № 41) (а.с. 7,8) та передані новому кредитору ( ОСОБА_1 ) за актом прийому-передачі №1 від 9 липня 2019 року (№ 447-457) (а.с. 9).

Отже, встановлені обставини свідчать про те, за Договором №63 відбулось наступництво у матеріальних правовідносинах, а саме ПАТ «УПБ» вибув з правовідносин за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 з передачею права вимоги до нього новому кредитору - ОСОБА_1 , а останній з підписанням акту-прийому передачі та сплатою повної ціни кредитного портфелю, до складу якого входять вимоги до ОСОБА_2 , набув право вимоги до боржника.

Відповідно до статей 512,514 ЦК, статті 15 Закону «Про виконавче провадження» та статті 447 ЦПК ці обставини є підставою для заміни стягувача - ПАТ «УПБ» на нового кредитора - ОСОБА_1 , як сторону у виконавчому провадженні.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 виконання умов Договору № 63, зокрема, сплати ціни за цим договором, що підтверджено квитанцією №31624023 від 26 червня 2019 року (а.с.12), суперечить матеріалам справи, а тому не може вважатись обґрунтованим.

Не можна погодитись і з оцінкою судом змісту Договору №63 та висновком про те, що цей правочин є факторингом.

Так, відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Такий висновок міститься в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року (пункти 10.15) у справі № 916/2286/16.

При цьому судом не встановлено, що Договір №63 має ознаки нікчемного правочину, оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним.

На відповідні обставини не посилаються і учасники справи.

У зв`язку з цим відмова суду першої інстанцій у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав того, що Договір №63 фактично є договором факторингу, а фізична особа не може бути належним правонаступником кредитора у спірних правовідносинах, є порушення презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК та може вважатись законною.

Виходячи з презумпції правомірності правочину, апеляційний суд не дає оцінку висновкам суду першої інстанції по суті та змісту Договору №63 (цесія, факторинг).

Оскільки суд першої інстанції не звернув належної уваги на передбачені законом підстави для заміни сторони виконавчого провадження та не дав оцінку всім наданим заявником доказам, ухвала суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 .

Заміна кредитора у зобов`язанні не змінює обсяг прав та обов`язків боржника ОСОБА_2 , здійснюється без згоди боржника, що не позбавляє його права на захист своїх прав у передбаченому законом порядку.

Характер спірних правовідносин (звернення до суду не є наслідком протиправних дій учасників виконавчого провадження) дає підстави для покладення судових витрат на заявника.

Керуючись статтями 374, 376, 382, ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Замінити сторону у виконавчому провадженні на виконання виконавчого листа № 2-7-6685/2008, виданого на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 вересня 2008 року за позовом публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № 872 від 27 листопада 2007 року, а саме стягувача - публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» замінити на його правонаступника - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РВ УМВС України у Вінницькій області 4 грудня 2006 року, РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 26 березня 2020 року