Справа № 311/4412/19
Провадження 2/311/244/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Задорожка Д.А.,

секретаря судового засідання Васюкової М.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Листопад Л.П.

представника відповідача адвоката Шершньова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

В позові зазначено, що 16 квітня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, від якого сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, після чого відповідач частково сплачував аліменти, але потім перестав, внаслідок чого на час подачі позову має заборгованість в розмірі 80 563,76 грн.

Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач має іншу сім`ю та зовсім не цікавиться життям та здоров`ям сина, всі питання щодо виховання та утримання сина вирішуються позивачем самостійно.

З огляду на викладене, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 2-3).

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач заперечував проти позову з наступних підстав.

ОСОБА_2 вказав, що твердження позивача щодо несплати ним аліментів спростовуються фактичним отриманням ОСОБА_1 аліментів та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 17.12.2019, в якому зазначено що станом на грудень місяць 2019 року заборгованості за аліментами не існує. Крім цього, з розрахунку вбачається систематична сплата аліментів відповідачем на утримання сина на користь позивача. Зокрема за 2018-2019 роки аліменти сплачувались у розмірі більшому за мінімальний. Крім сплати аліментів відповідач бере участь у додаткових витратах на дитину, що підтверджується чеками про сплату витрат на лікування та придбання одягу та учнівського приладдя перед школою.

Відповідач зазначає, що позивач створює перешкоди і забороняє спілкуватися сину сторін безпосередньо з батьком, тому він шукає інші шляхи для того щоб брати участь у житті і вихованні сина. Додатково відповідач просив суд врахувати, що він з 2015 року постійно проживає за кордоном, у зв`язку з місіонерською поїздкою, має іншу сім`ю і другу дитину. При поверненні до України, він вживає всіх заходів для побачення із сином, навіть звертався до органу опіки та піклування Днінрорудненської міської ради зі скаргами на те, що позивач перешкоджає йому бачитися із сином. Мирним шляхом досягти домовленості щодо усунення перешкод у спілкування з сином позивач відмовляється і ухиляється від спілкування на цю тему. Бажає зберегти батьківські права та виховувати сина (а.с. 149-151).

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він є чоловіком позивача, в якої є дитина від першого шлюбу з відповідачем. Дитина проживає з ними спільно, називаючи його (свідка) батьком. Він займається його вихованням. За час спільного проживання з позивачем, відповідач жодного разу не телефонував та не цікавився життям дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що знає сторін у справі, а позивачка є її подругою. Відповідача у місті Дніпрорудне вона бачила останній раз приблизно 6 років тому. У позивачки інший шлюб. Знає, що позивачка з дитиною сама відвідувала лікарні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що позивачка її знайома. Після розлучення сторін, вона відповідача жодного разу не бачила. Позивачка їй повідомляла, що ОСОБА_2 не надавав їй допомогу для утримання дитини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є батьком відповідача та йому відомо, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 намагався зустрітися з сином, однак позивачка перешкоджала йому в цьому. Для вирішення цього питання син звертався до опікунської ради за місцем мешкання. Крім того, ОСОБА_2 давав кошти на сплату аліментів, а він (свідок) перераховував позивачці.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є матір`ю відповідача та їй відомо, що після того, як сторони у справі розлучилися, ОСОБА_2 , коли приїжджав додому, то брав сина до себе на вихідні.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5).

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 150 СК України, обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За приписами ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» ,на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

У відповідності до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 закріплено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до роз`яснень, наданих у п.п.15,16, 18 постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, при розгляді справ за позовами про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 СК України, особа, яка подала такий позов, повинна довести, що батько (мати) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В свою чергу батько (мати) повинен довести, що він належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Судом встановлено, що позивач у справі є матір`ю, а відповідач у справі є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.4).

Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 18 жовтня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу) (а.с.27).

Згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 15 травня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8).

Згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_1 , укладеного 27 червня 2018 року, між позивачем та ОСОБА_4 , позивач набула прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.6).

На думку суду, позивачем не надано належних доказів на підтвердження вказаних нею обставин, зокрема, ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків з виховання спільної дитини сторін, виходячи з наступного.

На підтвердження своїх позовних вимог, ОСОБА_1 надано, серед іншого, розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем Василівського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Супрун В.В., згідно якого, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-1248 від 28.10.2011 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, станом на 31 жовтня 2019 року становить 80 563 грн. 76 коп. (а.с. 10).

Однак, відповідачем надано розрахунок заборгованості, складений тим самим державним виконавцем, згідно якого, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом № 2-1248 від 28.10.2011 про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання дитини, станом на 30 листопада 2019 року відсутня (а.с. 158), що спростовує доводи позивача про наявність такої заборгованості, як однієї з підстав для звернення до суду з позовом.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що позивачем 16 березня 2017 року надавалася до виконавчої служби заява про приєднання до матеріалів виконавчого провадження квитанцій про сплату ОСОБА_2 заборгованості за аліментами (а.с. 44-53). Крім того, аналогічні заяви надавалися 28.11.2017, 12.12.2018 та 03.12.2019 відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 54-56, 58-61, 105-108). Вказане свідчить про вжиття відповідачем заходів щодо погашення заборгованості за аліментами протягом 2017,2018 та 2019 років, тобто ще до звернення позивача до суду.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 від 21 листопада 2019 року, складеного провідним спеціалістом апарату міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань та охорони дитинства Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Джемела Н.П., встановлено, що ОСОБА_1 проживає у чотирьохкімнатній квартирі разом зі своїм другим чоловіком та малолітньою дитиною, ОСОБА_3 . В квартирі зроблений ремонт, в дитячій кімнаті є все необхідне для проживання та розвитку дитини, в сім`ї відносини доброзичливі та довірливі. Батько дитини не цікавиться життям дитини, його здоров`ям, не приймав участь у його вихованні, аліментів на утримання дитини не виплачував (а.с.12).

Одночасно з цим, згідно заяви провідного спеціаліста апарату міської ради та її виконавчого комітету з гуманітарних питань та охорони дитинства Дніпрорудненської міської ради Василівського району Запорізької області Джемели Н.П. від 26.12.2019, у складеному акті обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 21 листопада 2019 року уточнено, що запис про те, що відповідач не цікавився життям дитини, його здоров`ям, не приймав участі в його вихованні зроблений зі слів матері (а.с. 155), тобто позивачки ОСОБА_1 , що викликає у суду сумніви в об`єктивності вказаного документу.

Додатково при вирішенні спору судом враховується, що відповідач ОСОБА_2 з 2015 року постійно проживає за кордоном, у зв`язку з місіонерською поїздкою, має іншу сім`ю і другу дитину (а.с. 156,159, 160, 162-164), що свідчить про об`єктивні причини для зменшення побачень відповідача з сином від першого шлюбу.

Згідно фотозображень, наданих відповідачем, встановлено, що ОСОБА_2 здійснював побачення з сином (а.с. 166-168).

Згідно висновку Василівської РДА від 30 січня 2020 року, орган опіки та піклування, діючи виключно в інтересах дитини, вважав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина, ОСОБА_3 (а.с. 181-182).

Характеристика на ім`я учня 3-Б класу КЗ «Дніпрорудненська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів «Світоч» ОСОБА_3 , згідно якої останній зарекомендував себе як старанний, уважний та дисциплінований учень; мати хлопчика систематично відвідує школу, цікавиться успіхами сина, приймає активну участь в житті класу та школи; батько хлопчика за час навчання дитини у школі, жодного разу не відвідав школу, успіхами не цікавився (а.с.16) як і пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не спростовують встановлених судом обставин, оскільки підтверджують ті чи інші обставини, які, у своїй сукупності, не є достатніми для підтвердження висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків.

З огляду на викладене, суд вважає, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому вважає необхідним в задоволенні позову відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 77, 80, 263-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Василівський районний суд Запорізької області (згідно п.п.15.5 п.15 Розділу ХІІI Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу).

Повний текст рішення суду складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області Д.А. Задорожко