ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1292/20 Справа № 183/4303/14 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Піщанської сільської об`єднаної територіальної громади Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, про визнання недійсним заповіту, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 07.11.2016 року (а.с. 122), мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір - ОСОБА_3 , яка за життя подарувала сестрі - ОСОБА_4 Ѕ частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

06 травня 2006 року в Піщанській сільській раді Новомосковського району Дніпропетровської області ОСОБА_3 склала заповіт на Ѕ частину цього будинку на позивача та її сестру - ОСОБА_2 .

Після спливу 6-місячного терміну після смерті матері, позивач звернулася в Новомосковську районну державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але державний нотаріус повідомила її, що незадовго до своєї смерті, а саме - 15 січня 2013 року, ОСОБА_3 звернулася в Піщанську сільську раду Новомосковського району Дніпропетровської області і зробила новий заповіт на ім`я сестри - ОСОБА_2 .

При цьому нотаріус ні постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ні письмової відмови, ні копії заповіту позивачу не надала.

Крім того, позивач зазначила, що під час виготовлення заповіту на ім`я ОСОБА_2 секретарем Піщанської сільської ради Новомосковського району порушено Порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих органів місцевого самоврядування, оскільки не було дотримано цього Порядку, тому заповіт повинен бути визнаний недійсним.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК судове рішення повинне ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 народилася донька - ОСОБА_1 /а.с.7/.

07 серпня 1985 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , змінила прізвище на ОСОБА_1 /а.с.8, 9/.

ОСОБА_3 видане Свідоцтво про забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР по АДРЕСА_1 /а.с.21-22/ та 22 вересня 2005 року ОСОБА_3 набула право власності на жилий будинок АДРЕСА_1 . 13 травня 2007 року ОСОБА_3 подарувала 43/100 частини будинку за договором, посвідченим 13 травня 2007 року за реєстром № 1-1753 /а.с.37, 38/.

06 травня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Секретарем селищної ради Фоменко Т.І. за р.№118, згідно з яким заповіла Ѕ частину належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та 1/2 частину належного їй житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_9 в рівних долях /а.с.15, 36/.

15 січня 2013 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Фоменко Т.І., секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, записаний зі слів заповідача, уголос прочитаний заповідачем до його підписання і підписаний ним власноручно у присутності ОСОБА_10 . В зв`язку з хворобою заповідача заповіт складений на дому. За заповітом належні заповідачу 57/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 /а.с.35/.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.11, 33, 94/.

На час смерті ОСОБА_3 постійно проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 разом з донькою ОСОБА_4 , онуком - ОСОБА_11 та племінником ОСОБА_12 /а.с.12/.

13 лютого 2013 року позивач подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом від 06 травня 2006 року за р.№118 /а.с.13, 14, 32/.

23 вересня 2013 року ОСОБА_3 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом /а.с.34/

Листом нотаріуса від 23 вересня 2013 року № 2168/02-14 ОСОБА_2 повідомлено про розгляд заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на будинок, розташований в АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_3 . Вказано, що представлені до нотаріальної контори заповіт від імені ОСОБА_3 на 57/100 часток житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , посвідчений 15 січня 2013 року секретарем Піщанської сільської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області за р.№4 та свідоцтво про право власності на нерухоме майно щодо житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , видане 22 вересня 2005 року виконкомом Піщанської сільської ради, Новомосковського району, Дніпропетровської області, містять відмінності, а саме: у заповіті не зазначений населений пункт, в якому розташований спадковий будинок, що не дає можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом /а.с.39/.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у секретаря були відсутні повноваження на посвідчення оскаржуваного заповіту, оскільки дані обставини спростовуються матеріалами справи.

Нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) регулюється питання спадкування за заповітом.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України, у тому числі недодержання вимог, за якими зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі а також правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як визначено в ст.1234 ЦК України, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до ст.1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України.

Стаття 1251 ЦК України встановлює, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Отже, за своєю сутністю заповіт є одностороннім правочином - дією особи, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Однією з умов дійсності заповіту є його посвідчення.

Спеціальною нормою, яка передбачає підстави недійсності заповіту є стаття 1257 ЦК України, якою визначено лише дві підставі недійсності заповіту.

Так, згідно ч.1 вказаної статті заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним, а частиною 2 передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За цією ж статтею недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. При цьому, недійсним заповіт може бути визнаний у випадках, у яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, коли заповіт складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту), коли заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Стаття 1248 ЦК України передбачає умови посвідчення заповіту нотаріусом, а саме, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

У населеному пункті, у якому немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, відповідно до ст.1251 ЦК України, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою, відповідного органу місцевого самоврядування.

Конституцією України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України (ст.140). До складу сільської, селищної, міської, районної, обласної ради входять депутати, які обираються жителями села, селища, міста, району, області на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради (ст.141).

Статтею 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Перша сесія новообраної сільської, селищної, міської ради скликається відповідною територіальною виборчою комісією не пізніш як через два тижні після реєстрації новообраних депутатів ради в кількості, яка забезпечує повноважність складу ради відповідно до статті 45 цього Закону.

Першу сесію новообраної районної у місті, районної, обласної ради скликає відповідна територіальна виборча комісія не пізніш як через два тижні після реєстрації новообраних депутатів ради у кількості, яка забезпечує повноважність складу ради відповідно до статті 45 цього Закону. Перше пленарне засідання першої сесії відкриває голова зазначеної територіальної виборчої комісії, який інформує раду про підсумки виборів депутатів. З моменту визнання повноважень депутатів ради нового скликання рада обирає тимчасову президію з числа депутатів ради в кількості не більше п`яти осіб - представників партій (блоків), які набрали найбільшу кількість голосів на виборах. Члени тимчасової президії почергово головують на пленарних засіданнях ради до обрання голови ради. З часу обрання голови ради він веде пленарні засідання ради відповідно до вимог цього Закону та регламенту ради. Наступні сесії ради скликаються: сільської, селищної, міської - відповідно сільським, селищним, міським головою; районної у місті, районної, обласної - головою відповідної ради. Сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Стаття 50 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що секретар сільської, селищної, міської ради працює в раді на постійній основі. Секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови. Повноваження секретаря сільської, селищної, міської ради можуть бути достроково припинені за рішенням відповідної ради.

Підпунктом 5 пункту "б" частини першої статті 38 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання.

Відповідно до ст.37 Закону України "Про нотаріат" у населених пунктах де немає нотаріусів, уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування вчиняють такі нотаріальні дії: вживають заходів щодо охорони спадкового майна; посвідчують заповіти (крім секретних); засвідчують вірність копій (фотокопій) документів і виписок з них; засвідчують справжність підпису на документах.

Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року визначено порядок посвідчення заповіту.

У відповідності до пункту 1.2 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 3306/5 від 11 листопада 2011 року в редакції, чинній на момент посвідчення заповіту (надалі - Порядок), нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

За п. 2.3 розділу ІІ Порядку, при вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України «Про нотаріат».

За ч.2, 3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних відносин, які звернулися за вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів.

Відповідно до п.2.1 розділу ІІ Порядку, нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування.

За п.2.10 розділу ІІ Порядку, тексти нотаріально посвідчуваних заповітів, заяв, дублікатів нотаріальних документів, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту заповітів, заяв, повинні бути позначені хоча б один раз словами. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місця проживання та реєстраційні номери облікових карток платників податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження.

У відповідності до п.2.14 розділу ІІ Порядку, 2.14. документи, на підставі яких вживаються заходи щодо охорони спадкового майна, приєднуються до актів опису спадкового майна, які залишаються у справах органу місцевого самоврядування, і формуються в наряд (справу). Оригінали документів (свідоцтва про народження, шлюб, смерть тощо) повертаються особам, що їх подали, а в органі місцевого самоврядування залишаються їх копії. Копії подаються заінтересованими особами або на їх прохання виготовляються посадовою особою органу місцевого самоврядування, про що робиться напис "Згідно з оригіналом", зазначаються дата, посада особи, проставляється підпис. Документи, на підставі яких встановлюється особа громадянина, його представника, повертаються особам, що їх подали. У реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записуються назва документа, серія, номер, дата його видачі і найменування установи, яка його видала. Копія цього документа долучається до справ органу місцевого самоврядування.

Згідно з п.1.1, 1.4 розділу ІІІ Порядку, посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб (крім подружжя) не допускається. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися в присутності не менш як двох свідків. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути посадова особа органу місцевого самоврядування, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

За п.1.6, 1.8 розділу ІІІ Порядку, посадова особа органу місцевого самоврядування перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа органу місцевого самоврядування при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статей 1241, 1307 Цивільного кодексу України, про що зазначається у тексті заповіту. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів (додаток 16).

Враховуючи вищевикладене, колегія вважає, що судом першої інстанції належним чином перевірено та вірно встановлено, а матеріалами справи підтверджено належність повноважень секретаря Виконавчого комітету сільської ради Фоменко Тетяни Іванівни у спірний період.

Так, згідно рішення Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області першої сесії шостого скликання № 2-1/VI про обрання секретаря сільської ради та секретаря виконкому, обрано секретарем сільської ради та секретарем виконавчого комітету депутата сільської ради Фоменко Тетяну Іванівну. Визначено секретаря Піщанської сільської ради Фоменко Тетяну Іванівну відповідальною за вчинення нотаріальних дій в Піщанській сільській раді. (т.1.а.с.222).

Згідно рішення першої сесії сьомого скликання від 17 листопада 2015 року № 9-1/VII про призначення відповідального за вчинення нотаріальних дій, яким доручено секретарю Виконавчого комітету сільської ради Фоменко Тетяні Іванівні здійснення повноважень по вчиненню нотаріальних дій /а.с.221/.

Крім того, розпорядженням сільського голови № 12 від 02 січня 2013 року призначено ОСОБА_10 відповідальною за виконання нотаріальних дій /а.с.223/.

Враховуючи, що відповідно до Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" строк повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради, депутати якої обрані на чергових виборах, становить п`ять років. Припинення повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної ради має наслідком припинення повноважень депутатів відповідної ради, а секретар ради обирається радою з числа її депутатів на строк повноважень ради за пропозицією відповідного сільського, селищного, міського голови та матеріали справи не містять доказів дострокового припинення повноваження секретаря сільської ради. Колегія вважає, підтвердженими в ході розгляду справи, як в суді першої інстанції так і апеляційної повноваження секретаря Виконавчого комітету сільської ради Фоменко Тетяни Іванівни на здійснення повноважень по вчиненню нотаріальних дій у спірних відносинах станом на 15 січня 2013 року.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта про те, що посадовою особою не за належним документом встановлено особу заповідача, оскільки доказів на підтвердження того, що особу заповідача встановлено тільки і виключно за податковим номером ні суду першої, ні апеляційної інстанції надано не було .

Обов`язкові вимоги до змісту заповіту не містять необхідності внесення відомостей про такий документ в текст заповіту, а пункт Положення, яким позивач обґрунтовує таку необхідність стосується заходів щодо охорони спадкового майна. Саме лише посилання на даний факт без підтвердження допустимими доказами є неналежним.

Крім того, 03.03.2020 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції була допитана в якості свідка секретар Виконавчого комітету сільської ради Фоменко Т.І., яка пояснила, що у заповіті не була наявна графа для внесення відомостей за паспортом, тому особу заповідача зазначено за податковим номером.

Проте, встановлення особи заповідача встановлювалась саме за паспортом, що підтверджується відповідним записом у реєстрі.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, щодо порушення таємниці заповіту, як не доведені.

Як вбачається із оскаржуваного заповіту, в останньому міститься підпис заповідача та здійснений напис, а саме: «заповіт уголос прочитаний заповідачем до його підписання і власноручно підписаний ним у моїй присутності об 14 год. 30 хв.», а у тексті заповіту зазначено: місце, дата складання заповіту, число, місяць, рік народження ОСОБА_3 , ідентифікаційний код, місце народження, місце проживання. Заповідачу роз`яснено зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України.

Заповіт прочитаний вголос заповідачем та власноручно ним підписаний у присутності секретаря.

Також у заповіті зазначено, що заповіт записаний секретарем сільської ради зі слів ОСОБА_3 , особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Більш того, матеріали справи свідчать, що на момент посвідчення заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування була призначена відповідальною за виконання нотаріальних дій /а.с.223/.

Відомостей, щодо зміни чи скасування зазначеного заповіту, з часу його посвідчення до часу смерті заповідача не встановлено, а отже, своє розпорядження померлий не мав на меті змінювати.

Крім того, допитана 03.03.2020 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції в якості свідка секретар Виконавчого комітету сільської ради Фоменко Т.І., пояснила суду, що заповіт посвідчувався тільки у присутності заповідача. Інших осіб присутніх не було.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заповідач на момент складання заповіту мав необхідний обсяг цивільної дієздатності. Зазначене підтверджено також і висновком Судово-психіатричної експертизи №20 від 15.09.2016 року (т.1.а.с.115-117), проведеної на підставі ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.09.2016 року. Висновком судової експертизи встановлено, що ОСОБА_3 саме на момент складання та підписання заповіту 15 січня 2013 року будь-якими психічними розладами не страждала. За своїм психічним станом в той період часу могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Також судом першої інстанції встановлено, що її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі та було спрямоване на настання наслідків, зазначених у заповіті на розпорядження належним її майном на випадок смерті, а також заповіт не суперечить інтересам спадкодавця та моральним засадам суспільства.

Дійсно, в ході розгляду справи було встановлено, що заповіт не містить повної адреси спадкового майна, а саме не зазначено конкретний населений пункт знаходження спадкового майна, проте, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що виявлене порушення є недостатньою підставою для встановлення факту порушення вимог щодо форми і посвідчення оспорюваного заповіту, та як наслідок, його нікчемності, оскільки, форма цього заповіту відповідає вимогам ст.1247 ЦК України, вказаний заповіт посвідчений у відповідності до вимог ст.1251 ЦК України, та зареєстрований у Спадковому реєстрі.

Крім того, неточності та помилки у тексті заповіту щодо адреси нерухомого майна, яке передаєьтся у спадщину, не мають правового значення для оскарження заповіту саме позивачем. Зазначене може мати значення лише для спадкоємця на користь якого складено такий заповіт.

Позивачем не наведено та не обґрунтовано підстав недійсності заповіту від 15 січня 2013 року, посвідченого Фоменко Т.І., секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

У справі, яка розглядається, судом не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення форми заповіту, передбаченої законом.

Усіх зазначених вимог при складанні заповіту секретарем виконавчого комітету Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області Фоменко Т.І. було дотримано.

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко