Номер провадження: 22-ц/813/7737/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2020 року, постановленого під головуванням судді Мирончук Н.В., повний текст рішення складений 05 червня 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну особу, в якому просила переглянути суму призначених аліментів на недієздатного повнолітнього сина ОСОБА_2 з урахуванням всіх видів доходів відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2001 року на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання її непрацездатного сина ОСОБА_2 у розмірі 50 грн. щомісячно.

ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином, який є інвалідом з дитинства ІІ групи безстроково, а тому потребує постійного догляду та матеріальних витрат на лікування, проте сума стягнутих аліментів у розмірі 50 грн. не вистачає для утримання непрацездатного сина.

Також позивачка зазначила, що відповідач не надає ніякої матеріальної допомоги, хоча має для цього можливість, зокрема, відповідач займався підприємницькою діяльністю, від якої мав непогані доходи, а тому може утримувати свого сина-інваліда.

Враховуючи скрутне матеріальне становище, відсутність джерел доходу, окрім пенсій позивача та її сина, а також, у зв`язку із необхідністю постійного лікування ОСОБА_2 , позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2020 року в задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 доОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню непрацездатну особу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 подала до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати та задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 зазначає, що судом не було взято до уваги, що відповідач приховує доходи з ціллю не сплачувати аліменти.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 , представник ОСОБА_3 зазначає, що обставини, викладені в апеляційній скарзі не відповідають дійсності, апеляційна скарга, як і позовна заява ґрунтується цілком на припущеннях ОСОБА_1 , рішення постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , який є повнолітнім, та особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, що вбачається з довідки МСЕК, серії 2-18ОБ та на підставі довіреності діє в його інтересах (а.с. 5-6).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27 квітня 2001 року, на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання її непрацездатного сина ОСОБА_2 у розмірі 50 грн. щомісячно (а.с. 8).

Доказів того, що позивачка отримала виконавчий лист, а також, що вона зверталась до виконавчої служби про стягнення з відповідача вказаної суми коштів за вказаним рішенням суду до суду надано не було.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не працює, проживає разом з позивачем, яка здійснює за ним догляд, відповідач самостійно не надає матеріальної допомоги на утримання свого сина, який є інвалідом з дитинства ІІ групи (а.с. 5, 56).

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина, знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Центрального об`єднаного управління ПФУ в м. Одесі та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2000 грн. на місяць (а.с. 55, 69).

Також позивачка ОСОБА_1 знаходиться на обліку в ДПІСП ОМР у Київському районі та отримує соціальну допомогу по догляду за сином, інвалідом ІІ групи з дитинства у розмірі 200 грн. 70 коп. (а.с. 53).

Згідно інформації, наданої з Головного управління пенсійного фонду України, ОСОБА_2 , як інвалід ІІ групи з дитинства отримує пенсію в розмірі 1638 грн. (а.с. 71).

З довідки МСЕК, серії №060717 вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , 1955 року народження також є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково, тобто є непрацездатним (а.с. 30).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, відповідач ОСОБА_3 має дружину, ОСОБА_5 (а.с. 15).

Згідно довідки МСЕК, серії №055817, ОСОБА_5 також є інвалідом з дитинства ІІ групи, довідка видана безстроково (а.с. 31).

Зі змісту довідки про доходи, виданої Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_3 отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2839 грн. 61 коп. щомісячно (а.с. 32).

Згідно довідки про доходи, виданої Малиновським об`єднаним управлінням ПФУ в м. Одесі в Одеській області, вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію у розмірі 2016 грн. 33 коп. щомісячно (а.с. 33).

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_6 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не надала доказів отримання відповідачем інших доходів, наявності у нього майна та майнових прав, витрат на придбання майна, які б свідчили про його спроможність сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При ухваленні рішення, судом вірно враховані обставини, зазначені у статті 182 СК України, зокрема відсутність доходів, які б свідчили про спроможність відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину.

На підставі вищевикладеного, суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 , оскільки відповідач, через свій стан здоров`я, наявність інвалідності ІІ групи безстроково, через низькі доходи, не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу на утримання повнолітнього сина інваліда з дитинства ІІ групи.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 про те, що судом не було взято до уваги, що відповідач приховує доходи з ціллю не сплачувати аліменти, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів про спроможність відповідача сплачувати аліменти у відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України апелянтом до суду надано не було.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах свого повнолітнього сина ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 06 жовтня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Р.Д. Громік