Справа № 463/9055/19
Провадження № 2/463/445/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Козак М.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, третя особа голова Первинної профспілкової організації Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Держко Ігор Зеновійович про визнання незаконним і скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про визнання незаконним та скасування наказу № 424кз від 13.09.2019 року по Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького; зобов`язання Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького поновити позивача на посаді завідувача відділу бібліотеки; визнання незаконним запис у трудовій книжці про звільнення з посади провідного інженера бібліотеки за сумісництвом; зобов`язання Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького поновити позивача на посаді провідного інженера бібліотеки за сумісництвом.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він почав працювати у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького з 07.09.2009 року на посаді техніка відділу гуманітарної освіти та виховання. В подальшому, наказом № 274к від 01.12.2016 року позивача переведено на посаду провідного інженера та надано сумісництво провідного інженера Наукової бібліотеки. З 01.02.2019 року працював на посаді завідувача відділу бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького. На дану посаду він був переведений наказом № 25-к від 24.01.2019 року на період з 01.02.2019 року по 01.02.2021 року з посади провідного інженера відділу гуманітарної освіти та виховання. Відповідно до наказу № 424кз від 13.09.2019 року позивач був звільнений 16.09.2019 року з посади завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно загальний стаж праці у Львівському національному медичному університеті імені Данила Галицького становить 10 років.

Однак, вважає, що його звільнення незаконне, оскільки застосування різних видів скорочення при одному вивільненні працівників наказом № 2246-з від 11.07.2019 року «Про скорочення чисельності працівників бібліотеки» передбачалась реорганізація відділу бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки, шляхом скорочення чисельності працівників. В той час, як наказ № 424кз від 13.09.2019 року про звільнення, складений щодо скорочення штату працівників винесений на підставі зазначеного вище наказу. Так, при звільненні у зв`язку із скороченням штату працівників - відсутнє повідомлення позивача про скорочення штату працівників в порядку ст.49-2 КЗпП України. Також відповідачем не дотримано порядок вивільнення працівників - реорганізація відбулась 15.09.2019 року, що є вихідним днем. Відповідно до оспорюваного наказу його звільнення відбулось 16.09.2019 року. Оскільки трудові відносини між сторонами продовжувалися після винесення наказу № 2246-з від 11.07.2019 року про реорганізацію, що підтверджується документально, відтак звільнення 16.09.2019 року незаконне. Крім цього, відповідачем не дотримано вимогу переведення на іншу посаду при вивільненні працівників. При ознайомленні 12.07.2019 року з наказом № 2246-з від 11.07.2019 року «Про скорочення чисельності працівників бібліотеки», позивачу надано на ознайомлення письмове повідомлення про те, що відсутні вакантні посади, які відповідають його освіті та кваліфікації, а тому його буде звільнено. Вважає, що були наявні посади, які відповідали освіті та кваліфікації позивача, йому не було запропоновано жодних інших посад, при цьому - було звільнено з усіх, включаючи звільнення з посади за сумісництвом без відповідного наказу. Наказ про звільнення позивача, як завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів вважає незаконним, оскільки, відповідно до штатного розпису університету та наказу про переведення № 25-к від 24.01.2019 року він перебував на посаді завідувача відділу бібліотеки. Також відповідачем не дотримано вимоги щодо переважного права на залишення при вивільненні працівників відповідно до вимог ст.ст.42, 49-2 КЗпП України, оскільки позивач має на утриманні двох дітей, тривалий безперервний стаж роботи, навчається на магістратурі заочної форми навчання, є співавтором у патенті на корисну модель. Посада, зазначена у наказі про звільнення не відповідає затвердженій посадовій інструкції. Оскільки відповідно до штатного розпису позивач займав посаду «завідувача відділу бібліотеки», а відповідно до посадової інструкції «завідувача відділу інформаційних технологій та комп`ютерного забезпечення Наукової бібліотеки». Разом з цим, наказ № 2246-з від 11.07.2019 року про реорганізацію та наказ про звільнення № 424кз від 13.09.2019 року не стосувалися очолюваних ним посад, що він зазначав письмово при ознайомленні з наказами та повідомленнями. Відсутнє проведення відповідачем оцінки кваліфікації та продуктивності працівників перед скороченням, а також повідомлення про відсутність вакантних посад. У наказі № 2246-з від 11.07.2019 року про реорганізацію, економічному відділу доручено внести зміни у штатний розпис університету, однак не зазначено, які саме зміни потрібно внести у штатний розпис. Також на офіційному веб-сайті відповідача відсутній штатний розпис, в якому можна встановити, чи внесені зміни у штатний розпис та чи затверджені вони у встановленому законодавством порядку Міністерством охорони здоров`я України відповідно до Статуту відповідача. Крім цього, перелік посад, які скорочуються не відповідає наказу про реорганізацію. Оскільки у службовій записці зазначається про скорочення посади завідувача відділу, а в наказі № 2246-з від 11.07.2019 року про реорганізацію, зазначається скорочення посади завідувача відділу та адміністратора.

Справа поступила до суду 24.10.2019 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 27.11.2019 року, яка занесена у протокол судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 від 26.11.2019 року про залучення в якості третьої особи голову профспілкової організації Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького Держко ОСОБА_3 .

26 листопада 2019 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначено, що Львівським національним медичним університетом ім.Д.Галицького було прийнято рішення про ліквідацію відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів з подальшим скороченням чисельності працівників цього відділу у зв`язку із економічною недоцільністю подальшого функціонування вищевказаного підрозділу, оскільки такі функції здійснюються іншим підрозділом. Первинній профспілковій організації працівників Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького за три місяці до проведення звільнення була надана інформація про заплановане скорочення чисельності працівників. 11.07.2019 року ректором винесено наказ № 2246-з «Про скорочення чисельності працівників» бібліотеки Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького». На підставі даного наказу було видано наказ № 2247-з від 11.07.2019 року та створена комісія з визначення переважного права на залишення на роботі працівників відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки. За результатами засідань, було рекомендовано скоротити працівників, серед яких був ОСОБА_1 12.07.2019 року працівники отримали персональне повідомлення про звільнення та пропозицію переведення на вакантні посади. Позивач від переведення на рекомендовану вакантну посаду інженера відділу технічного обслуговування лабораторного і медичного обладнання відмовився. Первинній профспілковій організації працівників Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького було надано письмове подання про розірвання трудового договору з працівниками, що є членами первинної профспілкової організації. 30.08.2019 року на засіданні первинної профспілкової організації було надано згоду на реорганізацію бібліотеки університету шляхом ліквідації відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки із подальшим скороченням чисельності працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Працівники, які надали згоду на переведення на іншу вакантну посаду, окрім позивача який відмовився, були переведені. Відповідач стверджує, що при скороченні чисельності працівників ним було дотримано процедуру звільнення відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст.42, 43, 47, 49-2 КЗпП України. Щодо невідповідності посадовій інструкції посаді, що вказана у наказі про скорочення, відповідач зазначає, що позивача на підставі його заяви та відповідно до наказу № 25-к від 24.01.21019 року було переведено на посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки, однак, під час складання посадової інструкції допущено помилку в назві посади. У зв`язку із цим, ректором університету скасовано посадову інструкцію завідувача та затверджено посадову інструкцію завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького, яка відповідала займаній посаді позивача. Однак, позивач відмовився у підписанні даної посадової інструкції. Додатково зазначено, що позивач міг бути відсутнім без поважних причин на роботі по декілька годин, про що складалися відповідні акти. Також зазначає, що скорочення відбувалося з метою оптимізації бібліотеки. Позивачу при звільненні було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати, а у компенсації за невикористану відпустку позивачу було відмовлено, оскільки ним вже була використана відпустка за період з 01.12.2018 року по 01.12.2019 року тривалістю 29 календарних днів.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 15.01.2020 року здійснено перехід розгляду справи з спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження. Призначено підготовче засідання.

Крім цього, 04.02.2020 року позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, яка ухвалою суду, що занесена у протокол судового засідання від 29.09.2020 року за клопотанням позивача залишена без розгляду.

03 квітня 2020 року представником відповідача ОСОБА_2 подано заяву про визнання позову відповідно до ст.49 ЦПК України.

В підготовчому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав викладених вище. Додатково зазначив, що на письмові запити позивача відповідачем надано розрахункові листи, особові картки та розрахунки. Зазначив, що дані документи мають суттєві недоліки, оскільки суми, які зазначені у письмових відповідях та суми, які вказані у розрахункових листах не співпадають, зазначено підрозділи, в яких не працював позивач, облікові картки мають ознаки підроблення. Просить при обчисленні розміру виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу при поновленні на посаді завідувача відділу бібліотеки та при поновленні на посаду провідного інженера бібліотеки за сумісництвом взяти розрахунки, які наведені у його клопотанні.

Представник відповідача ОСОБА_2 у підготовчому засіданні підтримала раніше подану заяву про визнання позову від 03.04.2020 року.

Третя особа ОСОБА_4 в підготовче засідання не з`явився, подавши при цьому заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Оскільки представник відповідача позов визнала, суд відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання ухвалює рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до копії трудової книжки (т.1 а.с.38-40), ОСОБА_1 07.09.2009 року було прийнято на посаду техніка відділу гуманітарної політики на підставі наказу № 381к від 07.09.2009 року. 01.02.2019 року наказом від 25-к від 24.01.2019 року, позивача переведено на посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки. 01.02.2019 року наказом від 24.01.2019 року № 25-к припинено сумісництво провідного інженера бібліотеки у зв`язку з переводом на штатну посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки. 16.09.2019 року наказом від № 424кз від 13.09.2019 року позивача звільнено з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Відповідно до заяви (т.1 а.с.96) та витягу з наказу (т.1 а.с.95), позивача переведено з посади провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання з 01.02.2019 року по 01.02.2021 року на посаду завідувача відділу бібліотеки (відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів).

Наказом від 11.07.2019 року № 2246-з «Про скорочення чисельності працівників бібліотеки» з 15.09.2019 року реорганізовувався відділ автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки університету, проведено скорочення чисельності працівників, відділом кадрів здійснено вивільнення працівників посади завідувача, адміністратора відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів з подальшим працевлаштуванням на запропоновані вакантні посади, здійснено зміни в штатний розпис університету (т.1 а.с.16).

13 вересня 2019 року наказом від 424кз ОСОБА_1 звільнено від займаної посади завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки (т.1 а.с.15).

Наказом від 26.04.2019 року № 1486-з «Про створення комісії», було створено комісію для проведення засідання та підготовки техніко-економічного обґрунтування доцільності функціонування відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів (т.1 а.с.68). Протоколом засідання комісії від 07.05.2019 року вирішено, що відділ автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки потрібно ліквідувати, у зв`язку із тим, що робота відділу дублювала функції інших служб університету (т.1 а.с.69).

На зворотній стороні наказу «Про скорочення чисельності працівників бібліотеки» № 2246-з від 11.07.2019 року, здійснено запис від 12.07.2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 ознайомлений з даним наказом, однак вважає, що він його не стосується, оскільки відповідно до наявних документів, його посада завідувача відділу бібліотеки не стосується перелічених у цьому наказі посад (т.1 а.с.73).

21 серпня 2019 року винесено наказ № 2770-з «Про внесення змін до наказу від 11.07.2019 року № 2246-з», відповідно до якого п.1 наказу від 11.07.2019 року № 2246-з викладено в новій редакції, а саме зобов`язано провести реорганізацію бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького шляхом ліквідації відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів, з подальшим скороченням чисельності працівників цього відділу (т.1 а.с.74).

Наказом від 11.07.2019 року № 2247-з створено комісію для вирішення питання щодо переважного права на залишення на роботі працівників бібліотеки (т.1 а.с.79).

Відповідно до звіту та порівняльної характеристики кваліфікації та продуктивності праці працівників комісії від 12.07.2019 року (т.1 а.с.76-84), у результаті здійснення аналізу жоден працівник не має переважного права на залишення на роботі, тому можуть бути звільненні за скорочення чисельності працівників у зв`язку із ліквідацією відділу, відповідно до ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України.

11 липня 2019 року позивача повідомлено про реорганізацію відділу та запропоновано вакантну посаду, а саме посаду інженера відділу технічного обслуговування лабораторного і медичного обладнання (т.1 а.с.90).

12 липня 2019 року було складено акт «Про відмову працівника від запропонованої посади» відповідно до якого з повідомленням від 11.07.2019 року про вакантні посади позивач ознайомлений, однак, від запропонованих посад та від проставлення особистого підпису про ознайомлення з повідомленням останній відмовився (т.1 а.с.91).

Крім цього, 12.07.2019 року позивача письмово повідомлено про реорганізацію відділу з 15.09.2019 року та відсутністю вакантних посад, які відповідають його освіті та кваліфікації, а тому буде він буде звільнений відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. З даним повідомленням позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис на даному повідомленні, однак останній не згідний, оскільки посаду, яку він обіймав у бібліотеці не стосувалася перелічених у повідомленні (т.1 а.с.88).

Також 12.07.2019 року на ім`я голови первинної профспілкової організації працівників Львівського національного медичного університету ім. Д.Галицького ОСОБА_4 направлено подання про надання згоди профспілкового комітету на звільнення працівників відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки (т.1 а.с.92).

Відповідно до витягу з протоколу № 14 засідання первинної профспілкової організації працівників Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького від 30.08.2019 року, надано згоду на реорганізацію бібліотеки Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького шляхом ліквідації відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів із подальшим скороченням чисельності працівників, серед яких зазначено ОСОБА_1 , який з повідомленням про реорганізацію бібліотеки з подальшим скороченням був ознайомлений, від запропонованої посади відмовився. Зачитано акт про відмову від 12.07.2019 року (т.1 а.с.93).

Наказом ректора Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького № 424-кз від 13.09.2019 року, ОСОБА_1 звільнено від займаної посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України та зобов`язано виплатити йому вихідну допомогу в розмірі середньомісячної заробітної плати (т.1 а.с.94).

Щодо скорочення чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників. Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, згідно роз`яснень, наданих в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Як вбачається із змісту доповідної записки директора Наукової бібліотеки Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького Надраги М.З. (т.1 а.с.26), подальше функціонування Відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів остання визнає недоцільним, а роботу відділу неефективною, і у зв`язку з цим рекомендує ректору Університету ліквідувати зазначений відділ.

Інших доказів, а саме розробленого та затвердженого нового штатного розпису після проведеної реорганізації відповідач не надав, а натомість, його повноважний представник визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, як вбачається із змісту наказу № 2246-з від 11.07.2019 року та внесених до нього змін наказом від 21.08.2019 року № 2770-з, такий стосувався скорочення чисельності працівників бібліотеки, тоді як звільнення позивача, відповідно до змісту оскаржуваного наказу, проведено у зв`язку із скороченням штату працівників, що не є тотожними поняттями, оскільки перше передбачає скорочення чисельності працівників та зменшення їх кількості, а друге стосується зменшення посад, встановлених штатним розписом.

Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом частини першої та другої статті 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша-четверта статті 12 ЦПК України).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частин третя статті 13 ЦПК України).

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Іншими словами, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Таким чином, враховуючи принцип змагальності сторін та визнання відповідачем позовних вимог, суд, не маючи жодних доказів про зміну в організації виробництва, не буде самостійно ставати на сторону відповідача та вважати вказаний факт доведеним.

Відповідно, за відсутності факту зміни в організації виробництва у відповідача не було права звільняти позивача на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Щодо переведення на іншу роботу.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Зокрема, частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України, одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Під час розгляду цивільної справи № 712/10590/16-ц (постанова від 24.01.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду сформулював правовий висновок, згідно якого роз`яснив, що власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.07.2019 року позивача було повідомлено про реорганізацію відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки Університету на підставі наказу № 2246-з від 11.07.2019 року. Позивач підтвердив свою обізнаність з вказаним повідомленням власним підписом, зазначивши при цьому, що його посада не відноситься до зазначених у повідомленні.

Цього ж дня позивачу письмово були запропоновані інші вакантні посади (т.1 а.с.90), від яких останній відмовився, про що працівники Університету склали відповідний акт (т.1 а.с.91).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач в його мотивах, серед іншого вказував, що відповідач не виконав свого обов`язку щодо його подальшого працевлаштування після звільнення відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України.

Повноважний представник відповідача такі позовні вимоги визнав, а відтак, повертаючись до своїх попередніх висновків про змагальність цивільного судочинства, суд не буде вважати доведеним факт виконання відповідачем вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України, а навпаки, вважатиме встановленим, що вказані норми Закону залишились невиконаними.

Щодо згоди профспілкового комітету.

За приписами пункту 10 статті 247 КЗпП України, статті 38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Згідно з частинами першою та третьою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадків ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, стосовно якого вирішується питання про звільнення. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з`явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Аналогічні положення містяться у статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Тобто, положення ст.43 КЗпП України та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлюють порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Відповідно до цього порядку, виборний орган первинної профспілкової організації повинен забезпечити право працівника бути присутнім на засіданні при розгляді подання і виключно у випадку повторної неявки такого працівника виборний орган первинної профспілкової організації вправі розглянути подання у його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, з поданням про надання згоди на проведення реорганізації та звільнення позивача та інших працівників, ректор Університету звернувся до голови первинної профспілкової організації працівників Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького 12.07.2019 року (т.1 а.с.92).

Відповідно до запрошення від 27.08.2019 року № 15 (т.1 а.с.160), профспілковий комітет повідомив позивача про те, що питання про надання згоди на його звільнення розглядатиметься 29.08.2019 року о 10:30 год.

Доказів про отримання позивачем вказаного повідомлення матеріали справи не містять.

Натомість, згідно витягу з протоколу № 14 (т.1 а.с.93), засідання профспілкового комітету відбулось на наступний день - 30.08.2019 року. Доказів про запрошення позивача на повторне засідання матеріали справи не містять. Позивач на таке засідання, виходячи зі змісту протоколу, запрошений не був, однак саме на такому засіданні профспілковий комітет надав згоду на його звільнення.

Вказане свідчить про те, що профспілковий комітет формально віднісся до вирішення даного питання, який не просто розглянув подання у відсутності позивача, але й не вживав дієвих заходів для виклику позивача на засідання, чим порушив вимоги ч.3 ст.43 КЗпП України, ч.2 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

З огляду на такі порушення згоду первинної профспілкової організації працівників Львівського національного медичного університету ім.Д.Галицького від 30.08.2019 року про доцільність звільнення позивача суд визнає такою, що не має юридичного значення.

Щодо дотримання строків повідомлення про наступне звільнення.

У відповідності до частини першої статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як уже зазначалось вище, наказ № 2246-з від 11.07.2019 року з врахуванням внесених до нього змін наказом від 21.08.2019 року № 2770-з, стосувався скорочення чисельності працівників бібліотеки, тоді як звільнення позивача, відповідно до змісту оскаржуваного наказу, проведено у зв`язку з скороченням штату працівників.

Оскільки вказані поняття регулюють діаметрально протилежні правовідносини, суд не вбачає правильним вважати дану обставину технічною помилкою.

Відповідно, слід вважати, що вимоги частини першої статті 49-2 КЗпП України були порушені, оскільки кінцеве рішення про звільнення винесено з підстав, про які не згадувалось у попередньому повідомленні про наступне вивільнення.

Щодо врахування переважного права на залишення на роботі.

Відповідно до частини першої 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому, відповідно до ч.2 цієї статті, виключно при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі може надаватись тим чи іншим категоріям працівників, а саме:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Відповідно до звіту комісії з визначення переважного права на залишення на роботі працівників відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки Університету (т.1 а.с.76), члени комісії в результаті аналізу кваліфікації та продуктивності праці працівників прийшли до висновку, що жоден із працівників, в тому числі позивач, не має переважного права на залишення на роботі. Аналіз проводився за наступними критеріями: освіта, стаж роботи в бібліотеці, продуктивність праці за період роботи (робочі дні, відпустка, лікарняні), наявність дисциплінарних стягнень.

Попри те, що такі критерії є загальними і застосовуються виключно для встановлення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, для суду незрозуміло чому вказана комісія керуючись зазначеними критеріями жодним чином не врахувала критеріїв, про які згадується у частині 2 статті 42 КЗпП України.

Отже, вимоги статті 42 КЗпП України були порушені, що в сукупності та з врахуванням визнання відповідачем позовних вимог, свідчить про незаконність наказу про звільнення позивача та є підставою для його скасування, поновлення позивача на посаді, а відтак, і задоволення позову в цій частині.

Крім того, як вбачається із змісту листа відповідача (т.2 а.с.31), у період з 01.12.2016 року по 01.02.2019 року позивач працював на посаді провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання на 1,0 ставки та на посаді провідного інженера бібліотеки за сумісництвом на 0,5 ставки. Згідно наказу № 25-к від 24.01.2019 року (т.1 а.с.95), останній переведений з посади провідного інженера відділу гуманітарної освіти і виховання на посаду завідувача відділу бібліотеки, а відтак, питання про його переведення з посади провідного інженера бібліотеки, яку він займав за сумісництвом, наказом № 25-к від 24.01.2019 року не вирішувалось.

Однак, згідно записів у трудовій книжці (т.1 а.с.40), в такій вказано про припинення сумісництва провідного інженера бібліотеки на підставі № 25-к від 24.01.2019 року. Оскільки вказаний наказ не стосується припинення роботи за сумісництвом, такий запис також належить визнати незаконним, поновивши позивача одночасно і на цій посаді.

Що стосується інших аргументів, зазначених у пунктах 2, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, суд не вбачає необхідності аналізувати їх окремо, оскільки попередні висновки суду частково надають відповідь на ці аргументи, а частково, вказані мотиви не мають відношення до звільнення та зводяться до незгоди позивача з діями керівництва Університету, або, неналежної на думку позивача організації робочого процесу в Університеті.

Відповідно до статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, установі, організації, менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці.

Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

У справі, яка розглядається позивач звільнений у вересні 2019 року, відтак базовими місяцями для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є липень-серпень 2019 року.

Згідно табелю обліку робочого часу за липень 2019 року позивач фактично відпрацював у липні 7 днів та у серпні 11 днів. Оскільки протягом останніх двох місяців, що передували звільненню позивач фактично відпрацював 18 днів, саме ці місяці є базовими.

Відповідно до пункту 8 зазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які можуть бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Таким чином, базовою величиною для обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є середньоденна заробітна плата, яка обчислюється шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Середньомісячне число робочих днів на підприємстві відповідача, яке обчислюється судом шляхом ділення на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, становить 21 робочий день ((21 + 21) : 2 = 21).

Так, у разі коли середня заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача, зокрема, перебування на посаді завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки, враховуючи коефіцієнт коригування підвищення (1,0 ставки) складає: у 2019 році - 363,42 гривень; з 01 січня по 31 серпня 2020 року - 397,66 гривень; з 01 вересня по 29 вересня 2020 року - 420,93 гривень.

Водночас, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 під час перебування на посаді провідного інженера бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом) враховуючи коефіцієнт коригування підвищення (0,5 ставки), відповідно до розрахункових періодів, складає: у 2019 році - 104,05 гривень; з 01 січня по 31 серпня 2020 року - 113,85 гривень; з 01 вересня по 29 вересня 2020 року - 120,52 гривень.

Тому, беручи до уваги розмір середньоденної та середньомісячної зарплати, який визначався з дотриманням вимог Порядку, середній заробіток за час вимушеного прогулу завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки за період з 16.09.2019 року по 29.09.2019 року становить 102539,49 гривень та відповідно 29357,42 гривень - середній заробіток за час вимушеного прогулу провідного інженера бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом за аналогічний період.

Крім цього, судом встановлено, що розмір заробітної плати за один місяць позивача становить 5139,65 гривень, що включає в себе суму розміру середньомісячної зарплати ОСОБА_1 на посаді завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки (7631,82 гривня (2019 рік) + 8350,86 гривень (2020 рік), а також суму розміру середньомісячної зарплати ОСОБА_1 на посаді провідного інженера бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом (2185,05 гривень (2019 рік) + 2390,85 гривень (2020 рік) поділену на 4.

Загалом, з моменту звільнення і по дату ухвалення даного рішення з відповідача на користь позивача належить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в загальному розмірі 131896,91 гривень, що складається з 102539,49 гривень (середній заробіток за час вимушеного прогулу завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки) та 29357,42 гривень (середній заробіток за час вимушеного прогулу провідного інженера бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом).

Крім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з врахуванням визнання позову відповідачем, на користь держави з відповідача слід стягнути судовий збір, що становить 50% від розміру такого, який мав підлягати сплаті позивачем на момент звернення до суду із вказаними позовом та становить 1536,80 гривень (чотири позовні вимоги немайнового характеру * 768,40 гривень/2).

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ ректора Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького № 424кз від 13.09.2019 року про звільнення ОСОБА_1 від займаної посади завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки з 16.09.2019 року.

Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького з 16.09.2019 року.

Визнати незаконним запис № 16 від 01 лютого 2019 року у трудовій книжці серія НОМЕР_1 від 04 березня 2008 року ОСОБА_1 про припинення сумісництва провідного інженера бібліотеки у зв`язку із переведенням на штатну посаду завідувача відділу автоматизації бібліотечно-бібліографічних процесів бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного інженера бібліотеки Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького за сумісництвом.

Стягнути з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 131896,91 гривень (сто тридцять одна тисяча вісімсот дев`яносто шість гривень 91 копійка).

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 5139,65 гривень (п`ять тисяч сто тридцять дев`ять гривень 65 копійок).

Стягнути з Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького в дохід держави 1536,80 гривень (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень 80 копійок) судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .

Відповідач: Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького, місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Пекарська,69, код ЄДРПОУ - 02010793.

Третя особа: голова Первинної профспілкової організації Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького Держко Ігор Зеновійович, місцезнаходження: 79010, м.Львів, вул.Пекарська,69.

Повний текст судового рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Суддя Грицко Р.Р.