Провадження № 22-ц/801/411/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 рокуСправа № 127/16339/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Кирилюк Л. М.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 12 грудня 2019 року у м. Вінниці суддею цього суду Федчишеним С. А., зі складанням його повного тексту 21 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (ТОВ «Кредитні ініціативи»), державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича (далі - державний реєстратор) про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, мотивуючи його тим, що для забезпечення виконання кредитного договору № 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року про отримання ОСОБА_1 кредиту у сумі 45000 дол. США, 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та позивачем укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z-01, за умовами якого в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 .

У травні 2019 року ОСОБА_1 отримав поштою вимогу ТОВ «Кредитні ініціативи» про добровільне виселення з квартири АДРЕСА_1 , мотивовану тим, що вказана квартира знаходиться у власності ТОВ «Кредитні ініціативи» у зв`язку із задоволенням вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

23 травня 2019 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивач дізнався, що 30 листопада 2018 року за рішенням державного реєстратора внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №29245620, згідно з яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Вказане рішення державного реєстратора прийняте з порушенням вимог Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127.

Станом на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій існували зареєстровані обтяження речових прав на все нерухоме майно позивача, до якого належала і квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачами не виконано вимог закону про те, що для державної реєстрації права власності на майно на підставі договору іпотеки необхідно надати державному реєстратору документ, що підтверджує завершення тридцяти денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушень.

Крім того, проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, наслідком якої є перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя без згоди іпотекодавця, у випадку, якщо предметом іпотеки є житлове майно, яке використовується як місце постійного проживання позичальника, заборонено законом.

Пославшись на викладене та на те, що оскаржуване рішення державного реєстратора порушує право власності позивача на майно, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення приватного державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 від 30 листопада 2018року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, об`єкт нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 29245620 за товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», , країна реєстрація Україна, адреса: Україна, м. Київ, вул. Хвойки Вікентія, буд. 21.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року позов задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44396687 від 30 листопада 2018року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0608/88/157, відповідно до умов якого, зі змінами та доповненнями від 28 лютого 2011 року, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 45 000,00 доларів США на строк з 2 червня 2008 року по 25 червня 2018 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором (т. 1, а. с. 174-182).

Згідно з п. 2.1 вказаного кредитного договору забезпечення виконання зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитом, сплаті процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасну сплату процентів і несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом, відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов даного договору та інших витрат банку, пов`язаних з одержанням виконання, виступає іпотека: квартира АДРЕСА_1 .

При непогашені заборгованості перед банком у строки, передбачені даним договором, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, та/або звернутися в суд (п. 2.3 кредитного договору).

Відповідно до п. 6.1.3 кредитного договору банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки, відповідно до чинного законодавства та умов іпотечного договору у випадку порушення позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно з п. 9.2 кредитного договору вимога про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з моменту її надіслання банком за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення.

У випадку невиконання позичальником зазначеної у п. 9.2 цього договору письмової вимоги банку про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним у строк, визначений п. 9.2 договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом за власним вибором банку (п. 9.3 кредитного договору).

26 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z-01, за умовами якого, з урахуванням внесення змін та доповнень 28 лютого 2011 року, в іпотеку банку передано квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73,5 кв. м. (т. 1, а. с. 184-186).

Згідно з п. 12.2 іпотечного договору за вибором іпотекодержателя застосовується звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості позичальника за основним зобов`язанням, а саме: заяву про невиконання позичальником умов основного зобов`язання, розрахунок заборгованості, свій примірник цього договору. Виконавчий напис вчиняється на примірнику цього договору, який після нотаріального посвідчення буде видано іпотекодержателю.

Згідно з паспортом серії АА № 534811, виданим Ленінським РВ УМВС України у Вінницькій області 12 серпня 1997 року, ОСОБА_1 з 04 березня 2011 року зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_1 (т. 1, а. с. 16-17).

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т. 1, а. с. 164-168), пунктом 1.1 якого встановлено, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку» та умов цього договору, сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги заборгованостей за кредитними договорами від боржників, що здійснюються на підставі договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15 (т. 1, а. с. 147), укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором.

28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи укладено договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т. 1, а. с. 160-163).

Згідно з повідомленням ТОВ «ФК «Вектор Плюс» від 02 жовтня 2013 року за вих. № 448-юр (т. 1, а. с. 173) між цим товариством та ТОВ «Кредитні ініціативи» 28 листопада 2012 року укладено договір факторингу (т. 1, а. с. 148-159), відповідно до п. 3.5 якого днем отримання ТОВ «ФК «Вектор Плюс» ціни продажу заборгованості від ТОВ «Кредитні ініціативи» вважається день зарахування грошових коштів в сумі ціни продажу заборгованості, в розмірі встановленому договором, на рахунок банку. 28 листопада 2012 року ТОВ «Кредитні ініціативи» здійснило розрахунок з ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у повному обсязі та в порядку, встановленому умовами договору.

У позовній заяві у справі № 127/148/19 ОСОБА_2 від 26 грудня 2018 року про визнання зобов`язань за договором поруки припиненими зазначено, що адресою для листування з ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , а. с. 197).

Відповідно до повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 травня 2018 року за вих № АВ/К1-217, адресованого ОСОБА_1 на адреси: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 (т. 1, а. с. 187), повідомлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах. Разом з тим, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу про відступлення права вимоги заборгованості по кредитних договорах.

У зв`язку зі зміною кредитора, ТОВ «Кредитні ініціативи» має право вимоги заборгованості по кредитному договору № 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року, згідно якого являється іпотекодержателем нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 , що є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язання по зазначеному кредитному договору.

Цим листом ТОВ «Кредитні ініціативи» вимагало ОСОБА_1 сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 10 березня 2018 року складав 94513,36 дол. США та попереджало в порядку ст. ст. 35,36 Закону України «Про іпотеку», що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з трек номером 943 про направлення ТОВ «Кредитні ініціативи» 24 травня 2018 року ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням від 21 травня 2018 року, вказане повідомлення отримано якоюсь невідомою особою 04 червня 2018 року (т. 1, а. с. 191).

16 квітня 2019 року ТОВ «Кредитні ініціативи» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 на адресу: АДРЕСА_4 , вимогу про добровільне виселення за вих. № К/И/УСБ/Б, у якій повідомило, що відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» банк 30 листопада 2018 року задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 44396687 від 04 грудня 2018 року. Таким чином, законним власником трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 на даний час є ТОВ «Кредитні ініціативи» (т. 1, а. с. 12).

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 13 травня 2019 року № 166361125 вбачається, що 11 серпня 2014 року, 07 квітня 2015 року, 16 травня 2016 року та 24 травня 2017 року державним реєстратором накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (т. 1, а. с. 14-15).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23 травня 2019 року № 167708979 (т. 1, а. с. 13) вбачається, що 30 листопада 2018 року за рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Вінницької філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Козловського Миколи Сергійовича до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності №29245620, згідно з яким було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою виникнення прав власності, зокрема є: договір від 28 лютого 2011 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору 0101/0608/88-157 від 26 червня 2008 року; поштове повідомлення № 943 від 24 травня 2018 року; повідомлення про звернення стягнення № 217 від 21 травня 2018 року; іпотечний договір № 0101/0608/88-157-Z-01 від 26 червня 2008 року.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України, відповідно до якої якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Застава є способом забезпечення зобов`язань; у силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 1 Закону України «Про заставу», стаття 572 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини першої та третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями частини третьої зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За змістом статті 18 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, в редакції, чинній на момент проведення реєстраційних дій (далі - Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, на державного реєстратора під час вчинення такої реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим пунктом 61 Порядку № 1127, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

На підставі викладених вище норм права та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 24 травня 2018 року з трек номером 943 направлене на адресу, відмінну від адреси місця постійного проживання і реєстрації ОСОБА_1 , отже ТОВ «Кредитні ініціативи» не надало належних та допустимих доказів отримання боржником письмової вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, тобто не надало доказів направлення позивачу повідомлення відповідно до вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та порушило процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, вірними є висновки місцевого суду про те, що на квартиру АДРЕСА_1 , яка використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 та є предметом іпотеки у забезпечення вимог за кредитним договором від 26 червня 2008 року, укладеного в іноземній валюті, не може бути звернуто стягнення шляхом реєстрації права власності за іпотекодержателем у зв`язку із дією Закону № 1304-VII.

На підставі викладеного вище, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог та визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 44396687 від 30 листопада 2018 року об`єкта нерухомого майна: квартира АДРЕСА_1 , оскільки при перевірці належності наданих документів під час реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на предмет іпотеки державним реєстратором не перевірено, чи належним чином реалізовано банком обов`язок, передбачений статтею 35 Закону України «Про іпотеку», щодо направлення вимоги, не з`ясовано, чи вручена така вимога іпотекодавцю та порушено вимоги Закону № 1304-VII.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Верховного Суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920/18.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у матеріалах справи доказів надсилання позивачу письмового повідомлення зводяться до переоцінки наявної в матеріалах справи копії поштового повідомлення, за результатами оцінки якої суд дійшов висновку про недоведеність факту надсилання позивачу вимоги про усунення порушень у зв`язку із направлення її на адресу, відмінну від адреси місця постійного проживання і реєстрації ОСОБА_1 . Крім того, останній заперечує факт отримання цього повідомлення, яке, зокрема, містить підпис особи відмінний від його підпису, та зазначене у ньому прізвище не відповідає прізвищу іпотекодавця або когось із членів його родини.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що предмет іпотеки не є єдиним житлом ОСОБА_1 у зв`язку з зазначенням у позовній заяві у справі № 127/148/19 його адресою адреси: АДРЕСА_5 , оскільки ця адреса була вказана як адреса для листування, а не проживання, про що прямо зазначено у цій заяві. Крім того, отримання 04 червня 2018 року ОСОБА_1 письмової вимоги кредитора за адресою: АДРЕСА_3 апелянтом не доведено та не може вважатись належним та допустимим доказом, що нерухоме житлове майно за цією адресою використовується як місце постійного проживання позивача.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 24 березня 2020 року.