Провадження № 22-ц/802/1056/20 Категорія: 3 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Луцький відділ поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом вчинення дій, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права власності, шляхом зобов`язання вчинення дій.

Позов обґрунтовує тим, що 15 лютого 2018 року він на підставі договору купівлі-продажу придбав автомобіль марки Мерседес-Бенц Е300, державний номер НОМЕР_1 , номер кузову НОМЕР_2 , чорного кольору, 1991 року випуску.

16 лютого 2018 року йому стало відомо про те, що придбаний автомобіль перебуває у розшуку, який було ініційовано Луцьким відділом ГУНП у Волинській області за кримінальним провадженням № 11-0122-02 від 14 січня 2002 року, щодо незаконного заволодіння транспортним засобом марки Мерседес-Бенц 300, номер кузову НОМЕР_2 , 1992 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , належного ОСОБА_3 .. Зазначена інформація стала відома ОСОБА_1 з відповіді Головного Управління Національної поліції у Волинській області. У зазначеній відповіді було зазначено, що ця інформація міститься в інтегрованій системі «Угон» Інтегрованої інформаційної пошукової системи ОВС України, в якій містяться інформація що транспортний засіб Мерседес-Бенц 300, 1992 року випуску, номер кузова, НОМЕР_2 , білого кольору значиться як викрадений.

Зазначає, що відповідно до висновку експертного дослідження від 14 лютого 2019 року номер кузова НОМЕР_2 та номер двигуна НОМЕР_4 транспортного засобу Мерседес-Бенц 300, який належить ОСОБА_1 не змінювався. Зазначає, що транспортний засіб, який належить йому не є тим транспортним засобом, який розшукується в рамках кримінального провадження.

Просить усунути перешкоди його, шляхом видалення з інтегрованої підсистеми «Угон», «Гарпун» інтегрованої інформаційної пошукової системи Міністерства внутрішніх справ України, а також з інших інформаційних та пошукових систем Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції, щодо номеру кузову WDB 1240501 НОМЕР_5 та номеру двигуна НОМЕР_4 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній цивільній справі на підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, з підстав порушення судом норм процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи.

Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що місцевий суд помилково констатував, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому судом не враховано юридичну природу спірних правовідносин, а також те, що спір виник в сфері приватного права.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі (їх представники) не з`явилися. Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності сторін та їх представників.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть участь у справі їх представників та вимоги ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, а також доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній цивільній справі, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки подана позовна заява містить самостійні вимоги у сфері публічно-правових відносин, зокрема з приводу неправомірності дій суб`єкта владних повноважень Головного управління Національної поліції у Волинській області, Міністерства внутрішніх справ України. При цьому приватно - правового спору, який би був похідним в заяві не вбачається, і в самому позові не зазначено, тобто відсутній спір про право цивільне.

Такі висновки суду відповідають нормам процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що предметом спору у цій справі - є виключення з інформаційно-телекомунікаційної системи «Угон», «Гарпун» відомостей про належний позивачу автомобіль. Позивач вимоги мотивує тим, що такі відомості були внесені під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, однак автомобіль, який міститься в системі та автомобіль, який придбаний позивачем за цивільно-правовою угодою є відмінними автомобілями.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Відповідно до пп. 40 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 р. № 877 Національна поліція відповідно до покладених на неї завдань у межах інформаційно-аналітичної діяльності формує бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, користується базами (банками) даних МВС та інших державних органів, здійснює інформаційно-пошукову та інформаційно-аналітичну роботу, а також оброблення персональних даних у межах повноважень, передбачених законом.

З огляду на положення п.п. 40 Положення про Національну поліцію № 877 від 28.10.2015 року, предмет позову та встановлені в ході розгляду справи обставини, колегія суддів зазначає, що в межах спірних правовідносин між сторонами виник саме публічно-правовий спір, оскільки позивачем фактично оспорюються дії відповідача щодо правомірності внесення інформації про транспортний засіб до відповідної системи.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 1.3 Положення про Інтегровану інформаційно-пошукову систему органів внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України від 12.10.2009 року № 436(даліНаказ № 436), Інтегрована інформаційно-пошукова система органів внутрішніх справ України (надалі - ІІПС) - це сукупність організаційно-розпорядчих заходів, програмно-технічних та інформаційно-телекомунікаційних засобів, що забезпечують формування та ведення довідково-інформаційних, оперативно-розшукових обліків, авторизований доступ до інформаційних ресурсів ІІПС.

Згідно з п. 3.1 Наказу № 436 Інформаційними ресурсами (об`єктами обліку) ІІПС є об`єктивно поєднаний набір відомостей, що безпосередньо стосується осіб, кримінальних та адміністративних правопорушень, а також інших подій, який накопичується в процесі службової діяльності ОВС в обсязі, структурі й порядку, що визначаються завданнями, покладеними на ОВС, відповідно до чинного законодавства. До складу інформаційних ресурсів належать відомості щодо, зокрема, викрадених речей, документів, цінностей та іншого майна.

До переліку джерел формування інформаційних ресурсів ІІПС включено зареєстровані в ОВС заяви і повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення, кримінальні провадження (п. 3.2 наказу № 436).

Відповідно до Розділу 4 Наказу № 436, суб`єктами правових відносин ІІПС (надалі - суб`єкти ІІПС) є: держатель (власник) ІІПС; розпорядник ІІПС; користувачі ІІПС; адміністратор ІІПС; адміністратор безпеки ІІПС. Держателем (власником) ІІПС є Міністерство внутрішніх справ України. Розпорядником ІІПС є Департамент інформаційно-аналітичного забезпечення МВС. Повноваження розпорядника ІІПС на регіональному рівні надаються управлінням (відділам) інформаційно-аналітичного забезпечення ГУМВС, УМВС. Завдання розпорядника - управління ІІПС та відповідними складовими системи, контроль за формуванням та підтриманням в актуальному стані інформаційних ресурсів ІІПС, надання користувачам прав доступу до ІІПС, ведення їх обліку, вживання заходів щодо розвитку і вдосконалення ІІПС. Користувачі ІІПС - працівники ОВС, яким розпорядником ІІПС відповідно до вимог чинного законодавства надано право доступу до інформації в ІІПС.

Отже, до повноважень відповідачів, як розпорядників ІІПС на регіональному рівні, віднесені також питання виключення певної інформації з ІІПС, у тому числі і з ІП «Угон», «Гарпун»- що є предметом спору у цій справі.

На підставі цього, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваної ухвали, встановлено, що при вирішенні спірних правовідносин має бути вирішено питання, чи виник у відповідачів обов`язок по виключенню з ІП «Угон», «Гарпун» відомостей про автомобіль: Мерседес-Бенц 300, номер кузову НОМЕР_2 та номер двигуна НОМЕР_4 , що є публічно-правовим спором.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарг не містять підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Обґрунтування апеляційної скарги висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року є безпідставними. У згаданій постанові Велика Палата зробила висновок, щодо підсудності спору про звільнення майна з під арешту, накладеного в рамках кримінального провадження, що є в свою чергу відмінним від позовних вимог заявлених у даній справі.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для її скасування немає.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 15 жовтня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: