Справа № 453/389/20 Головуючий у 1 інстанції: Курницька В.Я.
Провадження № 22-ц/811/2095/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м.Львів

Справа № 453/389/20

Провадження № 22ц/811/2095/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Левика Я.А., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сколе 2 червня 2020 року у складі судді Курницької В.Я.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та втрат від інфляції,-

встановив:

19 березня 2020 року ОСОБА_2 звернулася з цим позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 3 липня 2018 року частково задоволено її позов до ОСОБА_1 , з участю третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики. Стягнуто з ОСОБА_1 на її (позивача) користь 1 376 694, 67 грн., з яких: 1 232 810 грн. сума основного боргу за договором позики, 143 884, 67 грн. - 3% річних від простроченої суми. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 1 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на її ( ОСОБА_2 ) користь 97 326,40 грн. 3% річних та втрат від інфляції та 973,26 грн. судового збору. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 29 серпня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 61 059,17 грн. 3% річних та втрат від інфляції та 768,40 грн. судового збору. Вказує, що обставини щодо наявності у ОСОБА_1 обов`язку сплатити їй ( ОСОБА_2 ) 1 232 810 грн. основного боргу, 302 270, 24 грн. 3 % річних та втрат від інфляції, 7133,32 грн. судового збору, доказуванню не підлягають. Зазначає, що 9 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень з виконання вищевказаних рішень суду у зведене виконавче провадження. Зазначає, що станом на 29 лютого 2020 року нею ( ОСОБА_2 ) від ОСОБА_1 отримано 211 000 грн., однак суму основного боргу визначену судом, а саме 1 232 810 грн., відповідачем не сплачено. Стверджує, що має право на стягнення 3% річних та інфляційних втрат, як це передбачено чинним ЦК України. Сума 3% річних за період з 1 липня 2019 року по 29 лютого 2020 року становить 24 707, 14 грн., сума інфляційних втрат складає 6 040, 77 грн., всього - 30 747, 91 грн. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 30 747, 91 грн., з яких 24 707, 14 грн.- 3% річних від простроченої суми, 6 040, 77 грн. інфляційні втрати.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що 6 липня 2013 року між сторонами укладено договір безпроцентної позики грошей від 6 липня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюк О.І. та зареєстрований в реєстрі за № 592, згідно з яким ОСОБА_2 , передала йому кошти в сумі 1 630 000 грн., що є еквівалентом 200 000 доларів США за офіційним валютним курсом НБУ, встановленим на момент укладення такого договору. Зазначає, що він (відповідач) зобов`язався повернути позивачу таку ж суму до 6 грудня 2014 року. Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 3 липня 2018 року стягнуто з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 1 376 694, 67 грн., з яких 1 232 810 грн. сума основного боргу за договором позики, 143 884, 67 грн. - 3% річних від простроченої суми. Стверджує, що позивач є громадянкою Російської Федерації, тому не відноситься до населення України, а відтак Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» на неї не поширюється, тому інфляційні втрати в розмірі 6 040, 77 грн. стягненню з нього на користь ОСОБА_2 не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Вказує, що позивач не зверталась до нього з письмовою вимогою сплатити 3% річних, зазначені нею відомості в позові про вжиття безрезультатних заходів досудового врегулювання спору, є безпідставними.

16 вересня 2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 3 липня 2018 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором позики, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 376 694, 67 грн., що еквівалентно 52 785, 50 доларів США, з яких 1 232 810 грн. сума основного боргу за договором позики, 143 884, 67 грн. 3% річних від простроченої суми.

16 листопада 2018 року Сколівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист, у якому зазначено, що стягненню підлягають кошти в сумі 1 376 694, 67 грн., що еквівалентно 52 785, 50 доларів США на дату ухвалення судового рішення.

Докази про виконання рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Частиною 1 статті 533 цього Кодексу передбачено, що гривневе зобов`язання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні.

Відповідно до частини 2 статті 524 та частини 2 статті 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу.

Сторони в договорі позики визначили позику в гривневому еквіваленті в іноземній валюті.

З урахуванням умов укладеного договору та положення статті 533 ЦК України, належить зробити висновок, що інфляційні витрати до стягнення не підлягають; відтак, з висновками суду першої інстанції про стягнення цих витрат в сумі 6 040, 77 грн. відповідно до Закону України «Про інфляцію грошових доходів населення» колегія суддів не погоджується.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у справі №296/10217/15-ц 7 липня 2020 року і неодноразово застосований Верховним Судом. Тому в цій частині оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові. В решті рішення належить залишити без змін, оскільки стягнення 3% річних відповідає положенням статті 625 ЦК України.

Керуючись: ст. 367, п.1 п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 2 червня 2020 року в частині стягнення 6 040,77 грн. інфляційних витрат скасувати та в цій частині прийняти нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 15 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді