Постанова
Іменем України

18 травня 2020 року
м. Київ

справа № 321/216/18
провадження № 61-17040ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:
позивач Військова частина НОМЕР_1 ,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року в складі колегії суддів: Дашковської А. В., Кримської О. М., Кочеткової І. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.
Позовна заява мотивована тим, що наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 16 грудня 2014 майора ОСОБА_1 призначено на посаду начальника штабу першого заступника командира 310 окремого інженерно-технічного батальйону Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України, зараховано до списків особового складу частини та на всі види забезпечення.
На підставі пункту 1.43 Плану діяльності з внутрішнього аудиту Департаменту внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та підпорядкованих Територіальних управлінь на II півріччя 2017 року (липень - серпень) було проведено фінансовий аудит та аудит відповідності фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 , підпорядкованих їй військових частин та військових частин (установ) зарахованих на фінансове та матеріальне технічне забезпечення до військової частини НОМЕР_1 за період діяльності з 01 січня

2016 року по 30 червень 2017 року. За результатами аудиту складено звіт від

23 серпня 2017 року №234/3/58, в якому відображені порушення, що призвели до незаконних витрат коштів.
Проведено службове розслідування та 03 жовтня 2017 року складено акт, на підставі якого видано наказ від 03 жовтня 2017 року №536 про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної та дисциплінарної відповідальності. Загальна сума збитків спричинених ОСОБА_1 склала 35 461,19 грн, з яких 6 696,38 грн утримано із заробітної плати.
На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 завдану майнову шкоду внаслідок неправомірний дій в розмірі

28 764,81 грн та судовий збір в розмірі 1 762 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 16 квітня

2019 року в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції керувався тим, що оскільки відповідний пункт наказу від

03 жовтня 2017 року № 536, яким ОСОБА_1 було притягнуто до матеріальної відповідальності на загальну суму 35 461,19 грн скасовано постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 рокурішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.
Апеляційний суд керувався тим, що спір, який виник між сторонами у справі, стосується стягнення збитків завданих особою, яка перебувала на посаді публічної служби. Цей спір є публічно-правовим і має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Аргументи учасників справи
У вересні 2019 року Військова частина НОМЕР_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила постанову апеляційного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні підстави для віднесення цієї справи до адміністративної юрисдикції, оскільки предметом позовних вимог

є відшкодування збитків завданих державі протиправною діяльністю

ОСОБА_1 . Відповідно до статті 1 ЦПК України та статті 2 КАС України не

є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та фізичною особою, в якому управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного та адміністративного права.
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу та доповнення до відзиву, у яких зазначав, що оскаржена постанова апеляційного суду

є обґрунтованою та законною, просив у задоволенні касаційної скарги Військова частина НОМЕР_1 відмовити.
Рух справи
Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

МОТИВУВАЛЬНАЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що згідно з пунктом 9 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 жовтня 2017 року №536 майора ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної та дисциплінарної відповідальності з оголошенням дисциплінарного стягнення «Догана».
Наказом начальника Головного управління персоналу заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 08 грудня 2017 року № 205 майора ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» частини восьмої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 04 січня 2018 року № 3 виключений зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних

у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року

№ 243/95-ВР. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 зазначеного Положення).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі

№ 734/3102/16-ц (провадження № 14-481цс18) зроблено висновок, що «у справі, що розглядається, позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби. Спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби. З огляду на вищезазначені вимоги закону, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема,

і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня

2018 року у справі № 818/1688/16, в якій зазначено про відступ від раніше висловленої правової позиції у постановах від 10 квітня 2018 року у справі

№ 533/934/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 815/5027/15, від 03 жовтня 2018 року у справі № 755/2258/17 в аналогічних спорах».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі

№ 636/93/14-ц (провадження № 14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення. Цей спір підлягає вирішенню

в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема,

й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби. Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від

05 грудня 2018 року у справі № 11-892апп18 та від 12 грудня 2018 року в справі № 14-481цс18 і підстав для відступу від вказаної правової позиції не вбачається».
Встановивши, що спір між сторонами виник з приводу проходження відповідачем військової служби, під час якої, на думку позивача, неналежне виконання відповідачем своїх службових обов`язків призвело до фінансових втрат, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про закриття провадження у цій справі, оскільки цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм процесуального права. У зв`язку

з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржену постанову без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 403, 410, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Постанову Запорізького апеляційного суду від 13 серпня 2019 рокузалишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат