ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/591/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/20012/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2020 року про відмову у прийнятті додаткового рішення (суддя Салоїд Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю слідчого і рішенням процесуального прокурора.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 40094 грн. майнової шкоди, завданої бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та незаконного рішення процесуального прокурора Павелко А.В.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та незаконного рішення процесуального прокурора. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року в частині позову про відшкодування моральної шкоди скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення. В позові ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, ГУНП в Хмельницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого і рішенням процесуального прокурора відмовлено. В решті позову залишено без змін. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, ГУНП в Хмельницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди скасовано, залишено в силі в цій частині рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 жовтня 2018 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, ГУНП в Хмельницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування майнової шкоди залишено без змін.

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив суд ухвалити додаткове рішення в справі 686/20012/18 про розподіл судових витрат та витрат, які були понесені ним на відновлення порушених прав. Заявник посилається на те, що суд при постановленні рішення не вирішив питання про відшкодування витрат, пов`язаних з його явкою до суду та затрат його часу на судовий розгляд справи в розмірі 60 035 грн., а також безумовному відшкодуванню підлягають витрати, понесені ним на відновлення своїх порушених прав в розмірі 40 020 грн. і докази цих витрат були долучені до позовної заяви.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2020 року в прийнятті додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, ГУНП у Хмельницькій області, ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування збитків та моральної шкоди, завданих протиправною бездіяльністю слідчого та процесуального прокурора відмовлено.

Не погодившись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не мав права на відмову у винесенні додаткового рішення щодо судових витрат, а зобов`язаний був надати належну правову оцінку понесеним ним судовим витратам та встановити тільки їх фактичний розмір, який підлягає до стягнення. ОСОБА_1 зазначає, що витрати понесені ним на винесення додаткового рішення складаються з: 1 год. на написання відповідно заяви - 10 000 грн., 1 год. на здачу заяви до суду - 10 000 грн., проїзд до суду і назад - 20 грн., 1 год. на написання апеляційної скарги - 10 000 грн., канцелярські витрати - 60 грн., витрати на заспокійливі - 30 грн., у випадку незадоволення апеляційної скарги - 2 год. на написання касаційної скарги - 20 000 грн., поштове відправлення скарги до Верховного Суду - 20 грн., витрати на правову допомогу - 5 000 грн., а всього - 55 130 грн. Зважаючи на викладене, апелянт просить суд скасувати оскаржуване ухвалу та постанови нове судове рішення, яким заяву задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУПН в Хмельницькій області погоджується із висновками суду першої інстанції та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін. Представник ГУПН вказує, що апелянтом жодним чином не підтверджені заявлені ним витрати, крім того, суд першої інстанції вірно встановив, що такі витрати ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи не заявляв, а суд відповідно їх не досліджував. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій в задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення судових витрат із відповідачів відмовлено, тому для задоволення апеляційної скарги по даній справі відсутні будь-які підстави.

Учасники справи та представники учасників справи до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представники прокуратури Хмельницької області та ГУНП у Хмельницькій області направили до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутністю. ОСОБА_1 та представник ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про причини неявки суд не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Тому, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників процесу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 у прийнятті додаткового рішення у цивільній справі №686/20012/18, суд першої інстанції вірно виходив з того, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07.02.2019 року, що постановлено по зазначеній справі, вирішено питання стосовно відшкодування витрат позивача, які він поніс на відновлення своїх порушених прав і повторному розгляду це питання не підлягає. А оскільки ОСОБА_1 під час розгляду зазначеної цивільної справи не заявлялися вимоги про стягнення судових витрат в сумі 60 035 грн., що полягають у проїзді до суду, участі в судових засіданнях, затрати погодинного часу (5 год.) на розгляд справи, написання касаційної скарги, тому наявні підстави для відмови у стягненні цих судових витрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що звертаючись до суду серпні 2018 року ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державного бюджету України на свою користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 40 094 грн. майнової шкоди, завданої бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та незаконного рішення процесуального прокурора Павелко А.В.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року, що залишене без змін постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди, завданої бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області та незаконного рішення процесуального прокурора. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розділити між сторонами судові витрати.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що увалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані із витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцем знаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду ( ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

В силу ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Встановлено, що в тексті позовної заяви ОСОБА_1 вказував, що витрати, які будуть понесені ним на проїзд для подання позову, підготовче засідання та проїзд на слухання справи по суті - 6 раз по 4 грн. становлять 24 грн., а при збільшенні вартості проїзду, будуть надані відповідні докази, і витрати часу - мінімум 3 години (а.с. 5, 14).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі 686/20012/18 про розподіл судових витрат та витрат, які були понесені ним на відновлення порушених прав 23.08.2019 року ОСОБА_1 зазначав, що суд при постановленні рішення не вирішив питання про відшкодування витрат, пов`язаних з його явкою до суду (4 рази х 5 грн.) та 5 год. часу його життя (2 год. на проїзд, 1 год. на участь в судовому засіданні, 2 год. на написання касаційної скарги) на суму 63 035грн. та реальні збитки, що мають бути відшкодовані згідно ст. 22 ЦК України: 4 год. часу його життя (2 год. на проїзд, 1 год. на участь в судовому засіданні, 2 год. на написання скарги до слідчого судді) та витрати на проїзд на здачу скарги до суду і розгляд справи 20 грн. (4 х 5 грн.), а всього 40 020 грн. і докази цих витрат були долучені до позовної заяви.

Відмовляючи у постановленні додаткового рішення щодо стягнення збитків суд першої інстанції вірно виходив з того, що така вимога уже вирішена судом та була предметом перегляду суду апеляційної та касаційної інстанції і рішення набрало законної сили 22 травня 2019 року.

Також, на думку колегії суддів, суд першої інстанції при відмові у постановленні додаткового рішення щодо стягнення судових витрат вірно виходив з того, що ОСОБА_1 під час розгляду справи не було заявлено про понесення ним саме таких витрат.

І, крім того, суд вірно виходив з того, що не підлягає до задоволення вимога ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення відносно витрат, які він зазначав при подачі позову, а саме: на проїзд для подання позову, підготовче засідання та на слухання справи, адже в силу ч. 1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов`язані із явкою до суду несуть сторони. А витрати особистого часу учасника процесу на написання скарг та позовів, на участь в судових засіданнях та на проїзд не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (с. 133 ЦПК України).

З огляду на вищенаведене, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права є такими, що не заслуговують на увагу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції врахувавши, що з отриманої ОСОБА_1 1000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, йому прийдеться заплатити 18% податку на доходи фізичних осіб та 1,5% військового збору, що суперечить основі правосуддя в частині справедливості, не мав права на відмову у винесені додаткового рішення про стягнення судових витрат є безпідставними. Адже постановлення додаткового судового рішення щодо невирішених судових витрат регулюється положеннями ст. ст. 133, 141, 264, 270 ЦПК України, які і були вірно застосовані судом першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосування судом першої інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо його застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 21 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлений 25 березня 2020 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай