Провадження №2/235/859/20
Справа №235/1467/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Красно армійський міськрайонний суд Донецької області у складі

головуючої - судді Величко О.В.,

при секретарі Комарової О.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги , належних працівникові сум при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «ВК «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги , належних працівникові сум при звільненні. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що з 15.01.2003 року по 02.12.2019 рік перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі, де працював у якості машиніста підземних установок. Наказом № 3333/к від 02.12.2019 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. В день звільнення він не працював, тому з усною вимогою про проведення з ним розрахунку він звернувся до відповідача 05.12.2019 року. Відповідачем не виплачена заробітну плату з жовтня 2019 року по день звільнення, тобто по 02.12.2019 рік включно, також не було надано відомості про розмір заробітної плати, яка була нарахована йому за жовтень 2019 року і позивачу відмовили в наданні відомостей про його розмір заробітної плати, яка повинна йому була бути нарахована за цей період.

В жовтні 2019 р. відповідачем була нарахована, але не в плачена заробітна плата в сумі 11974,86 грн., в листопаді 2019 р.- 10714,62 грн., в грудні 2019 р. нарахована, але не виплачена одноразова допомога в сумі 33467,76 грн., а також нараховані, але не виплачені інші платежі, у тому числі заробітна плата, яка становлять 27494,47 грн.

Всього відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі, одноразовій допомозі, інших платежів в сумі 83551,71 грн.

Оскільки він з вимогою про проведення з ним розрахунку звернувся 05.12.2019 року, просить стягнути з відповідача на свою користь одноразову допомогу та інші належні платежі в сумі 83551,71 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 47278,88 грн., моральну шкоду в сумі 3000 грн., судові витрати, у тому числі за надання правової допомоги в сумі 5000 грн.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 20.05.2020 року провадження по справі в частині стягнення моральної шкоди в сумі 3000 грн. закрито у зв`язку з відмовою позивача від цієї частини позовних вимог.

Відповідач ДП «ВК «Краснолиманське» надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні було нараховано за листопад 2019 рік 11452,72 грн., за грудень 2019 рік 60224,13 грн., що підтверджено довідками № 829 від 18.05.2020 р., № 830 від 18.05.2020 р. В день звільнення позивач не працював, перебував у відпустці з 19.11.2020 р. по 02.12.2020р. включно. В день звільнення отримав трудову книжку, проте не звернувся до каси бухгалтерії з вимогою про проведення з ним розрахунку, тому вважають, що предмет спору відсутній. Позовні вимоги про стягнення судових витрат є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманське» в судове засідання не з`явився, просив справу слухати без участі представника ( а. с. 54-56).

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» з 15.01.2003 року по 02.12.2019 рік, де працював у якості машиніста підземних установок. ( а.с. 10-16).

Наказом № 3333/к від 02.12.2019 року його було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. ( а.с. 16).

В день звільнення 02.12.2019 року позивач не працював, що підтверджено як матеріалами справи( а. с. 54, 57), так і поясненнями сторін, наданими в судовому засіданні.

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 829 від 18.05.2020 р. при звільненні ОСОБА_1 нараховано 11452,72 грн., за винятком обов`язкових утримань до сплати 9119,44 грн., перераховано 4415,47 грн.( а.с. 58).

Згідно довідки ДП «ВК «Краснолиманська» за № 890 від 18.05.2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховано 60224,13 грн., у тому числі вихідну допомогу у розмірі 33467,76 грн., одноразову допомогу в розмірі 22311,84 грн., за винятком обов`язкових утримань 48480,43 грн. ( а.с. 59).

Відповідно до положень ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, підставою відповідальності власника відповідно до ст.. 117 КЗпП, на яку посилається позивач, обґрунтовував свої вимоги, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти: порушення власником строків розрахунку при звільненні та вина власника.

Крім того, слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі № 1-5/2012.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 27.01.2020 року в справі № 682/3060/169 дійшов висновку, що звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП ( якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі ст. 117 КЗпП наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача : отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання ( за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця (власника або уповноважений ним орган).

Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначає, що звертався з вимогою про проведення про розрахунок 05.12.2019 року, проте жодного доказу на підтвердження зазначеної обставини не надає.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивач взагалі не звертався з вимогою про розрахунок.

За таких обставин, суд вважає, що період затримки розрахунку при звільненні слід вважати з дня отримання представником позивача копії позовної заяви- 24.04.2020 року по день ухвалення рішення суду, тобто 19.05.2020 року.

Отже, у зв`язку з невиплатою позивачу на день звільнення заборгованості по заробітній платі, суд вважає за необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.04.2020 року( 27.04.2020 року день отримання позовної заяви згідно розписки) по 19.05.2020 рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100.

Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна

плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Позивач перебував у відпустці з 19.11.2019 р. по 02.12.2019 рік, 02.12.2019 рік звільнився з підприємства, у вересні також перебував у відпустці ( а.с. 29).

Тому для розрахунку середньоденної заробітної плати необхідно виходити з відпрацьованого часу у липні 2019 р., серпні 2019 р.

Середньоденна заробітна плата становить: 11819,82 грн.(( 12621,47+11018,17):2) : 22= 537,26 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 537,26 х 15=8058,90 грн.

Згідно із п. 164.2.1, п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п. п. 168.1.1 п. 168 .1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Отже, заробітна плата, яка підлягає стягненню з відповідача є сумою, з якою під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податки та збори.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

За таких обставин, визначена судом сума заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача, є сумою, з якої під час виконання відповідного судового рішення підлягають нарахуванню роботодавцем та утриманню податків та зборів.

Всього з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 67261,38 грн.(заборгованість за листопад, грудень 2019 рік, у тому числі одноразова та вихідна допомога) з подальшим відрахуванням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Позивачем не оспорюється зазначена сума заборгованості по невиплаченій заробітній платі, зазначених в довідках, наданих представником відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи той факт, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн. за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесений судовий збір в розмірі 143,32 грн.

Також з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 672,61 грн.

Що стосується стягненню судових витрат з наданням правової допомоги, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові- на позивача; у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні позиції викладені в постанові ВСУ від 02.07.2019 року в справі за № 810/795/18.

Позивачем в позовні заяві заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат у розмірі 5000 грн. за надання правової допомоги.

В обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення судових витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги від 27.02.2020 року за № 502, ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, акт приймання здачі виконаних робіт ( а.с. 39), квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 5000 грн.( а. с. 40).

При цьому, як встановлено в судовому засіданні, договір про надання правової допомоги на а.с. 41, помилково доданий, про що підтверджено позивачем в судовому засіданні, і надано договір, укладений саме між позивачем та адвокатом, представником позивача ОСОБА_2 .

Як встановлено в судовому засіданні адвокатом були надані правові послуги за виключенням одного судового засідання, яке включено до попереднього розрахунку, тобто на суму 4500 грн.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 2590,68 грн. (4500х57,57%:100%=2590).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 38, 47, 115,116, 117 КЗпП , ст. ст. 3,5,12,13,18, 258,260,265,268, 273 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимогиОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення одноразової допомоги , належних працівникові сум при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія « Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 67261,38 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 8058,90 грн., з утриманням в подальшому з цієї суми обов`язкових податків та зборів, понесений судовий збір в сумі 143,32 грн., витрати на правову допомогу в сумі 2590 грн.

Стягнути з Державного Підприємства «Вугільна Компанія «Краснолиманська» на користь держави судовий збір в сумі 672,61 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ДП «ВК «Краснолиманська», , місцезнаходження: м. Родинське, вул. Перемоги,9

Повний текст рішення виготовлено 21.05.2020.

Суддя