КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 355/256/20

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11906/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Коваленка К.В., по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Лавеліт-фарм», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Деренківець» про стягнення моральної шкоди та визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивачі звернулися до суду з вказаною позовною заявою, в якій просили стягнути з ПП «Лавеліт-фарм» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.; визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлій ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлій ОСОБА_5 (а.с. 2-6).

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року затверджено мирову угоду між сторонами по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПП «Лавеліт-фарм» про стягнення моральної шкоди та визнання права власності.

Стягнуто з ПП «Лавеліт-фарм» на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ПП «Лавеліт-фарм» на користь ОСОБА_2 3 000,00 грн. моральної шкоди.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлій ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) розміром 4,51 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлому ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну частку (пай) розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільського старостинського округу Баришівського району Київської області, що належала померлій ОСОБА_5 .

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПП «Лавеліт-фарм» про стягнення моральної шкоди та визнання права власності закрито (а.с. 33).

Не погодившись з ухвалою суду, 04 серпня 2020 року селищний голова Баришівської селищної ради Вареніченко О.П. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову про направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с. 57-78).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що Баришівська селищна рада не є учасником даної справи, проте, вважає, що оскаржувана ухвала порушує її права, інтереси та обов`язки. Вказував, що між Баришівською селищною радою та СТОВ «Деренківець» були укладені договори оренди на спірні земельні ділянки. Внаслідок постановлення оскаржуваної ухвали селищна рада позбавлена можливості розпоряджатися зазначеними земельними ділянками, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. Баришівська селищна рада є спеціальним органом, що приймає рішення про передачу у власність земельних часток (паїв) на території Баришівської об`єднаної територіальної громади. Окрім того, засновники та керівник відповідача по справі підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень щодо незаконного присвоєння земельних ділянок на території Баришівського району та Баришівської об`єднаної територіальної громади.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник третьої особи СТ «Деренківець» покладався на розсуд суду.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 були сповіщені врученням повідомлення особисто про що свідчить відмітка працівників пошти про вручення поштового відправлення. Повідомлення відповідачу ПП «Лавеліт-фарм» повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця знаходження (перебування) відповідача до суду не надходили. Крім того, відповідач ПП «Лавеліт-фарм» сповіщався телефонограмою, що забезпечує фіксацію таких дій (а.с. 97-110).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно заповіту, складеного 14 березня 1994 року ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_2 (а.с. 11).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

З довідки, виданої Подільським старостинським округом Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, ОСОБА_2 постійно проживала разом з ОСОБА_3 до дня її смерті (а.с. 13).

Також позивач ОСОБА_2 є спадкоємицею майна ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної частки (паю) орієнтовним розміром 4,51 умовнихкадастрових гектарів, яка розташована на території Подільської сільської ради Баришівського району Київської області(а.с. 14).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з земельної частки (паю) розміром 3,92 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території Подільської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 15).

Згідно довідок, виданих Подільським старостинським округом Баришівської селищної ради Баришівського району Київської області, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Подільського старостинського округу належить ОСОБА_4 згідно карти розпайовки земель має № 510 та умовну площу 4,51 га, ОСОБА_3 має № 496 та умовну площу 4,51 га, ОСОБА_5 має № 77 та умовну площу 3,92 га (а.с. 16-18).

З договору оренди земельної ділянки № 170/2017 від 30 листопада 2017 року вбачається, що Баришівська районна державна адміністрація надала СТОВ «Деренківець» в строкове платне користування земельну ділянку під невитребуваними земельними частками (паями) в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів в адміністративних межах Подільської сільської ради Баришівського району Київської області, а саме земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 4,5087 га (рілля) (а.с. 62-66).

30 листопада 2017 року між Баришівською районна державною адміністрацією та СТОВ «Деренківець» було укладено договір оренди земельної ділянки № 173/2017, за яким орендодавець передав орендарю земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 4,5113 га під невитребуваними земельними частками (паями) в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів в адміністративних межах Подільської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 67-71).

Також 30 листопада 2017 року між Баришівською районна державною адміністрацією та СТОВ «Деренківець» було укладено договір оренди земельної ділянки № 158/2017, за яким орендодавець передав орендарю земельну ділянку № НОМЕР_3 площею 3,9171 га під невитребуваними земельними частками (паями) в натурі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за межами населених пунктів в адміністративних межах Подільської сільської ради Баришівського району Київської області (а.с. 72-76).

З матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2020 року представник позивачів ОСОБА_6 та керівник ПП «Лавеліт-фарм» Тімінько В.В. підписали мирову угоду та подали до суду на затвердження. У мировій угоді сторони зазначили, що розуміють наслідки укладення мирової угоди та закриття провадження у справі (а.с. 29).

Затверджуючи мирову угоду суд першої інстанції виходив того, що мирова угода на зазначених умовах не порушує будь-чиїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Колегія суддів не погодилась з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно з ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу (ч. 2 ст. 207 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі (ч. 4 ст. 207 ЦПК України).

Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначає організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв).

За змістом ст. 1 вказаного Закону право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Так, документами, що посвідчують право позивачів на земельні частки (паї) є свідоцтва про право на спадщину.

Статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» )» (в редакції Закону чинній на час виникнення спірних правовідносин), нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У матеріалах справи відсутній договір за невиконання якого сторони мирової угоди дійшли згоди щодо обов`язку сплати ПП «Лавеліт-фарм» позивачам грошової компенсації моральної шкоди.

Затвердивши мирову угоду, суд першої інстанції не з`ясував яких прав і обов`язків ПП «Лавеліт-фарм» стосується мирова угода за вимогами позивачів стосовно визнання за ними права власності на три земельних частки (паї), розташовані на ділянках сільськогосподарського призначення загальною площею 12.94 га. та за відсутності доказів наявності зобов`язань відповідача по виготовленню документації. Крім того, районний суд не перевірив чи не суперечать закону умови мирової угоди та чи не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

За наявними у справі доказами (фотокопіями довідок і свідоцтв, договорів) спадкодавцям належали права на земельні частки (паї) орієнтовним розміром ОСОБА_4 - 4.51 умовних кадастрових гектарів, ОСОБА_5 - 3,91 умовних кадастрових гектарів, ОСОБА_3 4,51 умовних кадастрових гектарів згідно карти розпайовки земель та відсутні докази виділення паїв в натурі, проте у 2017 році були передані апелянтом в оренду СТОВ «Деренківець» як землі під не витребуваними земельними частками (паями) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Врахувавши вищезазначене, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до ст. 379 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуБаришівської селищної ради Баришівського району Київської області - задовольнити.

УхвалуБаришівського районного суду Київської області від 25 лютого 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню до Верховного Суду не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 02 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова