Провадження №22-ц/812/857/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 травня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.

без участі учасників справи, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/4029/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Мельничук Олександра Володимировича у приміщенні цього суду 25 лютого 2020 року, повний текст якого виготовлений 06 березня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про повернення земельної ділянки та стягнення орендної плати, інфляції, 3% річних,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі - ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про повернення земельної ділянки та стягнення орендної плати з урахуванням 3% річних та індексу інфляції, а також пені.

Позов мотивований тим, що він є власником земельних ділянок загальною площею 4,65 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, кадастрові номери :01:000:0580, :01:000:0252, :03:000:0245, :03:000:0097, які він успадкував після смерті батька ОСОБА_2 . Дані земельні ділянки перебували у користуванні відповідача відповідно до договору оренди № 285/КБ від 01 січня 2006 р., укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на 50 років. 04 березня 2019 р. рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області цей договір було розірвано. Однак відповідач продовжує незаконно користуватися земельними ділянками, ігноруючи звернення позивача про їх повернення. 31 липня 2019 р. на адресу відповідача був направлений адвокатський запит з вимогою надати довідку про нарахування орендної плати за 2016-2018 роки за вищевказаним договором оренди №285/КБ від 01 січня 2006 р., але відповіді не було отримано, орендна плата за цей період не сплачена.

Посилаючись на вказані обставини, уточнивши позовні вимоги в частині розрахунку, ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача повернути йому земельні ділянки :01:000:0580, :01:000:0252, :03:000:0245, :03:000:0097, стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі - 9267 грн. 15 коп., а також пеню за період з 21 грудня 2018 року по 21 вересня 2019 року (0,3% за кожен день прострочення) - 2529 грн. 93 коп., 3% річних за період з 21 грудня 2016 р. по 21 вересня 2019 р.- 254 грн.47 коп., 3% річних за період з 21 грудня 2017 р. по 21 вересня 2019 р.- 162 грн.49 коп., 3% річних за період з 21 грудня 2018 р. по 21 вересня 2019 р.- 69 грн.78 коп. та відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції від суми боргу - 3442 грн.21 коп., а всього - 15726 грн.07 коп. та судовий збір.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити. Відзив мотивований тим, що у 2016 році орендну плату було нараховано та виплачено ОСОБА_3 , який є рідним братом померлого ОСОБА_2 . Також орендна плата нараховувалась і в 2007 -2018 роках по 3282,20 грн. із яких утримувались податки та збори, а до виплати належало 3089,05 грн. Також позивач невірно провів розрахунок 3% річних та індекс інфляції, оскільки тричі охоплює період прострочення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2020 р. позовні вимоги задоволені.

Зобов`язано ТОВ «Агрофірма Корнацьких» передати земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0580, :01:000:0252, :03:000:0245, :03:000:0097, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області власнику ОСОБА_1

Стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 15726 грн. 07 коп. орендної плати та 1536,80 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що в судовому засіданні доведено те, що саме позивач є власником земельних ділянок, якими користується незаконно відповідач.

Також, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача, зазначені в позовній заяві, щодо наявності заборгованості зі сплати орендної плати.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Агрофірма Корнацьких» вказує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивовано тим, що судом порушений принцип змагальності сторін у цивільному процесі, позивачем не надано доказів, що спірні земельні ділянки використовуються відповідачем. Висновок суду щодо наявності заборгованості ґрунтується на неповно з`ясованих обставинах справи, суд не врахував, що у 2016 році орендну плату було нараховано та виплачено ОСОБА_3 , який є рідним братом померлого ОСОБА_2 . Також орендна плата нараховувалась і в 2007 -2018 роках по 3282,20 грн. із яких утримувались податки та збори, а до виплати належало 3089,05 грн. Також позивач невірно провів розрахунок 3% річних та індекс інфляції, оскільки тричі охоплює період прострочення.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи, взявши до уваги також заяви позивача та відповідача про розгляд справи в їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає таким вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 484/3612/18, провадження № 2/484/1505/18 від 24 вересня 2018 року за ОСОБА_1 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на земельні ділянки загальною площею 4,65 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 0,017 га, кадастровий номер № :01:000:0580; площею 0,2774 га, кадастровий номер :01:000:0252; площею 1,4233 га, кадастровий номер :03:000:0245; площею 2,9341 га, кадастровий номер :03:000:0097, розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с. 6-7).

Вказані земельні ділянки перебували в користуванні відповідача ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі укладеного 01 січня 2006 року між ОСОБА_2 та цим товариством договору оренди строком на 50 років (а.с. 13-16).

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року у справі №484/124/19 розірвано договір оренди земельних ділянок загальною площею 4,65 га: кадастровий номер :01:000:0580, кадастровий номер :01:000:0252, кадастровий номер :03:000:0245, кадастровий номер :03:000:0097, укладений 01 січня 2006 року між ОСОБА_2 , права та обов`язки якого за вказаним договором перейшли до ОСОБА_1 , та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 15 квітня 2008 року (а.с.9-11).

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач, незважаючи на рішення суду від 04 березня 2019 року про розірвання договору оренди, продовжує незаконно користуватися земельними ділянками, належними позивачу, ігноруючи його звернення про їх повернення, в зв`язку з чим просив зобов`язати відповідача передати йому земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:000:0580, :01:000:0252, :03:000:0245, :03:000:0097, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області та стягнути орендну плату за 2016-2-2018 роки з врахуванням 3% річних, індексу інфляції, а також пеню за порушення умов договору.

Відповідно до статей 12, 13 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, що визначено пунктом 1 частини 1 статті 11 ЦК України.

За змістом статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення, майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161- ХІV (далі Закон № 161- ХІV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в поряду, передбачених ЗК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі (частина 1 статті 6 Закону № 161- ХІV).

Статтею 93 ЗК України та статей 1 Закону № 161- ХІV визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 13 Закону № 161- ХІV договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 21 Закону № 161- ХІV орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Отже, розмір та умови оплати, указані в договорі, не можуть суперечити чинному на час укладення законодавству.

Відповідно до пункту 9 Договору оренди землі від 01 січня 2006 року орендна плата за земельну ділянку приватної власності сплачується Орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси Орендаря або перерахуванням на її банківський рахунок орендодавця. Щорічний розмір орендної плати складає фіксовану грошову суму у розмірі 785,84 грн.

Таким чином між ОСОБА_1 як орендодавцем та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» як орендарем виникли правовідносини з приводу оренди належної орендодавцеві земельної ділянки.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Частиною 4 статті 32 Закону № 161- ХІV (в редакції, яка була чинною на час укладання Договору) передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

В пункті 40 Договору його сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

В силу частини 1 статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

За такого, набувши в порядку спадкування за законом право власності на передані в оренду відповідачу за Договором земельні ділянки, позивач набув, відповідно, і усі права та обов`язки орендодавця за цим договором.

Згідно із статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Орендна плата за 2016-2018 роки позивачу не була виплачена.

Такі обставини не підлягають доказуванню в силу частини 4 статті 82 ЦПК України, оскільки встановлені рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року у справі №484/124/19, яким договір оренди розірвано саме через несплату орендної плати за 2016 - 2018 роки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (частини 3 ст. 148-1 ЗК України).

Факт набуття позивачем права власності на орендовані за договором від 01 січня 2006 року земельні ділянки ТОВ «Агрофірма Корнацьких» достеменно відомо з рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2019 року у справі №484/124/19.

Статтею 24 Закону № 161- ХІV передбачено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості ґрунтів, додержання державних стандартів, норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

В силу статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд правильно встановив фактичні обставини справи, а тому дійшови обґрунтованого висновку, що порушення умов договору орендарем - невиплата орендної плати орендодавцеві та вказані положення закону є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

При цьому, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 зробив розрахунок заборгованості, з яким погодився суд, виходячи з визнаної відповідачем у тексті відзиву розміру орендної плати (тому така обставина в силу частини 1 статті 82 ЦПК України не підлягає доказуванню), яку був зобов`язаний виплатити орендар за 2016-2018 роки - по 3089 грн. 05 коп. за кожний рік.

Позивач також просив суд стягнути пеню у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день за період грн.

Згідно вимог статей 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним з видів забезпечення зобов`язання є пеня (ст. 549 ЦК України).

Пунктом 14 Договору визначено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,3% несплаченої суми за кожний день прострочення.

За такого обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої за порушення відповідачем умов договору щодо виплати орендної плати.

Щодо позовних вимог про повернення земельної ділянки.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (див. висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15).

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13).

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Оскільки після розірвання договору оренди земельних ділянок відпали передбачені законом підстави для їх використання відповідачем, останній зобов`язаний повернути їх позивачеві.

За такого суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги як про повернення належних позивачеві земельних ділянок, так і стягнення орендної плати з урахуванням 3% річних, індексу інфляції та пеню.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги як безпідставні.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту використання спірних земельних ділянок відповідачем, то такий факт відповідачем в суді першої інстанції не заперечувався, що вбачається із тексту відзиву на позовну заяву (а.с. 34-38).

Щодо виплати орендної плати за 2016 рік іншій особі (братові спадкодавця ОСОБА_2 ), то ця особа не є спадкоємцем орендованих земельних ділянок, отже не мала права на отримання орендної плати, а тому таке не можна вважати належним виконанням зобов`язань за договором.

Також колегія суддів погоджується з розрахунком індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних і відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо потрійного нарахування вказаних показників, оскільки у розрахунку позивача, з якого також виходив суд, правильно проведені нарахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних на заборгованість з орендної плати за кожен рік прострочення: за 2016 рік - за період з 21 грудня 2016 р. по 21 вересня 2019 р.; за 2017 рік - за період з 21 грудня 2017 р. по 21 вересня 2019 р.; за 2018 рік - за період з 21 грудня 2018 р. по 21 вересня 2019 р. Загальний розмір заборгованості проведено з додаванням отриманих за кожний період розрахунку сум (а.с. 68-71).

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, його в силу положень статті 375 ЦПК України слід залишити без змін.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволений і таке рішення суду першої інстанції залишено без змін, судові витрати у справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367,368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 26 травня 2020 року