Справа № 450/3490/20 Провадження № 2-з/450/3/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Нестерак Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Пустомитівського районного суду Львівської області з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, у якій просила накласти арешт на земельну ділянку кадастровий № :02:001:1704, площею 0,0725 га, земельну ділянку кадастровий № :02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області, а також на об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий будинок площею 150 кв.м, розташований на земельній ділянці кадастровий № :02:001:1705 в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області. Зауважила, що нею готується позовна заява до ОСОБА_2 про поділ майна. Загальна вартість спірного майна становить понад 600000 грн. Вказує, що є підстави вважати, що зазначене майно може бути відчужене без її згоди. З огляду на вказане, просить заяву задовольнити.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

За ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц.

Суд зазначає, що за заявою ОСОБА_1 ухвалою від 03 квітня 2018 року у справі № 450/821/18 (провадження № 2-з/450/2/18) накладено арешт на земельну ділянку кадастровий № :02:001:1704, площею 0,0725 га, земельну ділянку кадастровий № :02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області. Вказана ухвала не оскаржувалася, набрала законної сили і не скасовувалася.

В подальшому ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 про поділ майна, на підставі чого ухвалою судді від 16 серпня 2018 року у справі № 450/954/18 відкрито провадження.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна ОСОБА_1 , який прийнятий судом до спільного розгляду.

За заявою ОСОБА_1 ухвалою від 07 жовтня 2020 року її позовну заяву до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Рішення по суті у справі № 450/954/18 року станом на 19 жовтня 2020 року не приймалося, накладений згаданою ухвалою арешт майна не був скасований.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для накладення арешту на земельну ділянку кадастровий № :02:001:1704, площею 0,0725 га, земельну ділянку кадастровий № :02:001:1705, площею 0,0725 га, які розташовані в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області.

Щодо накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва двоповерховий будинок площею 150 кв.м, розташований на земельній ділянці кадастровий № :02:001:1705 в с. Малечковичі Пустомитівського району Львівської області суд зазначає, що заявником не подано жодних доказів на підтвердження того, що вказане майно належить ОСОБА_2 , підлягає передачі йому чи знаходиться у його володінні, що виключає можливість суду пересвідчитись у правомірності такої вимоги.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 152, 153 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Мусієвський В.Є.