РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/785/20

Провадження № 22-ц/4815/679/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.,

секретар судового засідання : Тхоревський С.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яреми С.В. на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2020 року, постановлену в складі судді Першко О.О., у справі № 569/785/20,

в с т а н о в и в :

15 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів, та одночасно подала заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової приватної власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку по сплаті аліментів та допустив прострочення такої сплати в розмірі 745639,90 грн. У випадку відчуження єдиного майна відповідачем існує ризик невиконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог та неможливість стягнення грошових коштів. Невжиття таких заходів може перешкодити поновленню порушених прав позивача та інтересів за захистом яких позивач звернулася до суду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2020 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не наведено обставин та не надано жодних доказів, які б свідчили про реальну можливість відчуження майна відповідачем та доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу суду та постановити нову, якою заяву задоволити.

Вказує, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що відсутні факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

В порушення п.п. 2, 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України судом не надано оцінки доказам наданих позивачем.

Відповідач в судове засідання не з`явився,оскільки за вказаною адресою не проживає, іншу адресу суду не повідомлено. А тому відповідно до положень ст.130 ЦПК України, особа вважається такою що належним чином повідомлена про день та час розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.

Убачається, що між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 745639,90 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно із пунктом 5 частини першої та частини третьої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно заявник посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до того, що майбутнє судове рішення може бути не виконано, оскільки відповідач може його відчужити.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визначення частки у спільній сумісній власності - задоволено. Визначено 1/3 частку у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 .

Окрім того, в матеріалах справи наявні заяви відповідача від 03 грудня 2019 року про його намір продажу 1/3 частки квартири та заяви приватного нотаріуса Піддубної Л.П. від 03 грудня 2019 року про намір відповідача продати 1/3 частки квартири (а.с. 10,11).

Враховуючи вищевикладене, наявність спору між сторонами свідчить, що загрози відчуження квартири є реальними.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, не враховано, що між сторонами дійсно виник спір, а заходи забезпечення позову є співмірними заявленим вимогам, а також необхідними і достатніми для виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2 , що належить на праві часткової приватної власності ОСОБА_2 , обраний спосіб є співмірним із заявленими позовними вимогами щодо необхідності застосування заходів забезпечення, які випливають з фактичних обставин справи та свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, що в силу положень статей 149-153 ЦПК України свідчить про обґрунтованість поданої заяви про накладення арешту на майно.

Задоволення заяви про забезпечення позову не являється фактичним вирішенням справи по суті і не порушує права відповідача щодо користування та розпорядження квартирою, а лише обмежує його у здійсненні прав на її відчудження на певний період.

Відповідно до ч. 1 п.п. 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 16 березня 2020 року та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 374, ст. 376, ст. 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Яреми С.В. задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 січня 2020 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Яреми С.В. про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/3 частки квартири АДРЕСА_2 та належить на праві часткової приватної власності ОСОБА_2 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 21 травня 2020 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Бондаренко Н.В.

Виготовлено з автоматизованого документообігу суду

Суддя Рівненського апеляційного суду Гордійчук С.О.

21.05. 2020