КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року

м. Київ

справа №761/34938/19

провадження № 22-ц/824/11376/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Парфенюк В.А.

учасники справи:

позивач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року у складі судді Юзькової О.Л.

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року директор Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатін К.О. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 32 910,40 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 151,68 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 187,86 грн, 3% річних у сумі 339,38 грн та 1 921 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Указував, що відповідач є споживачем даних послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 своєчасно не сплачував за спожиті послуги, утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2019 року складає 35 062,08 грн (32 910,40 грн - заборгованість за послуги з централізованого опалення; 2 151,68 грн - заборгованість за послуги з постачання гарячої води).

Окрім того, позивач уважав за необхідне стягнути з відповідача інфляційній збитки та 3% річних, що передбачено ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 29 липня 2020 року директор КП виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатін К.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що позивач станом на дату ухвалення рішення не знав про те, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрований, що підтверджується довідкою Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 45).

Зазначає, що суд першої інстанції протиправно дійшов висновку, що відсутність інформації щодо місця проживання відповідача є достатньою для винесення рішення про повну відмову у задоволенні позовних вимог.

Уважає, що суд першої інстанції повинен був у відповідності до ст. 12 ЦПК України надати позивачу можливість на подання додаткових доказів на підтвердження місця проживання ОСОБА_1 .

Долучає до апеляційної скарги інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджує належність зазначеного нерухомого майна на праві приватної власності відповідачу.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Представник позивача у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про те, що споживачем послуг і боржником КП «Київтеплоенерго» за адресою: АДРЕСА_1 є саме відповідач.

Проте, з таким висновком суду колегія не погоджується, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, вказаним вимогам рішення суду не відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27 грудня 2017 року №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2011 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади м. Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».

Як свідчать матеріали справи, за розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року №591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води позивач здійснює з 01 травня 2018 року.

Відповідно до статі 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Серед обов`язків співвласників багатоквартирного будинку, визначених у статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», є наступні: виконання рішення зборів співвласників; своєчасна оплата за спожиті житлово-комунальні послуги.

Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири у багатоквартирному будинку.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звертаючись до суду з позовом представник КП «Київтеплоенерго» зазначав, що ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачем наданих КП «Київтеплоенерго» послуг. Договір безпосередньо з позивачем останній не укладав, а тому діє договір, укладений до 01 травня 2019 року.

Також представник позивача посилався на те, що відповідач не в повному обсязі та не регулярно оплачував надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка з урахуванням положень статті 625 ЦК України становить суму у загальному розмірі 36 589,32 грн.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх доводів та обставин, на які посилався позивач, до заяви долучено, зокрема, розрахунок заборгованості, інформація про тарифи на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води; відомості обліку споживання теплової енергії; копія наряду на включення та відключення будинку; статут.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що вищезазначені документи не містять жодної інформації, що споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 є саме ОСОБА_1 та/або він є власником указаного житлового приміщення чи фактично проживає за цією адресою.

Наразі, колегія виходить з того, що відповідачє власником квартири, а тому має обов`язок щодо утримання належної йому квартири та оплати житлово-комунальних послуг. Власне факт реєстрації місця проживання в квартирі не впливає на обов`язок внесення власником квартири плати за житлово-комунальні послуги.

Між сторонами спору фактично склалися відносини щодо надання житлово-комунальних послуг, тобто слід вважати, що між сторонами сформовані договірні відносини.

Зважаючи на викладені обставини, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що стороною позивача не доведено, що власником квартири АДРЕСА_2 та споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за цією адресою є ОСОБА_1 з огляду на відсутність у матеріалах справи відповідних доказів, оскільки на спростування доводів позовної заяви протилежного суду не надано.

Окрім того, суд повинен був згідно статті 12 ЦПК України надати позивачу можливість для подачі додаткових доказів на підтвердження місця проживання ОСОБА_1 , зберігаючи , таким чином , основні засади судочинства, такі як змагальність сторін та сприяння учасникам справи в реалізації ними прав, передбачених ЦПК.

Наразі, долучена до апеляційної скарги Інформація з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, свідчить про те, що відповідач є власником житла, якому надаються послуги з теплопостачання, між сторонами існують договірні відносини, які передбачають, у тому числі, і обов`язок з оплати наданих позивачем послуг.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь підприємства заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 32 910,40 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 151,68 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 187,86 грн, 3% річних у сумі 339,38 грн.

Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, на послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, здійснений за тарифами, які закріплені Розпорядженням КМДА, інформація про які є загальнодоступною та загальновідомим фактом,офіційно опублікована. Заперечень щодо розміру розрахунку та підстав його нарахувань до суду не надходило.

З огляду на зазначене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції допустив неповноту встановлення фактичних обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах, що призвело до неправильного вирішення справи.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користьКомунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1921 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 2881,50 грн., що загалом складає 4802,50 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу директора Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Лопатіна Костянтина Олександровича - задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2020 року - скасувати .

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (м. Київ, площа І.Франка, 5, , поточний рахунок № НОМЕР_1 у ТВБВ №10026/20 філія Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669,) заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 32 910,40 грн, заборгованість за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 151,68 грн, інфляційну складову у розмірі 1 187,86 грн та 3% річних у розмірі 339,38 грн. Всього 36 589,32 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 921 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн, що разом складає 4 802,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «21» жовтня 2020 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай