Справа № 466/7858/19 Головуючий у 1 інстанції: Едер П.Т.
Провадження № 22-ц/811/4142/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року, постановлену в складі головуючого - судді Едера П.Т.

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2019 року за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» видано судовий наказ №466/7858/19 2-н/466/572/19 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційні витрати, три відсотки річних в сумі 10247,80 грн. та 192,10 грн. судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2019 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу - задоволено. Судовий наказ №466/7858/19 2-н/466/572/19 від 09 жовтня 2019 року, виданий суддею Шевченківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційні витрати, три відсотки річних в сумі 10247,80 грн. та 192,10 грн. судового збору - скасовано.

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на її користь судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення сплаченого судового збору у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» - відмовлено.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що враховуючи те, що нормами ЦПК України, якими визначений порядок розгляду справ в порядку наказного провадження, не врегульовані питання щодо розподілу судового збору при розгляді заяви про скасування судового наказу, вважає що до спірних правовідносин належить застосовувати ст. 141 ЦПК України, якою врегульовані подібні за змістом відносини. Посилається на правову позицію Верховного Суду України у висловлену листі «Практика розгляду судами цивільних справ у наказному провадженні» (2006 року), у якій зазначив про необхідність застосування Загальних положень ЦПК України, які регулюють судові витрати до питання про стягнення в наказному провадженні судових витрат на інформаційно-технічне забезпечення і правову допомогу.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року та ухвалити нове рішення про стягнення з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на її користь судові витрати у розмірі 99 грн. 05 коп. (судового збору в розмірі 96 грн. 05 коп. і витрат, пов`язаних з розглядом справи у розмірі 3 грн.).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Встановлено, що 09 жовтня 2019 року Шевченківським районним судом м. Львова за заявою ЛМКП «Львівтеплоенерго» видано судовий наказ №466/7858/19 2-н/466/572/19 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, інфляційні витрати, три відсотки річних в сумі 10247,80 грн. та 192,10 грн. судового збору.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про скасування вищевказаного судового наказу від 09 жовтня 2019 року. (арк.спр. 18-20 )

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2019 року вищезазначений судовий наказ скасовано. (арк.спр. 29)

21 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просила ухвалити додаткове рішення у цій справі, яким стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на її користь судові витрати у розмірі 99 грн. 05 коп.

Відмовляючи в задоволенні поданої заяви, суд першої інстанції виходив з того, що Законом України «Про судовий збір» не передбачено повернення судового збору за подання заяви про скасування судового наказу.

З такими висновками не погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції дане питання вирішеного з порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 п. 1 ст. 170 ЦПК України, п.п. 4-2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду заяви про скасування судового наказу сплачується судовий збір.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Боржником ОСОБА_1 за подачу заяви про скасування судового наказу сплачений судовий збір в розмірі 96 грн. 05 коп., що стверджено відповідною квитанцією. Її заява ухвалою суду від 25 жовтня 2019 року задоволена, судовий наказ скасовано.

Таким чином, судом задоволено вимоги боржника, а тому судом, згідно з ч. 5 п. 2 ст. 265 ЦПК України, повинно бути вирішено питання про розподіл судових витрат відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведені обставини справи та вимоги закону, помилково застосував положення Закону «Про судовий збір» щодо повернення судового збору, не розрізнивши поняття повернення судового збору та розподілу судових витрат, та вийшов за межі заявлених вимог, оскільки боржник у поданій заяві не просила повернути їй судовий збір, а просила ухвалити додаткове судове рішення через не вирішення судом питання про понесені судові витрати.

Апеляційний суд не вправі вирішити дане питання, оскільки, відповідно до ст. 270 ЦПК України, ухвалити додаткове рішення може лише суд, що ухвалив рішення.

З врахуванням наведеного, оскаржувана ухвала, відповідно до п. 4 ст. 379 ЦПК України, підлягає скасуванню з направленням даного питання для розгляду судом першої інстанції.

Керуючись п. 6 ч.1 ст.374, ст.ст. 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 03 грудня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржується.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.