Справа № 459/2988/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 22-ц/811/684/20 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року, постановлене в складі головуючого - судді Рудакова Д.І.,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення ним навчання, але не довше як до досягнення ним 23-річного віку.

В обґрунтування позову послалася на те, що 12.07.1991 року був укладений шлюб з відповідачем. У шлюбі мають двох дітей: сина ОСОБА_3 та дочку ОСОБА_4 . Вказує, що син є повнолітнім та є студентом денної платної форми навчання 3-го курсу факультету психології Львівського державного університету внутрішніх справ. Також син навчається на платній формі навчання на 1-му курсі військової кафедри у Національній академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Шлюб з відповідачем не розірвано, відповідач ухиляється від утримання сина ОСОБА_5 . Останній щоденно доїжджає з м. Червонограда у м. Львів і назад. Витрати, пов`язані з навчанням сина великі. Вказує, що працює кухарем у військовій частині, її коштів не достатньо для свого утримання та утримання дітей.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на час навчання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1 000 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22.10.2019 року до припинення навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення сином 23-річного віку.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 384,20 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 229,55 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року оскаржила ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і замість стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, ухвалив стягувати аліменти у твердій грошовій сумі. Звертає увагу на те, що згоди на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі скаржник не давала. Посилається на те, що сумарний дохід відповідача становить більше 18 000 грн., що свідчить про те, що він має матеріальну можливість надавати допомогу сину на час навчання.
Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. п. 1 - 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України, передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегією суддів справа переглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено наступні обставини справи.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є студентом денної платної форми навчання 3-го курсу факультету психології Львівського державного університету внутрішніх справ.

Відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером, інвалідом III групи. (арк. спр. 7)

Відповідач ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 23.10.2019 року № 4534. (арк. спр. 28)

Відповідно до довідки про доходи, наданої Червноградським відділенням УВД ФССУ У Львівській області № 06/156 від 21.12.2019 року, ОСОБА_2 також одержує страхові виплати. (арк. спр. 85)

Відповідно до довідки Головного управління пенсійного фонду України, ОСОБА_2 отримує пенсію за віком, має на утриманні дочку ОСОБА_6 , 11.06.2003 року, за судовим наказом Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Державній спеціальній службі транспорту Міністерства інфраструктури України.

31 жовтня 2019 року Червноградським міським судом Львівської області видано судовий наказ за заявою ОСОБА_1 , за яким стягуються аліменти з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки доходу платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 18.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. (арк. спр. 41)

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову в твердій грошовій сумі 1000,00 грн. щомісячно, однак колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до статті 198 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року за № 3 роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Проте, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, не врахував положення Сімейного кодексу України згідно з яким спосіб стягнення аліментів визначається одержувачем аліментів (ч. 3 ст. 181, ст. 184 СК України). Позивач в позові ставила питання про стягнення аліментів на період навчання у частці від доходу відповідача, а не у твердій грошовій сумі. Мотиви, з яких суд першої інстанції виходив, визначаючи спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, в рішенні не зазначено.

Зважаючи на те, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею позовних вимог (ст. 13 ч.1 ЦПК України), у суді заявлені вимоги про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, рішення суду першої інстанції у частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення аліментів у частці від доходу відповідача.

Позовні вимоги позивачки про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку відповідача належить задовольнити частково з таких підстав.

Колегія суддів вважає, з ОСОБА_2 необхідно стягувати аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 на період навчання в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.

Колегія суддів при визначенні аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача, врахувала матеріальне становище повнолітнього сина та відповідача, стягнення з відповідача аліментів на дочку у розмірі 1/4 частки його доходу, відсутність зі сторони відповідача доказів про неможливість сплати більшої суми, ніж суму, яку він визнає, відсутність доказів зі сторони позивача на обґрунтування необхідності стягнення з відповідача аліментів у розмірі саме 1/4 частини від заробітку відповідача а також те, що обов`язок матеріально утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, покладається на обох батьків.

Відтак, колегія суддів, вважає, що визначений розмір аліментів, а саме 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача є справедливим, таким що відповідає вимогам чинного законодавства, забезпечує захист права повнолітнього сина, який продовжує навчання на належне утримання та забезпечує рівність обов`язку батьків матеріально утримувати такого.

Відповідно до приписів ч. 2 п. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

А відтак, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суд апеляційної інстанції зазначає новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 320 грн. (позовні вимоги задоволено на 64%, що від 500 грн. становить 320 грн.) та стягнути з відповідача в дохід держави 491 грн. 77 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції.

Апеляційну скаргу позивача задоволено частково, а тому сума судового збору, який належало б стягнути на користь позивача за апеляційний розгляд справи, становить 737 грн. 66 коп.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 737 грн. 66 коп. належить стягнути з відповідача в дохід держави.
Таким чином з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір у розмірі 1229 грн. 44 коп. (491,78 грн. + 737,66 грн), а також з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 320 грн.

Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 17 січня 2020 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на час навчання задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на час навчання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову 22.10.2019 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання у Львівському державному університеті внутрішніх справ, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрирічного віку.
Виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1229 (одну тисячу двісті двадцять дев`ять) грн. 43 коп. судового збору.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 320 (триста двадцять) грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти позову відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 травня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.