ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/4212/15-ц Номер провадження 22-ц/814/1095/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н. І. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Ачкасова О.Н.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві у спрощеному провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 29 січня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа: Управління Держпраці в Полтавській області, про скасування наказу, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ПАТ «Полтаваобленерго» про скасування наказу, поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, у якій позивач, посилаючись на незаконність його звільнення за п.3, п.4 ст. 40 КЗпП України, просив визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Полтаваобленерго» №340-к від 28.10.2015 року; поновити позивача на роботі на посаді юрисконсульта 1 категорії міських електромереж Полтавської філії міських електромереж ПАТ «Полтаваобленерго» з 29.10.2015 року; стягнути з відповідача суму коштів за вимушений прогул у розмірі заробітної плати з 29.10.2015 року по момент фактичного відновлення робочих повноважень; стягнути з ПАТ «Полтаваобленерго» 150 000 грн. моральної шкоди, нанесеної у зв`язку з порушенням громадянських і трудових прав.

18.12.2017 року ОСОБА_1 подає в суд заяву про збільшення моральної шкоди (т.1 а.с. 45), яка в подальшому продубльована 26.01.2018 року (т.1 а.с. 63-65а). У заявах позивач просить визначити розмір моральної шкоди завданої незаконними діями відповідача у 500 000 грн.

Після відкриття провадження у справі, в ході її подальшого розгляду, ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 29 січня 2020 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду, у зв`язку з неусуненням недоліків ОСОБА_1 у відповідності до ухвали суду.

Роз`яснено позивачу, що відповідно до ст. 257 ЦПК України він має право повторно звернутися до суду з позовом.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати, як таку, що постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та постановити нову ухвалу, якою направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У апеляційній скарзі позивач зазначив, що місцевий суд безпідставно відхилив його клопотання про звільнення від сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди. Так, позивач вважає, що є малозабезпеченою людиною, оскільки залишився без роботи, розмір судового збору у 7500 грн. перевищує 5% його річного доходу (пенсії), окрім того, підставою для звільнення від сплати судового збору також є характер заявлених позовних вимог, що пов`язані з порушенням його трудових прав.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Полтаваобленерго» просить залишити її без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 29 січня 2020 року без змін, посилаючись на те, що відшкодування моральної шкоди є вимогою майнового характеру, яка підлягає оплаті судовим збором, підстави для звільнення позивача за п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору відсутні.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи слідує, у грудні 2019 року, в ході розгляду справи, представник відповідача подав до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без руху, оскільки позивачем не було сплачено судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди. (т.2 а.с. 5).

Ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 12.12.2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк 5 днів з дня вручення ухвали, для усунення зазначених у ній недоліків, зокрема, для сплати судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди (т.2 а.с. 10).

Позивач звернувся до суду із клопотанням про звільнення від сплати судового збору, посилаючись на підстави, зазначені у ст. 8 Закону України «Про судовий збір», зокрема, на перевищення розміру судового збору, що підлягає сплаті, п`яти відсоткам його річного доходу, а також на те, що предметом позову є захист трудових прав. До клопотання заявник додав довідку про розмір його пенсії за 2019 рік. (т.2 а.с. 17, 22).

Ухвалою місцевого суду від 08.01.2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, оскільки довідка про отриману ним пенсію за 2019 рік не відображає його майновий стан у 2015-2016 роках (коли він звернувся із позовом), а також зазначено, що заявник має свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю, дія якого яке не призупинена. Продовжено строк для усунення недоліків.

В подальшому позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду, у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі від 12.12.2019 року.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками судді місцевого суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.8 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

При цьому, згідно ч.2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Як вбачається із ухвали місцевого суду від 12.12.2019 року про залишення позовної заяви без руху, ухвали від 08.01.2020 року про продовження строку для усунення недоліків та від 29.01.2020 року про залишення позову без розгляду, судом не було зазначено суму судового збору, що підлягає сплаті за вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з чим позивач не був повністю обізнаний про розмір судового збору.

За змістом прецедентної практики щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наведеній, зокрема, у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Гергел і Георгета Стоїческу проти Румунії», (GEORGEL STOICESCU, GEORGETA STOICESCU v. ROMANIA), «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансове положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.

У зв`язку із цим суд повинен вирішувати питання, пов`язані з судовими витратами, у чіткій відповідності до ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Згідно з частинами першою, третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи, закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та на підтвердження свого майнового стану ОСОБА_1 зазначив, що на даний час звільнений з роботи, отримує пенсію і надав до районного суду копію довідки ГУПФУ від 19 грудня 2019 року про те, що сума його пенсії за останній рік (2019 рік) 90 211, 92 грн., при цьому заявник припустив, що розмір судового збору за подання позовної заяви про стягнення моральної шкоди на суму 500 000 грн. становить 7500 грн., тобто розмір судового збору перевищує 5% від розміру річного доходу.

Суд першої інстанції наведеного не урахував, відмовляючи у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, не надав належної правової оцінки наданим ОСОБА_1 доказам його матеріального становища. Окрім того, суд зазначив про наявність у заявника свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, докази чого у матеріалах справи відсутні, а сама по собі наявність права на зайняття адвокатською діяльністю не свідчить про отримання особою доходу та не визначає його розміру.

Питання про можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору за подання позову, судом також не вирішувалось.

Ураховуючи, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та приймаючи до уваги, що при вирішенні питання щодо сплати судового збору майновий стан сторони має визначатися судом у світлі конкретних обставин певної справи, включаючи спроможність заявника сплатити судовий збір та стадію, на якій перебуває розгляд справи на певний момент, висновок суду першої інстанції про те, що наведені заявником доводи не свідчать про необхідність звільнити його від сплати судового збору за подання позову, не може бути визнаний достатньо аргументованим, а оскаржувана ухвала не є законною та обгрунтованою.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду м.Полтави від 29 січня 2020 року- скасуванню з направленням матеріалів позовної заяви до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. ст. 367, п.4 ч.1 ст. 379, ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Полтави від 29 січня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго», третя особа: Управління Держпраці в Полтавській області, в частині стягнення моральної шкоди повернути до Ленінського районного суду м.Полтави для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов