ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 386/566/20

провадження № 22-ц/4809/1326/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року у складі судді Гарбуз О.С.

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди.

Короткий зміст ухвали суду

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику на підставі ч.9 ст.153 ЦПК України.

Ухвала суду обґрунтована тим, що в порушення вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявником у заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення. Крім того, заявником до заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, як це передбачено ч. 6 ст. 151 ЦПК України.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

На вказану ухвалу ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вважає, що суд проявив надмірний формалізм та правовий пуризм, чим фактично позбавив його права на доступ до правосуддя та створив перешкоди у реалізації встановленого процесуальним законодавством права на забезпечення позову, хоча для розгляду наявні усі підстави.

Зокрема зазначає, що Законом України «Про судовий збір» передбачено порядок та розмір сплати судового збору за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Жодних вимог щодо «призначення платежу» чинне законодавство, що стосується судового збору не висуває.

На думку заявника, головним критерієм, на який спирається суд при перевірці сплати судового збору - це його сума (тобто чи відповідає обсяг сплачених коштів заявником встановленому розміру законом) та його фактичне надходження на рахунок суду.

Окрім того, звертає увагу суду, що квитанція для оплати судового збору формується автоматично на сайті суду, до якого заявник планує звернутися за захистом своїх порушених прав. Саме сайт (https://gl.kr.court.gov.ua/ sud1104/gromadyanam/zbir/), (а не заявник) автоматично формує усі необхідні реквізити, в тому числі й призначення платежу, заявник же лише обирає яку саме подає заяву та вводить свої данні.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення у заяві не є порушенням ЦПК та не може бути обґрунтованою підставою для повернення заяви. Зазначений недолік заяви про забезпечення позову може бути виправлений шляхом реалізації судом першої інстанції своїх повноважень, визначених ч. 1 ст. 154 ЦПК України.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

ОСОБА_1 20.07.2020 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до Ємилівської сільської ради Голованівського району Кіровоградській області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та визнання укладеною додаткової угоди.

В порушення вимог ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявником у заяві про забезпечення позову не зазначено пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

На підтвердження сплати судового збору ОСОБА_1 до заяви додано копію дубліката квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0..1 від 17.07.2020 про сплату 420 грн. 40 коп. судового збору з призначенням платежу «за позовом, Голованівський районний суд, ОСОБА_1 , липня 2020».

З доданої до заяви про забезпечення позову копії дублікату квитанції вбачається, що ОСОБА_1 сплачено 420 грн. 40 коп. судового збору за подачу до суду позову, тоді як документи, що підтверджують сплату судового за подачу до суду заяви про забезпечення позову ним не подано.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в пункті 14 частини першої статті 353 цього Кодексу, а саме ухвала щодо повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не зазначено про необхідність вжиття заходів зустрічного забезпечення, а тому заява не відповідає вимогам, що встановлені ст. 151 ЦПК України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Згідно зі ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Як вбачається з матеріалів справи та змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову у суду першої інстанції були відсутні обов`язкові обставини для зустрічного забезпечення. Разом із тим, наявність ст.154 ЦПК України не виключає вимогу ст. 151 ЦПК України, якою передбачено зазначати пропозиції щодо зустрічного забезпечення. При цьому статтею 151 ЦПК України не встановлено у чому саме можуть полягати такі пропозиції, а встановлено узагальнююче правило. Отже, ОСОБА_1 , подаючи заяву про забезпечення позову мав обґрунтувати наявність чи відсутність підстав для зустрічного забезпечення позову.

Також, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заявником не подано документи, що підтверджують сплату судового збору за подачу до суду заяви про забезпечення позову.

Згідно з ч. 5 ст. 151 ЦПК України до заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

У пункті 26 Постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» суд перед відкриттям провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

У зв`язку із цим суд повинен перевірити, щоб платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою, що додаються до позовної заяви (заяви, скарги), містили відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано відповідальним виконавцем банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату надходження та дату виконання платіжного доручення (пункт 2.14 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 (зі змінами)).

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Пунктом 3.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Необхідними реквізитами ідентифікації позовної заяви (заяви, скарги) є, зокрема, номер справи у межах якої подається відповідна позовна заява, сторони у справі, назва позову.

Як убачається із дублікату платіжного доручення від 17.07.2020 №0.0..1, яке надавалось заявником на підтвердження сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову, відправником за яким є ОСОБА_1 , то останнє дійсно не містить відомостей про те, за яку саме заяву сплачується судовий збір.

Так, заявник подає заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, проте на підтвердження сплати судового збору подає платіжне доручення за яким судовий збір сплачено не за заявою про забезпечення позову, а за позовом.

При цьому інша інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу заяви про забезпечення позову, заявником сплачено судовий збір, відсутня, а отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додане заявником платіжне доручення не є належним доказом сплати судового збору за даною заявою.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд перед прийняттям заяви про забезпечення позову самостійно перевіряє сплату заявником належної суми судового збору, на увагу не заслуговують, оскільки в платіжному дорученні від 17.07.2020 № 0.0..1 відсутня будь-яка інформація, яка б надавала можливість ідентифікувати, що саме за подачу даної заяви сплачено судовий збір.

Та обставина, що приклад заповнення графи «Призначення платежу», розміщений на офіційному сайті суду і за вказаним прикладом заявником зазначено «призначення платежу», на висновок суду першої інстанції не впливає, оскільки заповнення платіжного доручення повинно відбуватись відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, наведених вище та з розумінням того, що подаючи заяву про видачу судового наказу, необхідно зазначати інформацію, яка б ідентифікувала, за що саме сплачено судовий збір, зважаючи і на те, що на офіційному сайті суду, зазначено лише загальний приклад.

Тобто подана заявником до суду першої інстанції квитанція по оплаті судового збору не є належним доказом сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі, оскільки не містить інформації про справу, у межах якої подається відповідна квитанція, з огляду на те, що з останньої не вбачається який саме позов чи заява оплачується судовим збором, зазначена правова позиція відповідає висновку Верховного Суду у справі за № 905/1057/18 від 16 січня 2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, отже у суду були підстави для її повернення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення позову була постановлена з додержанням норм процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашка