ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5161/20 Справа № 212/351/20 Суддя у 1-й інстанції - Козлов Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича, Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року, ухваленого суддею Козловим Ю.В. у м. Кривому Розі, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутні,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " (надалі- ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" ) про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював на підприємстві відповідача підземним електрослюсарем (слюсар) черговий і по ремонту. Під час виконання посадових обов`язків 13 листопада 2007 року о 14 годині знаходячись, у камері опрокидувача гор.1265 м. дільниці №1 шахтомонтажного управління шахти «Заря» з ним стався нещасний випадок в результаті якого, він отримав тілесні ушкодження. Після тривалого лікування, первинним висновком МСЕК від 27.02.2008р. встановлено 70 % втрати працездатності та 2 група інвалідності. Позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури і лікування. У зв`язку з вказаним нещасним випадком порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, він постійно відчуває больові відчуття, просить суд стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 330610 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 94590 грн., без нарахування та утримання податку з доходів фізичних осіб та інших зборів та платежів. Стягнуто з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" на користь держави витрати судового збору по 945,90 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, представника позивача ОСОБА_1 - адвокат Гузєв І.Г., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповним з`ясуванням обставин справи, яке має значення для вірного вирішення спірного питання, просить рішення змінити та збільшити розмір моральної шкоди до заявленого в позовних вимогах. Вважає визначений судом розмір моральної шкоди, значно заниженим, таким, що не відповідає стражданням позивача та принципу розумності, виваженості та справедливості. Зазначає, що судом першої інстанції не враховано характер та тяжкість отриманого позивачем трудового каліцтва, відсоток втрати професійної працездатності.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник відповідача ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог. В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що в рішенні суду відповідачем також зазначено підприємство ПрАТ «СухаБалка», яке не є учасником справи. Судом не враховано, що відсоток втрати позивачем професійної працездатності становив 20%, визначений судом розмір компенсації моральної шкоди є значно завищеним. Судом при визначені розміру моральної шкоди не взято до уваги, що позивач ОСОБА_1 виконував роботи з порушенням проекту організації робіт, тому вважає відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді- доповідача, представника відповідача, який наполягав на задоволені апеляційної скарги ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем з 17.10.2005 по 14.04.2008, звільнений в зв`язку з виявленим невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, яке перешкоджає продовженню даної роботи.

З акту №3 від 13.11.2007 року про нещасний випадок на виробництві, який складений на підприємстві ВАТ «Кривбасзалізруудком» видно, що 13 листопада 2017 року з підземним електрослюсарем (слюсар) черговий і по ремонту ОСОБА_1 стався нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Причиною виникнення нещасного випадку, як встановила комісія з розслідування, було допуск до грузопідіймальних робіт при наявності людей в опасній зоні. Порушення п.4.4.3 ПОР - 0576 «Проект організації робіт на реконструкцію бункерного комплекса гор.1265 м. ш. №Заря», п.8.21.2,8.21.5 «Системи управління охороною праці на ВАТ « Кривбасзалізрудком», п.2.18,2.20,2.29 «Посадової інструкції заступника начальника дільниці». Внаслідок нещасного випадку, позивач отримав травму у вигляді перелому голіні зі зміщенням та підвивих стопи (а.с.20-22).

Згідно висновку первинного огляду медико-соціальною експертною комісією від 27.02.2008 року позивачу ОСОБА_1 визначено ступінь втрати професійної працездатності 70% та встановлено ІІ групу інвалідності, внаслідок трудового каліцтва.

При повторному переогляді МСЕК від 25.03.2009року визначено ступінь втрати професійної працездатності 30% та встановлено ІІІ групу інвалідності. В подальшому, при огляді МСЕК від 07.04.2010 року, 06.04.2011 року позивачу визначено 25% ступінь втрати професійної працездатності.

При наступних переоглядах 15.02.2012 року, 12.03.2014 року,18.02.2015 року, 22.03.2017 року, 27.02.2019 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 була незмінною та становила - 20% внаслідок трудового каліцтва (а.с.14-18).

Згідно наданих позивачем виписних епікризів, видно що він неодноразово проходив лікування в закладах охорони здоров`я через отримане трудове каліцтво (а.с. 25-29) .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходив з того, що, трудове каліцтво позивачем отримано під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу шкоду, завдану ушкодженням здоров`я на ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат".

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 р. встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Частиною 3 ст.1166 ЦК України визначено, що шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»№ 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як видно з акту розслідування нещасного випадку від 15 листопада 2007 року, особи, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці в.о. заступника начальника дільниці №1 за порушення вимог «Системи управління охорони праці» (а.с. 21). Вина потерпілого ОСОБА_1 актом не встановлена.

Отже, працівник ПАТ «Кривбасзалізрудком» допустив порушення з охорони праці, що є наслідком нещасного випадку позивача на виробництві, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що трудове каліцтво позивача, яке завдає фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника безпечних умов праці.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивача встановлено порушення працівником відповідача законодавства про охорону праці. Колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарг представника відповідача про порушення самим потерпілим законодавства про охорону праці, оскільки актом розслідування нещасного випадку його вина не встановлена.

Стаття 4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку з отриманим професійним захворюванням встановлений та доведений матеріалами справи. Так, згідно виписних епікризів, позивач час від отриманої травми переніс фізичний біль, оперативне втручання, змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, у зв`язку з тим, що трудове каліцтво обмежує життєву активність. Звільнений з підприємства через отриману виробничу травму, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації життя.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

Матеріалами справи встановлено, що у зв`язку з отриманою позивачем виробничою травмою йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає у перенесеному фізичному болю від отриманої травми, він втратив професійну працездатність вперше у розмірі 70%, та встановлено ІІ групу інвалідності. В подальшому стан здоров`я дещо позивача поліпшився, зменшено відсоток втрати працездатності до 20%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, через стан здоров`я його звільнено з підприємства, він періодично проходить лікування, потребує медикаментозного лікування у зв`язку з отриманою травмою відчуває постійний біль, що підтверджується випискою з історії хвороби. Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і визначений судом першої інстанції розмір 94590 грн. є виваженим, прийнятим з дослідження усіх обставин справи, справедливим та не призведе до збагачення позивача та не призведе до скрутного матеріального становища відповідача. Тому доводи апеляційної скарги як представника позивача так і представника відповідача щодо розміру визначеної судом моральної шкоди є неприйнятними, такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає що доводи апеляційної скарги представника відповідача в частині помилкового зазначення в рішенні суду відповідачем ПрАТ «СухаБалка», яке не є учасником справи не призвели до невірного вирішення спірного питання. Даний недолік суду може бути усунутий шляхом виправлення описки за ініціативою суду чи клопотанням сторони у справі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 375, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гузєва Ігоря Григоровича та Публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат " залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: