Справа №522/9337/20
Провадження №2/522/4973/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Донцова Д.Ю.,

при секретарі судового засідання Смокової А.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 11.06.2020 року звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою про захист гідності, честі, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, а саме просив стягнути солідарно з ТОВ «Модерн-Трейд» та ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 15000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 07.02.2020 р. відносно позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП, відповідно якого зазначено, що 07.02.2020 р. приблизно о 09 год. 30 хв. у м. Одесі, знаходячись у магазині «Копійка» по вулиці Пушкінській, 72, позивачем начебто було викрадено ковбасу марки «Алан Дрогобицька» вагою 246 грам, вартість 79,52 грн., чим вчинено дрібне викрадення чужого майна. Так, на думку позивача, 07.02.2020 року у магазині «Копійка» старший зміни охорони ОСОБА_2 безпідставно звинуватив позивача у вчиненні крадіжки товару, повідомивши службу «102» про затримання крадія. За результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року по справі №522/4002/20 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності було закрито, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій працівників магазину, позивач досі не може відчувати себе повноцінно у суспільстві, оскільки його було публічно принижено, звинувачено у скоєнні крадіжки у присутності інших працівниці та відвідувачів магазину без наявних на це підстав та належних доказів. Повідомлення ОСОБА_2 недостовірної інформації поліції стало підставою для складення відносно позивача адміністративних матеріалів за адміністративне правопорушення, яке позивач не вчиняв та не мав умислу вчиняти. Позивач стверджує, що жодних незаконних дій ним не вчинено, оскільки перебуваючи в торговому залі, він здійснював лише огляд товару та не мав наміру ані пройти повз каси, ані залишити приміщення магазину «Копійка», що було встановлено судом під час судового розгляду справи про адміністративне правопорушення. З огляду на це, позивач вважає, що йому було спричинені значні моральні страждання. ОСОБА_1 був вимушений прибути до відділення поліції для складання протоколу, неодноразово з`являвся до суду для надання пояснень да доведення своєї невинуватості, при цьому, вважає, що його було не тільки обвинувачено у порушені закону, але й у порушені принципів моралі та правових засад суспільства. Враховуючи поважний вік та слабкий стан здоров`я, що підтверджується випискою з медичної картки, страх бути притягнутим до адміністративної відповідальності викликав значне стресове навантаження, хвилювання та відчуття тривога. Протягом усього процесу розгляду справи, що складав майже три місяці, позивач перебував у напруженому психологічному стані. Крім того, з огляду на близьке розташування магазину до дому, позивач регулярно здійснював покупки саме там. Однак, у зв`язку з негативними відчуттями та страхом знову бути звинуваченим у крадіжці товару, вимушений відвідувати інший магазин. Необґрунтоване звинувачення позивача у вчиненні адміністративного правопорушення порушило його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації, що стало підставою для звернення до суду із дійсним позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.07.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

06.08.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ТОВ «Модерн-Трейд» відповідно якого просили відмовити в задоволенні позовних вимог, в обґрунтування чого зазначено, що охоронець це штатний працівник установи і у своїй роботі керується посадової інструкцією, якщо охоронець на думку позивача порушив вимоги посадової інструкції, то він мав право звернутись зі скаргою на його дії до адміністрації магазину, однак будь-які претензії та скарги відсутні. Співробітник магазину «Копійка» виконував свої службові обов`язки, не висловлював недостовірну та образливу інформацію щодо позивача та не мав на меті сформувати будь-кого негативну думку про позивача. Службовими обов`язками охоронця магазину не було завдано шкоду честі та гідності, оскільки не було фактів та дій поширення недостовірної інформації або перешкоджання позивача повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, що в подальшому не може негативно вплинути на ставлення інших осіб до позивача. Метою звернення відповідачів до Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області було не розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація відповідачами свого конституційного права, визначеного ст. 40 Конституції України. Також представник відповідача зазначив, що позивачем не доведено, в чому саме полягала моральна шкода. Крім того, не доведений факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між складеним протоколом про адміністративне правопорушення та моральної шкоди. Не обґрунтовано розмір моральної шкоди.

В підготовчому засіданні на 13.08.2020 року позивач не заперечував проти призначення справи до судового розгляду. Інші сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання 06.10.2020 року з`явились позивач ОСОБА_1 , який підтримав позовну заяву у повному обсязі та представник відповідача ОСОБА_3 , який заперечував проти задоволення позову.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволені позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно рапорту від 07.02.2020 року отримано заяву та зареєстровано ЄО за №5739 від 07.02.2020 року, як інші адміністративні правопорушення, в результаті опрацьовання вказаної інформації встановлено, що в магазині «Копійка» затримали крадія в магазині, заявником є старший зміни охорони ОСОБА_2 .

07.02.2020 року було складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №406916 відповідно якого зазначено, що 07.02.2020 року о 09 год. 30 хв. громадянин ОСОБА_1 знаходячись за адресою АДРЕСА_1 «Копійка» вкрав ковбасу марки «Алан Дрогобицька» вагою 246 грам на суму 79,52 гривень, чим вчинив правопорушення, передбачене ст. 51 КУпАП.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 року по справі №522/4002/20 провадження по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно мотивувальної частини постанови, у суді було встановлено, що ОСОБА_1 07.02.2020 року не проходив через касу із ковбасою марки «Алан Дрогобицька», та не виходив із указаною ковбасою із магазина «Копійка».

Відповідно до Конституції України життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю.

Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

У відповідності до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, згідно ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одної особи у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки дійсності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні статті 10 Конвенції.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При цьому суд враховує положення п.17 Постанови Пленуму, згідно якого інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Між тим суд враховує, що право на доступ до суду це право людини, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Воно випливає з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Це право випливає з ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України. Воно в подальшому деталізується в процесуальних кодексах (ст. ст.3, 4 ЦПК, ст. 5 КАС).

Як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму Рішенні від 25 грудня 1997 року № 9-зп, частина перша статті 55 Конституції містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, тобто кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Отже, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте якщо в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів суд враховує висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом із тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов`язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.

За таких обставин, суд виходить з того, що звернення відповідачів, було направлено не на розповсюдження недостовірної інформації щодо позивача, а реалізація конституційного права визначеного ст. 40 Конституції України, що не може бути підставою для захисту гідності, честі ОСОБА_1 , а тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Зазначена позиція, узгоджується з висновками Верховного Суду, що викладені в постанові від 29.08.2019 року по справі №126/557/17.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 32, 40, 68 Конституцією України, ст.ст. 15,16, 23, 270, 277, 280, 297, 1166, 1167 ЦК України, Законами України «Про інформацію», ст.ст. 6, 8, 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 1,3, 4-13, 19, 23, 26, 42, 43, 48, 49, 52, 58, 69, 76-82, 89,.90,92,97, 175,209,ч.1 ст.223, 229, 234, 241, 242-246, 248, 258,259, 263-265,268, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Модерн-Трейд», ОСОБА_2 про захист гідності, честі, ділової репутації та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 12.10.2020 року

Суддя: Д.Ю. Донцов