КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Мальцев Д.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року МТСБУ звернулось до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просило стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 12 444,17 грн витрат, пов`язаних з регламентною виплатою та судовий збір в розмірі 1921 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 18 січня 2017 року в місті Києві по вул. Златоустівська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

В результаті ДТП автомобіль «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень. Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року відповідача визнано винним в порушення ПДР України, що призвело до вказаної ДТП та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Відповідач на момент скоєння ДТП не мала чинного Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим позивач 31 березня 2017 року виплатив на користь потерпілої особи ОСОБА_3 страхове відшкодування в сумі 12444,17 грн. Вказана виплата була здійснена на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 22 лютого 2017 року та Звіту № 1424 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу від 01 лютого 2017 року.

Також вказано, що з метою досудового врегулювання спору, 18 червня 2018 року позивачем направлялась на адресу відповідача претензія щодо компенсації фактично понесених позивачем витрат по відшкодуванню шкоди, заподіяної водію ОСОБА_3 , під час дорожньо-транспортної пригоди, що трапилась 18 січня 2017 року. Однак вказана вимога залишилась поза увагою.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року позовні вимоги МТСБУ задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ майнову шкоду у розмірі 12 444,17 грн, а також судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позивач не навів доказів наявності підстав для здійснення страхового відшкодування, а саме доданий до позову пошук наявності чинного договору внутрішнього страхування за параметрами транспортного засобу є неналежним та недопустимим доказом у зв`язку з тим, що відсутні ознаки його достовірності, а саме відсутні ідентифікуючі ознаки такого пошуку (штрих-код, час, підпис особи, яка здійснила пошук, електронний цифровий підпис).

Також апелянт вказує, що автомобіль «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_1 був куплений та проданий протягом незначного періоду часу і на момент ДТП міг бути чинним поліс з іншими показниками на той же транспортний засіб тільки з іншим номерним знаком. Апелянт вважає, що відсутність достовірних відомостей про відсутність у ОСОБА_1 чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги МТСБУ мотивував своє рішення тим, що враховуючи, що ДТП була скоєна з вини відповідача, при цьому позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому, то у останнього виникло право регресної вимоги до особи, що завдала шкоду, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог у зв`язку з чим задовольнив поданий позов.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2017 року в місті Києві по вул. Златоустівська сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 .

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, і застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 320,60 грн (а.с.7).

Крім того, вказаною постановою також було встановлено ту обставину, що в результаті цієї ДТП автомобіль «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 зазнав механічних пошкоджень.

Згідно положень ч.6 ст.82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із вказано слідує, що судовим рішенням було встановлено факт того, що ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні ДТП, яке відбулося за участю транспортного засобу «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 під її керуванням та транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , а також встановлено факт спричинення механічних пошкоджень транспортному засобу потерпілого.

Також з матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2017 року ОСОБА_3 звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування від 22 лютого 2017 року (а.с.8-12) у зв`язку з відсутністю страхового полісу у ОСОБА_1 на автомобіль «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 .

З метою визначення розміру завданої шкоди транспортному засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачем залучено суб`єкта оціночної діяльності фізичну особу - підприємця ОСОБА_4 для про ведення відповідного дослідження.

Відповідно до звіту № 1424 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 вбачається, що вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу «Skoda», державний номерний знак НОМЕР_2 , з врахуванням фізичного зносу складових становить 14310,28 грн (а.с.13-16).

Згідно Наказу МТСБУ від 31 березня 2017 року № 2605, позивачем прийнято рішення про виплату потерпілій особі - ОСОБА_3 страхового відшкодування в розмірі 12 444,17 грн (а.с.27).

Вказані кошти були перераховані на рахунок ОСОБА_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 26605рв від 31 березня 2017 року (а.с.29).

З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу відповідача претензію про регресні вимоги за вих. №СУ/004960/4 від 14 червня 2018 року, однак з боку відповідача не було вчинено відповідних дій для відшкодування завданих збитків (а.с.30-32).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За нормою п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Судом першої інстанції встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Вказане підтверджується довідкою, зробленою за допомогою Централізованої бази даних МТСБУ, з якої вбачається, що станом на 18 січня 2017 року щодо транспортного засобу з державним номерним знаком НОМЕР_1 відсутні відомості щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.26).

Разом з тим, апелянт посилається на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що у відповідача, під час дорожньо-транспортної пригоди, був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Крім цього зазначив, що автомобіль «Lexus», державний номерний знак НОМЕР_1 був придбаний та відчужений протягом незначного періоду часу, і на момент ДТП міг бути чинним поліс з іншими показниками на той же транспортний засіб тільки з іншим номерним знаком.

Так, слід зазначити, що відповідач по справі лише припускає можливість існування чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП й в той же час відповідачем не було надано належних та допустимих доказів того, що останній дійсно мав місце в день ДТП.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Системний аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 , будучи визнаною винною у скоєні даного ДТП на підставі постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2017 року, є особою, яка має відшкодувати потерпілому шкоду. Однак, вказаного обов`язку нею зроблено не було, доказів зазначеного до суду першої інстанції надано не було, у зв`язку із чим потерпілий ОСОБА_3 був змушений звернутись до МТСБУ для відновлення порушеного права й останнє здійснило виплату йому завданих матеріальних збитків.

Таким чином, відповідно до положень ст.38.2.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», де зазначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, МТСБУ скориставшись своїм право реалізувало його й подало позов до відповідача.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції, на основі всебічно досліджених матеріалів справи та доказів, наданих сторонами, дійшов до правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв