Справа № 202/1166/20
Провадження № 2/202/1100/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

секретаря судового засідання - Репіної А.С.,

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2020 року позивач звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до ордера на жиле приміщення № 87 від 06 грудня 1976 року, виданого на підставі рішення дирекції і профспілки заводу імені К. Лібкнехта, квартира АДРЕСА_1 була надана громадянці ОСОБА_4 (його матері), складом сім`ї 3 особи, в тому числі донька ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 . Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради від 21.11.2014 р. №284 «Про зміни умов договору найму житлових приміщень» особистий рахунок на квартиру АДРЕСА_1 відкрито на позивача і на теперішній час він виступає наймачем квартири. Згідно з довідкою №5051 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, зареєстровано дві особи: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є чоловіком сестри позивача. При цьому, ОСОБА_3 за адресою своєї реєстрації не проживає з 1990 року, та його реєстрація в квартирі АДРЕСА_1 має формальний характер, з часу вибуття жодного разу не навідувався, в квартирі відсутні його речі.

Враховуючи, що відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації, просить суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 16 березня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов та зазначила, що позивач зареєстрований та мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Відповідач теж зареєстрований у даній квартирі, однак з 1990 року там не мешкає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, будь-яких заяв, заперечень, клопотань до суду не надав, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.

В судовому засіданні під час допиту в якості свідка, ОСОБА_7 пояснив, що він є сусідом позивача, який проживає в квартирі АДРЕСА_1 . У вказаній квартирі відповідач не мешкає достатньо довгий час, приблизно 20 років.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким вона проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим, відповідач вже тривалий час - з 1990 року у вказаній квартирі не проживає.

Заслухавши думку учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд доходить наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено,що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру на житлову площу в № 87 та списку осіб, заселених за ордером з правом на площу, ОСОБА_4 , на право зайняття з сім`єю - дочкою ОСОБА_9 , сином ОСОБА_10 , надано житлову площу за адресою: АДРЕСА_2 , площею 23.5 кв.м.

У відповідності до витягу з рішення Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради виконавчого комітету №284 від 21.11.2014р. про зміну умов договору найму житлових приміщень - змінились умови договору найму: у зв`язку зі смертю ОСОБА_4 особовий рахунок на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 відкрити на її сина - ОСОБА_11 складом сім`ї з 10 осіб, у т.ч.: сестра - ОСОБА_8 , племінниця - ОСОБА_12 , племінниця - ОСОБА_13 , племінниця - ОСОБА_14 , племінниця - ОСОБА_15 , племінник - ОСОБА_16 , племінниця - ОСОБА_17 , племінниця - ОСОБА_18 , чоловік сестри - ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки №5051 від 03 травня 2019 року, виданої Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур, ОСОБА_11 , у тому, що він, як наймач та ОСОБА_3 , який є чоловіком сестри, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .

Факт того, що відповідач з 1990 року фактично не мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та актами, затвердженими начальником КП «Житлове господарство Самарського району» ДМР від 03.05.2019 року, 01.11.2019 року, 09.12.2019 року, 09.01.2020 року, 03.02.2020 року, а також не оспорювалось відповідачем під час судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Таким чином, ключовою обставиною, встановлення якої є необхідним для правильного вирішення цього спору, є наявність чи відсутність поважних причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад строки, встановлені ст.71 ЖК України.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк. При цьому, суду не надано доказів на підтвердження необхідності збереження за відповідачем права користування житлом, поважності причин не проживання у даній квартирі чи встановлення про вчинення йому перешкод у користуванні цим житловим приміщенням.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_2 , є обґрунтованим та законним способом захисту порушених прав та інтересів, а тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є тим обґрунтованим, допустимим та законним способом захисту порушених прав та інтересів і підлягають задоволенню, оскільки відповідач без поважних причин не проживає за адресою: АДРЕСА_2 понад шести місяців, а тому втратив право користування вказаним житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з позовною заявою до суду, а саме судовий збір у розмірі 840,8 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 89, 141, 265, 268, 280-282, 284 ЦПК, ст. 71, 72 ЖК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, із змінами внесеними Законом № 540-IX від 30.03.2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк апеляційного оскарження та подання заяви про перегляд заочного рішення продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя О.М. Мачуський