Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"29" вересня 2020 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В., за участю секретаря Волоніц О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна, приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом в обґрунтування якого зазначила, що 11.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ" боргу за кредитним договором № 6467 від 13.08.2013 року в розмірі 29351,03 гривень, а саме: простроченої заборгованості на суму кредиту у розмірі 14178,34 гривень, простроченої заборгованості за комісією у розмірі 14873,69 грн., простроченої заборгованості за процентами в розмірі 10,00 гривень, строкової заборгованості за сумою кредиту в розмірі 0,00 гривень, строкової заборгованості за комісією у розмірі 289,00 грн., строкової заборгованості за процентами в розмірі 0,00 гривень. Так на підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Юхименко О.Л. від 26.09.2019 року відкрито виконавче провадження за № 60167275 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості в розмірі 29851,03 грн. При цьому позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса було здійснено з грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ОСОБА_1 будь-яких кредитних договорів із АТ "ПУМБ" не укладала та жодних коштів від банку не отримувала. Проте між АТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 13.08.2013 року підписано пропозицію про укладення договору карткового рахунку та договору страхування (оферти) між АТ "Банк Ренесанс Капітал" та ОСОБА_1 від 05.08.2011 року, згідно якого банк надав позивачу овердрафт в розмірі 8000,00 гривень строком користування 36 місяців. Зазначила, що термін дії кредитного договору сплив 14.08.2016 року, тому відповідно до практики Верховного суду від 06.02.2019 року по справі №175/4753/15-ц банк не мав права нараховувати процента та пеню на суму заборгованості. Вважає, що подані нотаріусу документи для вчинення виконавчого напису не підтверджували безспірність заборгованості за кредитним договором боржника перед стягувачем. Просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11 вересня 2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 21291, за яким стягнуто заборгованість за кредитним договором № 6467 від 13.08.2013 року з ОСОБА_1 у розмірі 29351,03 гривень, а також плату за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 500,00 гривень, а всього 29851,03 гривень; стягнути з АТ "ПУМБ" на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позивачка в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у місті Києві Хара Н.С. в судове засідання не з`явилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, рішення просила прийняти у відповідності до вимог чинного законодавства.

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. в у судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що представник відповідача своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, 13.08.2013 року між ОСОБА_1 та АТ "Банк Ренесанс Капітал", правонаступником якого є АТ "ПУМБ", було укладено кредитний договір № 6467.

Так, 11.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинений виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "ПУМБ", який є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ "Банк Ренесанс Капітал", боргу за кредитним договором № 6467 від 13.08.2013 року у загальній сумі 29351,03 гривень, яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 14178,34 гривень, простроченої заборгованості за комісією 14873,69 гривень, простроченої заборгованості за процентами 10,00 гривень, строкової заборгованості за сумою кредиту 0,00 гривень, строкова заборгованість за комісією 289,00 гривень, строкова заборгованість за процентами 0,00 гривень, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису нотаріусом у розмірі 500,00 грн.

Як зазначено в позовній заяві, в жовтні 2019 року позивачу стало відомо, що з неї утримується кошти за виконавчим листом.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані укладеними між сторонами договорами, Законом України "Про нотаріат", ЦК України.

Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 50 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду, право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти.

У відповідності до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За нормою ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року.

Відповідно до п. 2 вказаного Переліку для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 31.01.1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами.

У вчиненому спірному виконавчому написі не вказано на підставі яких документів останній було вчинено.

Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Правову позицію з цього питання з аналогічними висновками висловлено Верховним Судом України у Постанові від 23.01.2018 року у справі № 310/9293/15, яка в силу Закону є обов`язковою до застосування цій справі, оскільки мають місце аналогічні по своїй суті фактичні обставини справи та відповідно правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зокрема, на переконання суду, витребувані судом у нотаріуса документи не підтверджують безспірності заборгованості боржника перед стягувачем.

Як вбачається із заяви АТ "ПУМБ" просив вчинити виконавчий напис про стягнення заборгованості боржника у розмірі 29351,03 гривень, яка нарахована, станом на 03.09.2019 року.

При цьому судом встановлено, що відповідач додав письмову вимогу (повідомлення), яке спрямовано на адресу позивача ОСОБА_1 , при цьому відомостей про отримання вказаного відправлення суду надано не було, що позбавило останню права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 840,80 гривень та 420,40 грн., на загальну суму 1261,20 грн.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Така позиція закріплена і у п.п.47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», судам роз`яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Пунктом 48 вищезазначеної постанови встановлено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження обставин понесення витрат на правову допомогу позивачкою протягом усього судового розгляду не надано жодного доказу, окрім ордеру на підставі договору про надання правової допомоги від 23.01.2020 року.

За вказаних вище обставин на підставі зібраних у справі доказів, суд приходить до переконання, що позивачкою в силу вимог ч.1 ст.81 ЦПК України взагалі не доведено факту понесення витрат на правову допомогу, не надано ані розрахунку таких витрат, ані документа, що підтверджує оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 12, 76, 77, 80, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталя Станіславівна, приватний виконавець Виконавчого округу м. Києва Юхименко Ольга Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 21291 від 11.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталією Станіславівною про звернення стягнення зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором № 6467 від 13.08.2013 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством "Банк Ренесанс Капітал", суми заборгованості у розмірі 29351,03 грн., а також витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису у розмірі 500,00 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк", на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 1261,20 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Суддя: Н. В. Литвиненко