Справа № 167/1089/20
Номер провадження 6/167/20/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді Требика В.Б.,

з участю:

секретаря судового засідання Ісакової Н.Ю.,

особи, відносно якої розглядається подання ОСОБА_1 ,

заявника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області подання заступника начальника відділу Рожищенського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Рожищенський районний ВДВС) Поліщук Наталії Григорівни про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду закордон,

в с т а н о в и в :

До суду звернулася заступник начальника Рожищенського районного ВДВС Поліщук Н.Г. із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 без вилучення паспорта України для виїзду за кордон.

В обґрунтування подання вказує, що на виконанні у Рожищенському районному ВДВС перебуває виконавчий лист Рожищенського районного суду № 167/1322/17 від 13 листопада 2017 року про стягнення зі ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 37 605, 25 грн. Частина заборгованості у розмірі 16 072, 42 стягнуто з боржника в користь ОСОБА_3 , також стягнуто з ОСОБА_1 частково виконавчий збір у розмірі 959, 68 грн. та витрати виконавчого провадження в розмірі 201, 00 грн. Таким чином, залишок нестягнутого боргу становить 21 032, 83 грн., виконавчого збору 2 978, 32 грн. та витрат виконавчого провадження 299, 00 грн., що в загальному складає 24 310, 15 грн.

14 листопада 2017 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, відповідно до якої зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно. Вказану постанову направлено сторонам виконавчого провадження, однак рішення суду ОСОБА_1 не виконано. Згідно даних Державної податкової служби України, Пенсійного фону України, інформація про місце роботи боржника, отримання інших доходів відсутня. На рахунки, відкриті в банківських та інших установах на ім`я ОСОБА_1 накладені арешти, проте відсутні кошти для їх списання. На виклики виконавця ОСОБА_1 не з`явився, причин не повідомляв. Згідно повідомлення Державної прикордонної служби ОСОБА_1 має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та протягом 2018-2019 років перетинав державний кордон України. На підставі викладеного, заступник начальника Рожищенського районного ВДВС просить тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон.

Заступник начальника Рожищенського районного ВДВС Поліщук Н.Г. підтримала внесене подання та з викладених у ньому підстав просила суд його задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив проти задоволення вимог подання. З його пояснень вбачається, що про існування боргу йому відомо і по можливості погашає його. Після втрати роботи у липні 2019 року існують труднощі в отриманні доходу, так як не може знайти іншу роботу. Востаннє погашав заборгованість в травні 2020 року, оскільки у цей період захворіла дружина, і для її лікування необхідні чималі кошти. На підтвердження вказаних обставин подав до суду відповідні докази. Зазначав, що не ухиляється від виконання судового рішення і борг ним буде погашатися надалі.

Заслухавши пояснення заступника начальника відділу ДВС Поліщук Н.Г., особи, відносно якої внесено подання, ОСОБА_1 , дослідивши надані матеріали, суд доходить висновку, що подання не підлягає задоволенню з таких підстав.

З копії постанови старшого державного виконавця від 14 листопада 2017 серії № 55151697 судом встановлено, що на виконанні у Рожищенському районному ВДВС перебуває виконавчий лист Рожищенського районного суду № 167/1322/17 від 13 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 у користь ОСОБА_3 майнової шкоди в розмірі 9380 грн. та моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Зі змісту наданих ОСОБА_1 пояснень від 22 листопада 2017 року слідує, що ОСОБА_1 працював у КП «Дільниця благоустрою», на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей, тому просить державного виконавця здійснювати відрахування з його заробітної плати.

Таким чином, боржник ОСОБА_1 частково погашав заборгованість, шляхом відрахувань з його заробітної плати протягом листопада 2017 року серпня 2018 року, що підтверджується копіями звітів про здійснені відрахування та виплати, виданими КП «Дільниця благоустрою» та доданими до матеріалів подання копіями платіжних доручень.

Копією наказу т.в.о. КП «Дільниця благоустрою» від 14 серпня 2018 року № 68 стверджено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 15 серпня 2018 року.

Відповідно до копій постанов заступника начальника відділу Поліщук Н.Г. від 19 лютого 2019 року, на рахунки та усе рухоме та нерухоме майно, належні боржнику ОСОБА_1 , накладено арешти, оголошено в розшук автомобіль боржника марки «Ауді» ( НОМЕР_1 ).

За період з 1 березня 2019 року по 19 липня 2019 року здійснювались відрахування з заробітної плати ОСОБА_1 для погашення заборгованості у згадуваному виконавчому провадженні, що стверджується копією звіту КП «Дільниця благоустрою», який доданий до листа, виданого цією установою, від 19 липня 2017 року №82.

Наказом т.в.о. КП «Дільниця благоустрою» Домальчук Ю.В. від 18 липня 2019 року №96 стверджено, що ОСОБА_1 звільнений з роботи 19 липня 2019 року.

Згідно з платіжними дорученнями від 21 серпня 2019 року № 3750, 3755, від 5, 26 листопада 2019 року № 5860, 6481, від 20 вересня 2019 року № 4793, від 6 лютого 2020 року № 326 боржник ОСОБА_1 погашав заборгованість у вищевказаному виконавчому провадженні. Ці обставини підтверджені також поясненнями заступника начальника Рожищенського районного ВДВС Поліщук Н.Г. в судовому засіданні.

Далі, 18 лютого 2020 року постановою заступника начальника відділу Поліщук Н.Г. накладено арешт коштів на рахунках, належних боржнику ОСОБА_1 .

З копій повідомлень: АТ «Перший український міжнародний банк» від 25 лютого 2020 року №116/2000/07БТ, АТ КБ «Приватбанк» від 19 лютого 2020 року № 20.1.0.0.0/7-20190227/1768, від 28 квітня 2020 року № 20.1.0.0.0/7-200427/4556, вбачається, що на рахунках ОСОБА_1 , відкритих у зазначених банках відсутні кошти для виконання арешту.

Останні погашення заборгованості у згадуваному виконавчому провадженні здійснювались боржником 18 березня та 13 травня 2020 року, що підтверджується платіжними дорученнями № 1244, 2324.

Копією акта державного виконавця від 28 вересня 2020 року стверджено, що боржник ОСОБА_1 на даний момент не працює, у центрі зайнятості на обліку не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається, пенсію та інших доходів не отримує, майна належного на праві власності, на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу не виявлено.

Копією довідки від 24 вересня 2020 року №50/13-11 , виданої медичним центром «Ендоклінік», підтверджуються обставини хвороби дружини ОСОБА_1 .

Право громадян України на пересування, у тому числі і залишення території України, закріплено у ст. 33 Конституції України. Разом з тим, Конституція України передбачає можливість обмеження наданих громадянинові прав у випадках, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Приписами п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як випливає з аналізу наведених положень закону, підставою обмеження особи у праві виїзду за межі України є не лише наявність невиконаних зобов`язань, покладених на фізичну особу судовим рішенням, а винна поведінка боржника, яка полягає в ухиленні останнього від виконання таких зобов`язань.

Таким чином, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК) фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до положень частин 2,3 ст. 12 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Враховуючи, що заступником начальника Рожищенського районного ВДВС Поліщук Н.Г. не доведено доказами, що у даному випадку має місце умисне ухилення виконання рішення, та намір ОСОБА_1 вибути за межі України з метою невиконання судового рішення, крім того, боржник частково погашав заборгованість, тому на переконання суду неможливим є застосування до боржника обмеження права вільно залишати територію України.

За таких обставин, на підставі вищевикладеного, у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 259, 265, 441 ЦПК, ст. 313 ЦК, ст. 33 Конституції України суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні подання заступника начальника відділу Рожищенського районного ВДВС Поліщук Н.Г. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги або прийняття ухвали суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складене 15 жовтня 2020 року

Суддя: В.Б. Требик