Провадження № 2/127/5160/19
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 березня 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого:судді Гуменюка К.П.,
за участю секретаря судового засідання:Рудої В.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

вимоги позивача: зменшити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2015 року № 127/2371/15-ц, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частки усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_3 , але не менше на кожну дитину 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з моменту набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття,

в с т а н о в и в :

28 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

У позовній заяві зазначено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання їх спільних дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 , але не менше на кожну дитину 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи із 10 лютого 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 03 квітня 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

ОСОБА_1 є інвалідом II групи. Із 25 жовтня 2005 року і по даний час працює в СО «Вінницькі міські електричні мережі» ПАТ «Віницяобленерго». Через незадовільний стан здоров`я позивач не може влаштуватись на додаткову роботу та виконувати її, тому заробітна плата та пенсія є його єдиними джерелами доходу.

Єдиним нерухомим майном, яке перебуває в особистій власності позивача є квартира АДРЕСА_1 , набута на підставі договору довічного утримання (догляду), укладеного 05 березня 2008 року між позивачем та його бабусею ОСОБА_6 .

Місцем реєстрації проживання позивача є адреса належної йому квартири. Однак, фактично позивач проживає без реєстрації спільно зі своєю новою сім`єю за адресою: АДРЕСА_2 , та сплачує за комунальні послуги як за адресою зареєстрованого місця проживання, так і за адресою фактичного місця проживання.

17 січня 2019 року позивач зареєстрував шлюб із ОСОБА_7 . Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_8 . Із моменту реєстрації шлюбу, позивач пов`язаний із ОСОБА_7 спільним побутом, виникли взаємні права та обов`язки, що, у тому числі, передбачає сплату комунальних послуг, забезпечення побутових потреб, утримання дитини, забезпечення потреб дружини, яка доглядає за дитиною і не працює.

Поява у позивача ще однієї дитини передбачає його прямий обов`язок утримувати також і цю дитину, окрім його дітей від попереднього шлюбу. Однак, коштів на її утримання не вистачає, тобто усі його діти знаходяться не в рівних умовах.

Окрім зміни сімейного становища, що призвело до додаткових витрат позивача в цілях утримання свого малолітнього сина та нової сім`ї в цілому, він потребує постійного лікування, що передбачає витрату додаткових коштів.

З огляду на викладене, позивач немає змоги сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі, оскільки у нього не вистачає коштів на всі інші невідкладні та першочергово необхідні потреби, тому позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною позовною заявою.

У поданій до суду позовній заяві позивач просив суд розгляд справи провести за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06 лютого 2020 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Однак, у визначені судом строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

З огляду на це, суд приходить до висновку про вирішення спору за наявними матеріалами у справі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше на кожну дитину 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подачі заяви до суду, тобто починаючи з 10 лютого 2015 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Вказане рішення набрало законної сили 03 квітня 2015 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 березня 2015 року, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , зареєстрований 03 грудня 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3198.

На підставі даних трудової книжки позивача судом встановлено, що він з 25 жовтня 2005 року і по даний час працює в СО «Вінницькі міські електричні мережі» ПАТ «Вінницяобленерго».

Згідно довідок про доходи позивача у Вінницькі міські ЕМ за період з січня 2018 року по грудень 2018 року нарахована заробітна плата без урахування податків та інших обов`язкових платежів склала 109 145 грн. 51 коп., за період з січня 2019 року по липень 2019 року нарахована заробітна плата без урахування податків та інших обов`язкових платежів склала 68 694 грн. 55 коп., у СО «Вінницькі міські ЕМ «АТ «Вінницяобленерго» за період з червня 2019 року по листопад 2019 року нарахована заробітна плата без урахування податків та інших обов`язкових платежів склала 64 389 грн. 83 коп.

Згідно довідок про доходи з Головного управління ПФУ у Вінницькій області пенсія по інвалідності позивача за період з вересня 2017 року по серпень 2019 року склала 28 334 грн. 98 коп., за період з липня 2019 року по грудень 2019 року склала 19 491 грн. 90 коп.

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи загального захворювання, інвалідність встановлено на строк до 01 листопада 2020 року, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 082723 від 01 жовтня 2018 року.

05 березня 2008 року між ОСОБА_6 (відчужівач) та ОСОБА_1 (набувач) було укладено договір довічного утримання (догляду), зі змісту якого вбачається, що ОСОБА_6 передає належну їй на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується забезпечувати ОСОБА_6 утриманням довічно, а у разі втрати здоров`я також довічно доглядом.

Право власності позивача на зазначену вище квартиру також підтверджується витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 17354208 від 05 березня 2008 року.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 63077 від 07 грудня 2018 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 17 січня 2019 року зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис 107.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 26 вересня 2019 року.

ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , що вбачається з довідки № 60146 від 08 жовтня 2019 року, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради.

Згідно з довідками № 2745 та № 2744 від 03 вересня 2019 року, виданими МКП «Управляюча компанія «Київська», ОСОБА_1 не зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , однак проживає за вказаною адресою разом із своєю дружиною ОСОБА_7 .

Позивач сплачує за надані житлово-комунальні та інші послуги, які надаються за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_3 , що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами та рахунками.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здатностей та фінансових можливостей.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем доведені обставини, згідно ст. 192 СК України, істотного погіршення стану здоров`я (встановлення ІІ групи інвалідності з висновком про умови та характер праці: протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці), а також зміни сімейного стану у зв`язку з народженням третьої дитини ОСОБА_8 .

Разом з тим, вирішуючи спір по суті, суд наголошує, що усі діти є рівними між собою у своїх правах та відповідно і в праві на матеріальне забезпечення, а тому приходить до висновку про неможливість надання за рівних умов переваг одній дитині над іншою у їх матеріальному забезпеченні, оскільки при існуючому розмірі аліментів 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку) позивач (батька) на двох дітей, які стягуються за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 березня 2015 року, а також у зв`язку із тим, що у позивача після присудження вказаних вище аліментів народилась дитина ОСОБА_8 від іншого шлюбу, буде порушено співмірність розміру матеріального забезпечення між дітьми, які його отримують за рішенням суду (на разі 1/6 частини усіх видів доходу (заробітку) позивач (батька) на кожну дитину, а позивач просить по 1/12) і дитиною, яка зараз проживає з позивачем.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги вищевикладені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки розмір аліментів, який позивач просить стягувати з нього на утримання двох неповнолітніх дітей від першого шлюбу, буде порушувати права дітей на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку останніх.

Судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України відноситься на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 89, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 150, 155, 180, 182, 192 СК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено 27 березня 2020 року.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області К.П. Гуменюк