Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/323/20
Провадження № 2/321/256/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.05.2020 смт Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кравченко Н.О.,

при секретарі Мосієнко О.О.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, про скасування рішення 27 сесії сьомого скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49, № 50 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, обґрунтовуючи свої вимоги наступним.. Позивач зазначає, що проживає по сусідству з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та є суміжним з ними землекористувачем. Відповідно до рішень 27 сесії 7 скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49 та № 50 було затверджено проекти землеустрою громадян ОСОБА_6 (кадастровий номер :44:001:0017) та ОСОБА_4 (кадастровий номер :44:001:0018), при цьому не було погоджено межі земельних ділянок із сусіднім землекористувачем. До того ж їх земельні ділянки відповідно до проектів займають проїзд до земельних ділянок інших громадян, що є порушенням норм. Крім того, на місці проїзду вказані особи постійно викидають сміття, мотивуючи це тим, що на даному місці проїзду немає. Відповідно до п. 7.6.21 Державних будівельних норм України на Генеральному плані сільськогосподарських підприємств, площа яких перевищує 5 га, слід передбачати не менше двох в`їздів, відстань між якими по периметру огорожі повинна бути не більше 1500 м. У проектах земельних ділянок ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виготовлені у 2014 та 2016 рр. відповідно, вказані проїзди до земельних ділянок, які повинні бути згідно Державних будівельних норм. 19.01.2015 року у відповіді на звернення ОСОБА_7 до Михайлівської селищної ради стосовно межового спору з громадянином ОСОБА_9 вказано, що між їх земельними ділянками згідно землевпорядної документації запроектованим проїзд, тобто селищна рада прямо зазначає, що проїзд існує, однак на Генеральному плані він відсутній. На земельній ділянці ОСОБА_7 існує пожежна водойма. Відповідно до ті. 15.3.8 Державних будівельних норм до ставків, водойм, градирень, брязкальних басейнів та інших споруд, вода з яких може бути використана для пожежогасіння, слід передбачати проїзди, майданчики з твердим покриттям для забору води пожежними автомобілями. Проїзд до даної водойми відсутній, оскільки його займають земельні ділянки громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , що також є порушенням Державних будівельних норм. Позивач зазначає, що вищевказані обставини створюють перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою, оскільки позбавляють його можливості проїхати до неї та до водойми. Крім того, проїзди до земельних ділянок громадян необхідні також для проїзду снецтехніки, зокрема пожежної та сільськогосподарської техніки відповідно до Державних будівельних норм. Тому це є підставою для скасування рішень про виділення земельних ділянок у власність громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Згідно відзиву представник відповідача просить залишити позов без задоволення з наступних підстав. ОСОБА_1 не є суміжним землекористувачем з громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки згідно пп. 14.1.73. ст. 14 Податкового кодексу України землекористувачі - це юридичні та фізичні особи, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди. Суміжним землевласником являється ОСОБА_7 . Законодавством передбачено, що складання акту погодження меж є обов`язковим при виготовленні проекту землеустрою, однак це не означає, що у разі відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акту погодження меж потрібно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акту, а з мотивів відмови. Питання щодо погодження меж земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 громадянкою ОСОБА_7 11.09.2018 року розглядалось на засіданні постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища за участю сторін. В результаті сторонами домовленості досягнуто не було. ОСОБА_7 надала не вмотивовану відмову щодо погодження документації ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . На засіданні комісії було складено протокол та було прийняте відповідне рішення. Враховуючи те, що чинне законодавство не обмежує право на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акту погодження меж земельних ділянок рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 28.11.2019 року № 50 ОСОБА_4 було затверджено проектну документацію та надано у власність земельну ділянку площею 0,1961 га (кадастровий номер :44:001:0018), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області від 28.11.2019 року № 49 ОСОБА_11 було затверджено проектну документацію та надано у власність земельну ділянку площею 0,23 га (кадастровий номер :44:001:0017), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На даний момент право власності на земельні ділянки зареєстроване в державному реєстрі прав на нерухоме майно. На засіданні комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища також було з`ясовано, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру та кадастрового плану одним із суміжників земельної ділянки по АДРЕСА_2 (кадастровий номер :44:001:0005), яка належить на праві власності ОСОБА_7 , був ОСОБА_9 після смерті якого і переоформлювали землю його діти - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 В проектній документації на земельну ділянку з кадастровим номером :44:001:0005 проїзд не зазначений на кадастровому плані, він є лише на абрисі. Згідно кадастрового плану проектної документації на земельну ділянку (кадастровий номер :44:001:0005) земель загального користування між ділянками з кадастровими номерами :44:001:0005, :44:001:0018, :44:001:0017 немає. На Генеральному плані смт. Михайлівка даного проїзду між суміжними земельними ділянками з кадастровими номерами :44:001:0005, :44:001:0018, :44:001:0017 також не відображено. Для обслуговування земельної ділянки (кадастровий номер :44:001:0005), яка належить на праві власності ОСОБА_7 розташованої на ній та водойми, можливий під`їзд з боку провулка Північного через землеволодіння (кадастровий номер :44:001:0009) ОСОБА_12 (дочки ОСОБА_12 та ОСОБА_7 ) та з боку вулиці Таврійської через землекористування ОСОБА_1 (присадибна ділянка не сформована, кадастровий номер відсутній, тобто не оформлена належним чином).

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Клопотань про розгляд справи в порядку загального порядку до суду не надходило.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві, та просили його задовольнити. Додатково пояснюючи, що земельна ділянка щодо якої необхідно вирішити питання про усунення перешкод у користуванні належить дружині позивача - ОСОБА_7 звертався з вказаного питання про нанесення проїзду між земельними ділянками до селищної ради, однак його думку при виділенні земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не було враховано та за наслідками розгляду їх заяв було встановлено межу замість визначення проїзду.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві, просила залишити позов без задоволення, пояснюючи, що відповідно генерального плану селища земля під проїзд у визначеному ОСОБА_1 місці не передбачений.

Також в судовому засіданні були допитані свідки, які з`явилися. Клопотання про повторний виклик свідків, які не з`явилися сторони не заявляли.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 , начальник відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та місцевого розвитку РДА, головний архітектор району, в судовому засіданні пояснив, що на планах дорога не відображена і там її не повинно бути. При виготовлені проектної документації про виділення земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мав бути акт погодження меж зі ОСОБА_7 як власником суміжної земельної ділянки. Також пояснив, що на його думку проїзд, місце розташування якого визначено ОСОБА_1 , не може бути задоволений і на особистому прийомі йому про це повідомлялося, також повідомляли про варіанти такого розташування, оскільки згідно площі земельних ділянок проїзд повинен бути. Також пояснив, що посилання ОСОБА_1 на існування проїздної частини на польовому абрисі - це креслення із позначенням даних на місцевості, враховуючи пояснення. Внесення змін до генерального плану населеного пункту вносяться раз на п`ять років відповідно до ЗУ «Про врегулювання містобудівної діяльності», чому не внесли зміни, згідно пропозиції ОСОБА_1 йому не відомо, рішення приймає орган місцевого самоврядування.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є володільцем земельної ділянки по АДРЕСА_2 , щодо якої вимагається вирішення питання про усунення перешкод у користуванні. Пояснила, що до неї ніхто не звертався з питання погодження меж перед прийняттям рішень про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . В 2018 році викликали до селищної ради з питання непогодження меж. Вона вказувала про необхідність зазначення дороги на плані, однак раніше до них ніхто з вказаного питання не звертався. В 2015 році свідок зверталася до суду із позовом про зобов`язання розглянути питання Михайлівською селищною радою стосовно межування її ділянки та сусідів, зверталася бо вона є власником, позов був задоволений. ОСОБА_1 є її чоловіком і займається земельними питаннями.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що у 2010-2015 роках був депутатом селищної ради та очолював комісію з питань землі та екології. Приблизно у 2010-2011 році надійшла заява від ОСОБА_1 про виділення земельної ділянки, на якій на той час були зарослі. Комісія прийняла рішення про виділення у користування ОСОБА_1 земельної ділянки за умови, що між його ділянкою та сусідніми повинна бути дорога. На той час ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 обробляли земельну ділянку, яка належала їхньому батьку. Землевпорядник ОСОБА_16 займався збором документів, які потім були передані та розглянути земельною комісією, діяв старий генплан, їм земля також була виділена у користування. Він особисто у складі комісії виїжджав на місце, вважали, що проїзд повинен бути. Землевпорядник повинен був виконати рішення комісії про виділення дороги.

Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, які знаходиться в матеріалах справи, заслухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області сьомого скликання двадцять сьомої сесії від 28 листопада 2019 року № 49 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,23 га по АДРЕСА_3 , для ведення особистого селянського господарства, яка надається у власність громадянці ОСОБА_5 із земель сільськогосподарського призначення смт Михайлівка та надано у власність вказану земельну ділянку площею 0,23 га (кадастровий номер :44:001:0017) (а.с.15, 51).

Рішенням Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області сьомого скликання двадцять сьомої сесії від 28 листопада 2019 року № 50 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1961 га по АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства, яка надається у власність громадянину ОСОБА_4 із земель сільськогосподарського призначення смт Михайлівка та надано у власність вказану земельну ділянку площею 0,1961 га (кадастровий номер :44:001:0018) (а.с.16, 52).

Згідно наданих позивачем документів, а саме зведеного кадастрового плану суміжних землевласників та землекористувачів, польового абрису земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , замовником проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства є ОСОБА_7 (а.с. 12, 13).

Відповідно до ст. 106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин. Витрати на встановлення суміжних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.»

Тобто, стаття 106 Земельного кодексу України регулює відносини між власниками суміжних земельних ділянок в разі, коли між ними немає згоди щодо спільних меж, і жодним чином не врегульовує порядок приватизації земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.6 Закону України «Про землеустрій», землеустрій базується на таких принципах дотримання законності, створення умов для реалізації органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами їхніх конституційних прав на землю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно ч.2 ст.186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об`єкт будівництва або планується розташування такого об`єкта (крім проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки зони відчуження або зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи), подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Відповідно до ч.5 ст.186-1 ЗК України, органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері.

Згідно ч.1 ст.121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст. ст.317, 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оцінюючі надані докази суд визнає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення його прав, свобод, законних інтересів, що є визначальним у питанні встановлення порушеного права. Так, ОСОБА_1 посилається у позові на те, що відведення громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_10 рішенням 27 сесії сьомого скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49, № 50 земельних ділянок створює йому перешкоди у користуванні власною земельною ділянкою, позбавляє можливості проїхати до неї, проте позивачем не було подано жодного документу на підтвердження факту права власності чи користування вказаною земельною ділянкою, а також доказів, що рішенням 27 сесії сьомого скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49, № 50 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 порушується право вільного володіння та користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість, з матеріалів справи та показів свідків вбачається, що користувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_7 . Твердження позивача про порушення його права користуватися належною йому земельною ділянкою в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтвердилося.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчинення нею процесуальних дій.

Зауваження ОСОБА_1 в судовому засіданні про можливість звернення із даним позовом від свого імені, як мешканця населеного пункту смт. Михайлівка Михайлівського району Запорізької області є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, оскільки позов подано із вимогою усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом скасування та усунення порушень шляхом скасування рішення 27 сесії сьомого скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49, № 50 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки ними порушується право на вільне користування та розпорядження земельною ділянкою по АДРЕСА_2 .

Ураховуючи вищевикладене, враховуючи участь у справі представника особи, якою подано та підписано позовну заяву - адвоката, яким забезпечено користування ОСОБА_1 правами та обов`язками сторін, передбаченими законом, суд вважає, що справа підлягає розгляду за наявними доказами, а позов таким, що не підлягає задоволенню.

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 , до Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, Код , місцезнаходження: Запорізька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Центральна, 22, про скасування рішення 27 сесії сьомого скликання від 28.11.2019 року Михайлівської селищної ради № 49, № 50 про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 15 травня 2020 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду через Михайлівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області Н.О.Кравченко