ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/1575/20 Гашук К.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - адвоката Колесник Інни Гаріївни на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року АТ «Державний експертно-імпортний банк України» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, посилаючись на те, що 25 листопада 2005 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» у м. Запоріжжя та відповідачем укладений кредитний договір № 7505С4/2 на суму 50 000 дол. США.

Погашення кредитної заборгованості має здійснюватися позичальником відповідно до п.п. 2.4 та 2.5 кредитного договору та згідно графіку погашення наведеного в додатку №1 до цього договору.

Заочним рішеннями Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011 року та заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2017 року аналогічні позови банку задоволені, однак заборгованості за ними на даний час відповідачем не погашені.

З моменту прийняття останнього рішення суду, позивачем за кредитним договором додатково було нараховано відповідачу проценти, пеню, 3% річних від прострочених сум та втрати від інфляції по простроченій комісії.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, станом на 01.11.2019 прострочена заборгованість відповідача становить 6 125, 86 дол. США та 180 550, 41 грн., з яких: 4 758,72 дол. США - заборгованість за процентами, 9 615,24 грн. - заборгованість за комісією за управління, 132 172,54 грн. - пеня за прострочення сплати основного боргу, 34 963, 59 грн. - пеня за прострочення сплати процентів, 2 842, 29 грн. - пеня за прострочення сплати комісії, 1 341,00 дол. США - 3% за прострочення сплати основного боргу, 26,14 дол. США - 3% за прострочення сплати процентів, 52,95 дол. США - 3% за прострочення сплати комісії, 903, 80 грн. - втрати від інфляції по простроченій комісії.

Зазначає, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі - 6 125, 86 дол. США та 180 550, 41 грн., а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 930, 49 грн.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість в розмірі 14 923 грн. 11 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 1 921 грн.

В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвоката Колесник І.Г. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини справи та надані докази по справі. Залишилось поза увагою, що кредитний договір укладений на невизначений строк і на сьогоднішній час не розірваний та є чинним. Не враховано, що позичальником порушено зобов`язання за кредитним договором, а тому наявні правові підстави для стягнення пені, відсотків, а також втрат від інфляції, нарахованих у зв`язку з несвоєчасним погашенням кредиту. Просить скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення і ухвалити нове.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове рішення у випадку неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 25 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АТ «Державний експортно-імпортний банк України» укладено кредитний договір № 7505С4/2, відповідно до умов якого банком було надано відповідачу кредитні кошти в розмірі 50 000 дол. США під відсотки, встановлені за формулою Libor (6m)+5.29562%, але не нижче 10,5 % річних. Відповідач зобов`язувався повернути дані кредитні кошти на умовах, визначених договором, проте взяті на себе зобов`язання виконував не належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2011 року у справі № 2-1309/11 позов банку задоволено та стягнуто з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 165 812 грн. 02 коп., з яких 20 663, 99 дол. США (в гривневому еквіваленті станом на 27 січня 2011 року - 163 997 грн. 69 коп.) заборгованість за кредитним договором. Рішення суду набрало законної сили 11 травня 2011 року. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2017 року у справі № 335/153/17 позов банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 11 516, 46 дол. США та 258 725,05 грн. 05 коп. Рішення набрало законної сили 06 березня 2017 року. На даний час заборгованість за кредитним договором не погашена.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив з доведеності факту наявності у банка права для стягнення з боржника 3 % річних за прострочення виконання ним грошового зобов`язання.

В апеляційній скарзі банк посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та, як наслідок, неправильне вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині розміру компенсаційних виплат, що підлягають стягненню з відповідача виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Так, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неправомірності нарахування банком відповідачу процентів за користування кредитом та пені, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня 2011 року у справі № 2-1309/11 та заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 лютого 2017 року у справі № 335/153/17, заборгованість за кредитним договором № 7505С4/2 з ОСОБА_1 стягнуто. Отже, звернувшись до суду з вищезазначеними позовами, банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання зобов`язання, а отже втратив право нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності у позивача права на отримання виплат, передбачених ст. 625 ЦК України, за невиконання відповідачем свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, оскільки відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дані висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводом апеляційної скарги щодо безпідставності визначення судом першої інстанції суми компенсаційної виплати та відмови у стягненні з відповідача інфляційних втрат.

Відповідно до розрахунку, наданого банком, відповідачу станом на 01 листопада 2019 року нараховано: 1 341 дол. США - 3% за прострочення сплати основного боргу, 26, 14 дол. США - 3% за прострочення сплати процентів, 52, 95 дол. США - 3% за прострочення сплати комісії та 903 грн. 80 коп. - втрати від інфляції по простроченій комісії. Відповідачем альтернативних розрахунків суду надано не було.

Натомість суд першої інстанції в своєму рішенні визначає суму 3% річних, що не відповідає розрахункам банку, а також не наводить власні розрахунки та міркування, які стали підставою для визначення такої суми.

Колегія суддів приходить до висновку, що зазначені висновки суду першої інстанції стали результатом порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права, а судом при його ухваленні не з`ясовано повно і всебічно обставини, що мають значення для справи, а тому таке рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених вимог у сумі 4100 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - адвоката Колесник Інни Гаріївни задовольнити частково.

Заочне рішення Орджонікідезвського районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2020 року в цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту:

Позов Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», (, адреса: вул. Антоновича, буд. 127, м. Київ, 03150) заборгованість, що складається з 3% річних в сумі 1 420 (одна тисяча чотириста двадцять) доларів США 09 центів (з яких: 1 341 дол. США - 3% за прострочення сплати основного боргу, 26, 14 дол. США - 3% за прострочення сплати процентів, 52, 95 дол. США - 3% за прострочення сплати комісії ) та втрат від інфляції в сумі 903 (дев`ятсот три) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у сумі 4100 (чотири тисячі сто) грн.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Дата складання повної постанови 26 травня 2020 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко