Провадження №: 2-о/755/1415/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" лютого 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., вивчивши матеріали справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення.

Вивчивши матеріали даної заяви, суддя приходить до наступного висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного суд0очинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Із поданої заяви убачається, що заявник просить суд: встановити юридичний факт, що вимушене переселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у червня 2014 року з окупованої території Луганської області України відбулося внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України та окупації Російською Федерацією частини території Луганської області України.

Заява обгрунтована тим, що ОСОБА_1 , є членом Громадської організації «Всеукраїнський рух «Сила права». З метою захисту своїх прав, звертаюсь до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, такого змісту. ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в смг. Станиця Луганська Станично-Луганського району Луганської області. Був зареєстрований та проживав в м. Луганськ Луганської області за адресою: АДРЕСА_1 .

До вимушеного переселення з окупованої частини території Луганської області, ОСОБА_1 , працював на посаді доцента кафедри державної служби, адміністрування та управління Луганського національного університету імені Тараса Шевченка, що підтверджується записом у трудовій книжці.

У червні 2014 року ОСОБА_1 , був вимушений переміститись з місця свого постійного проживання на тимчасово окупованій території Луганської області до АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 25.11.2014 року № . Після його вимушеного переміщення він тричі змінював місце проживання. Зараз зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 . виданого Дніпровським РВ ГУДМС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , та довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.07.2017 року № НОМЕР_2 ,

Як загальновідомо, у кінці лютого - на початку березня 2014 року перекинуті з Російської Федерації війська без розпізнавальних знаків окупували Кримський півострів. З цього моменту фактично розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 роз`яснюється, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, Верховна Рада України, діючи як представницький орган Українського народу, який є єдиним джерелом влади в України та має виключне право визначати і змінювати конституційний лад України, у зв`язку з агресією Російської Федерації проти України, яка розпочалася у лютому 2014 року, 27 січня 2015 року прийняла Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно із яким встановила, що тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною України, на яку поширюється дія Конституції та законів України і встановила, що датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року (ст. ст. 1, 2 названого Закону зі змінами та доповненнями).

Також визначення факту агресії Російської Федерації щодо України та у наслідок цього переміщення жителів областей, які потерплять від агресії, відбулось на законодавчому рівні у зв`язку з прийняттям Верховною радою України заяви «Про відсіч збройної агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», затвердженою постановою Верховної Ради України № 337-VIIIвід 21 квітня 2015 року (абзац восьмий пункту 3).

Отже, видача заявнику довідки про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи є визнання державою та підтвердженням як факту переміщення так і причин такого переміщення.

Додаткове визнання такого факту та причин переміщення судом є зайвим та таким що порушує право громадян на спрощений захист своїх прав, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Слід також звернути увагу на те, що визначення факту агресії Російської Федерації щодо України було також підтверджено у наступному Законом України «Про особливості державної політики щодо забезпечення державного суверенітету України над тимчасово окупованими територіями у Донецькій і Луганській областях» № 2268-VIIIвід 18 січня 2018 року.

Зазначені законодавчі акти стосуються великої кількості людей, які потерпають від агресії та бойових дій, а тому зазначені у них факти та їх наслідки не можуть бути індивідуально визначеними, які стосуються лише однієї особи - заявника у справі.

Отже, не зазначення у довідці, зразок якої затверджено Кабінетом Міністрів України, причини внутрішнього переміщення особи, за наявності самої довідки, загальновідомих фактів агресії та зазначеного законодавства про це, не тягне за собою порушення права внутрішньо переміщеної особи і, за потреби, виправляється шляхом внесення змін у зразок довідки органом виконавчої влади та здійснення іншими державними органами своїх функцій по відновленню прав внутрішньо переміщених осіб.

Заявник же у випадку порушення державними органами певного цивільного права як внутрішньо переміщеної особи, має право на звернення до суду за захистом саме цього порушеного права.

Юридичний факт - це життєва обставина, з якою норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин, наприклад дії або події.

Існують різні способи класифікації юридичних фактів. Наприклад, дії, тобто вольова поведінка суб`єктів права, з якою пов`язані виникнення, зміна та припинення правовідносин (наприклад, угода, постанова слідчого, рішення суду), та юридичні події - випадки, які виникають, змінюються і припиняються поза волею людей (наприклад, природне стихійне явище, смерть тощо).

Отже, відповідно до підстав визнання факту таким, що має юридичне значення у порядку глави 6 Цивільного процесуального кодексу України, суд повинен встановити факт (дію або подію) у зв`язку з якою виникають, змінюються і припиняються права заявника.

Звертаючись з заявою заявник просить встановити що його переміщення з місця постійного проживання відбулось у зв`язку з агресією Російської Федерації, що призвела до негативних для України та особисто нього наслідків, помилково вважаючи це фактом, який має юридичне значення.

Зі змісту заяви вбачається що заявник просив встановити причинно-наслідковий зв`язок між його переселенням та діями іншої держави, що не є у розумінні юридичної науки фактом, який має юридичне значення, а є зв`язком між подіями (фактами), зокрема переселенням та окупацією, і наслідками цих подій, а отже не може бути встановлений у порядку глави шостої Цивільного процесуального кодексу України.

Факт агресії та окупації Російською Федерацією території України та пов`язані з цим факти переселення мирних громадян України з територій їх постійного проживання є загальновідомими фактами, що не заперечуються а ні українським суспільством, а ні міжнародною спільнотою.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги положення чинного законодавства України, зокрема ст.315 ЦПК України, обставини, які свідчать про факт збройної агресії Росії проти України є загальновідомим фактом та ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», що його закріплено державою на законодавчому рівні та не потребує його доведення, оскільки є таким, що визнається усіма і інформація про нього міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій. Крім того, щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, довідка про взяття на облік, як внутрішньо переміщеної особи є визнання державою та підтвердженням як факту переміщення так і причин такого переміщення, а не зазначення у даній довідці причин внутрішнього переміщення особи, за наявності самої довідки, загальновідомих фактів агресії та зазначеного законодавства про те, не тягне за собою порушення права внутрішньо переміщеної особи і, за потреби, виправляється шляхом внесення змін у зразок довідки органом виконавчої влади та здійснення іншими державними органами своїх функцій по відновленню прав внутрішньо переміщених осіб.

Отже, вважаю, що причино-наслідковий зв`язок між переміщенням заявника та збройною агресією Російської Федерації не потребує встановлення у судовому порядку як загальновідомий та як такий, що за своєю правовою природою не є фактом, що має юридичне значення.

Як зазначено в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

За таких обставин, суддя приходить до висновку про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 186, 260, 353, 431 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованих осіб: Міністерства соціальної політики України, Російської Федерації про встановлення факту, що має юридичне значення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: