Справа № 295/4636/20
провадження №2/283/582/2020
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

08 жовтня 2020 року Малинський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Ярмоленка В.В., з секретарем судового засідання Пух Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

21.04.2020 року ОСОБА_1 звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що 01.04.2017 року в присутності свідків було укладено розписку, за якою ОСОБА_2 підтвердила наявність у неї перед ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 5084 грн., яка складається з наступного: борг за проживання, що становить 1200 грн., за світло 131 грн., газопостачання 3753 грн. Дані кошти відповідач зобов`язувалася повернути позивачу до 21.04.2017 року. Однак у строк, обумовлений у розписці, ОСОБА_2 кошти не повернула та взятих на себе зобов`язань не виконала. Отже, позивач просить суд стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 5084 грн., втрати від інфляції за 2017-2020рр. 1569,45 грн., судові витрати у розмірі 840,80 грн. та витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката 500 грн., а всього 7994,25 грн.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі, не заперечила щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належними чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов про стягнення заборгованості за розпискою не подала.

Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач.

Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

01.04.2017 року в присутності свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_2 було власноруч написано розписку, згідно якої остання підтвердила наявність у неї перед ОСОБА_1 боргової зобов`язаності, яка складається з наступного: борг за проживання 1200 грн., за світло 131 грн., за газопостачання 3753 грн., а в загальному 5084 грн. (а.с.8-9). Дані кошти відповідач зобов`язувалася повернути позивачу до 21.04.2017 року. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики, підписано позикодавцем і позичальником. Однак у строк, обумовлений у розписці, ОСОБА_2 кошти не повернула та взятих на себе зобов`язань не виконала.

Мотиви та застосовані норми права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 суми основного боргу у розмірі 5084 грн. підлягає повному задоволенню.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції у розмірі 1569,45 грн., суд зазначає наступне.

Приписами ч.1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманих ним грошових коштів належних до сплати кредиторові.

Так, Велика Палата Верховного Суду вказує, що за змістом норми статті 625 Цивільного кодексу України нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як резюмує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року (справа №127/15672/16-ц), оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що відповідач своєчасно не повернув позикодавцю грошові кошти, а також те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому з нього дійсно підлягають стягненню втрати від інфляції у розмірі 1569,45 грн.,

Щодо стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд зазначає наступне.

Так, у відповідності до положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, як передбачено ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Однак, всупереч вищенаведених положень ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження витрат, пов`язаних з правничою допомогою. У зв`язку з цим суд відмовляє ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають примусовому стягненню сума основного боргу у розмірі 5084 грн., інфляційні втрати 1569,45 грн. та судові витрати, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Також по справі слід провести розподіл витрат на оплату судового збору між сторонами в порядку, визначеному ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст. 12,23,76,81,141,200,258,265,273,274,280,289 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , 1988 року народження, мешканки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 заборгованість за договором позики від 01.04.2017 року в розмірі 5084 (п`ять тисяч вісімдесят чотири) гривні, інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов`язання у розмірі 1569 (одну тисячу п`ятсот шістдесят дев`ять) гривень 45 копійок, а також 782,03 грн. понесених судових витрат, а всього 7435 (сім тисяч чотириста тридцять п`ять) гривень 48 копійок.

В решті вимог позову відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя