Справа № 466/5707/19 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/296/20 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року, постановлене у складі головуючого - судді Донченка Ю.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Львівгаз», ТзОВ «Львівгаз збут» про порушення прав споживача, а саме просила - зобов`язати відповідачів забезпечити право споживача на якісне та безпечне постачання та розподіл природного газу, відповідно до закону України «Про ринок природного газу»; зобов`язати відповідачів здійснити компенсацію недотримання гарантованих стандартів якості надання послуг газопостачання відповідно до постанови НКРЕКП від 21.09.2018 року № 1156 в розмірі 9 тис. грн.; зобов`язати відповідачів відшкодувати заподіяну моральну шкоду кожним відповідачем окремо відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» по 1 000 грн. В процесі розгляду справи, позивачкою тричі уточнялись позовні вимоги (18.07.2019 року, 20.08.2019 року, 23.10.2019 року) та остаточно позивач просила стягнути з АТ «Львівгаз» та ТзОВ «Львівгаз збут» моральну шкоду з кожного по 10 000 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем природного газу. 18.07.2019 року відповідачами її будинок було відключено від мережі газопостачання у зв`язку із наявною заборгованістю за спожитий газ. Позивач зазначала, що відключення за заборгованість здійснюється відповідно до Кодексу систем розподілу природного газу, однак порушення нормативно правових документів визнано НКРЕКП листом від 20.09.2019 року № 1296/16/8-19, на підставі чого відповідач АТ «Львівгаз» виконав вимогу зазначеного листа та 04.10.2019 року здійснив безкоштовне підключення до газотранспортної мережі. Позивач зазначила, що відповідачі в період з 18.07.2019 року по 04.10.2019 року порушили нормативно-правові акти, а саме Закон України «Про ринок природного газу», «Правила роздрібного ринку природного газу із змінами», Кодекс системи розподілу природного газу із змінами та залишили її незаконно без газопостачання. Залишення її без газопостачання призвело до погіршення самопочуття, дані факти зафіксовані належними медичними довідками. У зв`язку з тим, що діями відповідачів їй завдано моральну шкоду, позивач просила стягнути таку з відповідачів по 10 000 грн. з кожного.

18.07.2019 року позивачем подана уточнена позовна заява.

20.08.2019 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву.

30.08.2019 року відповідачем АТ "Львівгаз" подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги заперечив, щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» - захист прав споживачів природного газу - фізичних осіб регулюється цим Законом, Законом України "Про захист прав споживачів" та іншими нормативно-правовими актами. Згідно з п.5 ч.1 ст.4, ст.16 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Отже, позивач як побутовий споживач природного газу має право лише на відшкодування моральної шкоди, що завдана їй внаслідок недоліків продукції. Враховучи, що АТ «Львівгаз» здійснювало розподіл природного газу позивачу належної якості відповідно до умов типового договору розподілу природного газу та чинного законодавства, тому відшкодування моральної шкоди застосовуватися не може. Крім того, вважає, що товариством правомірно припинено розподіл природного газу позивачу.

23.10.2019 року позивачкою через канцелярію суду подано уточнену позовну заяву.

04.11.2019 року позивачкою в судовому засіданні подано пояснення на уточнену позовну заяву.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги, які викладені в уточненій позовній заяві від 23.10.2019 року підтримала та дала аналогічні пояснення тим, які викладені в цій уточненій позовній заяві та письмових поясненнях від 04.11.2019 року.

Представник відповідача АТ «Львівгаз» в судовому засіданні уточнені позовні вимоги від 23.10.2019 року заперечив, дав аналогічні пояснення тим, які викладені у відзиві на уточнену позовну заяву та додатково пояснив, що в основу уточнених позовних вимог покладено лист НКРЕКП від 20.09.2019р., в якому вказано на порушення АТ «Львівгаз» та зобов`язано АТ «Львівгаз» привести свої дії у відповідність до вимог нормативно-правових актів шляхом безкоштовного відновлення газопостачання за адресою проживання позивачки, за умови відсутності порушень вимог нормативно-правових актів, зокрема Правил безпеки та погашення споживачем заборгованості за спожитий природний газ. АТ «Львівгаз» жодного права позивача не порушило. Просило у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Львівгаз», ТОВ "Львівгаз збут" про стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції суперечить Закону України «Про захист прав споживача» в частині ст. 22 та нормам ЦПК України в частині ст. 2 щодо справедливого, неупередженого розгляду і вирішення цивільних справ, щодо захисту порушених прав споживача природнього газу відповідно до Закону України «Про ринок природнього газу» та нормативно-правових актів: «Правил роздрібного ринку природнього газу зі змінами», «Кодексу системи розподілу природного газу із змінами». При цьому суд першої інстанції не керувався принципами цивільного судочинства в частині: верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін. Зазначає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням вимог ст. 265 ЦПК України. ОСОБА_1 посилається на те, що заявленою вимогою є відшкодування моральної шкоди за порушення прав споживача АТ «Львівгаз», ТОВ «Львівгаз збут», при цьому судом не враховано, що вона має право на звернення до Регулятора - НКРЕКП щодо захисту її прав споживача, в частині дотримання нормативно-правових актів з газопостачання. Судом першої інстанції не враховано, що НКРЕКП - Регулятором у листі від 20.09.2019 року визнано порушення АТ «Львівгаз» та встановлено обов`язок АТ «Львівгаз» усунути порушення. Зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права без надання ґрунтовної, повної оцінки кожної обставини зокрема, та у їх сукупності щодо АТ «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаз збут». Вважає, що рішення судом ухвалено передчасно, так як листом НКРЕКП №1863/16.2/8-19 від 30.10.2019 року не було здійснено перевірки щодо порушень прав споживача ОСОБА_1 . Таке рішення НКРЕКП було зазначено лише в листі №2175/16.2/8-19 від 14.11.2019 року. ОСОБА_1 зазначає, що надала належні докази обставин щодо причинно-наслідкового зв`язку між порушенням прав споживача природнього газу та погіршенням стану здоров`я, що виникло в зв`язку з порушенням нормативно-правових актів за період з 18.07.2019 року по 04.10.2019 року. Вважає, що надала вмотивовану оцінку її страждань протягом 76 днів та оцінила моральні і фізичні страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я 10 000 тис. гривень із кожного відповідача.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким зобов`язати АТ «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаз збут» відшкодувати моральну шкоду кожним відповідачем окремо в розмірі 10 000 тис. гривень.

Також апелянт просить здійснити розгляд справи з викликом сторін, оскільки справа стосується порушення прав споживачів природнього газу та становить значний суспільний інтерес.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 13 квітня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року та відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про здійснення розгляду апеляційної скарги з викликом сторін (арк. спр. 216).

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі про захист прав споживачів, у якій ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що у відповідності до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України є підставою для розгляду апеляційним судом апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави . Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг ТОВ «Львівгаз Збут» (арк. спр. 77).

У зв`язку із наявною у позивача перед відповідачем ТОВ «Львівгаз Збут» заборгованістю за послуги з газопостачання в розмірі 15 997, 54 грн. останнє направило позивачу повідомлення №7974.0-Кл-606-0119 від 21.01.2019 р. про припинення газопостачання та погашення простроченої заборгованості від 31.12.2018 року (арк. спр. 88, 89-90).

У повідомленні зазначено, що станом на 31.12.2018 р. за особовим рахунком НОМЕР_1 накопичена прострочена заборгованість за послуги з газопостачання в сумі 15 997, 54 грн. на показання лічильника №4651909 - 15115,06 м.куб. на дату 31.12.2018р. Якщо прострочена заборгованість не буде погашена в строк до 30.01.2019 р., споживач зобов`язаний самостійно припинити споживання природного газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та надати безперешкодний доступ працівникам ПАТ «Львівгаз» для здійснення заходів з примусового припинення газопостачання до об`єкту за дорученням ТОВ «Львівгаз збут».

Після цього, ТОВ «Львівгаз Збут» звернулося до АТ «Львівгаз» із дорученням від 30 січня 2019 року на відключення від газопостачання абонентів-боржників, серед яких зазначена ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , № особ. рах. НОМЕР_1 (арк. спр. 93).

АТ «Львівгаз» Шерстобітовій Л.С. направлено попередження про припинення газопостачання від 31.03.2019 року, в якому зазначено, що станом на 31.03.2019р. за нею рахується заборгованість в сумі 13949,74 грн. за використаний природний газ, у випадку несплати якої буде доручено ТОВ «Львівгаз збут» з 10.04.2019 року припинити постачання газу шляхом перекриття запірного пристрою перед газовим приладом. Також зазначено, що відновлення газопостачання буде можливе тільки після повного розрахунку за використаний природний газ та відшкодування збитків понесених ПАТ «Львівгаз» по припиненню та поновленню газопостачання у будинок (арк. спр. 96-97).

18 липня 2019 року належний позивачу будинок було відключено від мережі газопостачання, що підтверджується актом №3573 (арк. спр. 98).

У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 20.09.2019 року № 1296/16.2/8-19 зазначено, що АТ «Львівгаз» необхідно привести свої дії у відповідність до вимог нормативно-правових актів шляхом безкоштовного відновлення газопостачання за адресою гр . ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 , за умови відсутності порушень вимог нормативно-правових актів, зокрема Правил безпеки та погашення споживачем заборгованості за спожитий природний газ (арк. спр. 158-165).

У листі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 02.10.2019 року № 1465/16.2/8-19 в доповненні до листа НКРЕКП від 20.09.2019 року №1296/16.2/8-19 повідомлено, що, у зв`язку із допущенням на сторінці 6 вищевказаного листа НКРЕКП технічної помилки в частині зазначення адреси гр. ОСОБА_1 , АТ «Львівгаз» необхідно привести свої дії у відповідність до вимог нормативно-правових актів шляхом безкоштовного відновлення газопостачання за адресою гр . ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , за умови відсутності порушень вимог нормативно-правових актів, зокрема Правил безпеки та погашення споживачем заборгованості за спожитий природний газ (арк. спр. 145).

Як встановлено з копії договору № 10 про погашення заборгованості побутового споживача за послуги з газопостачання від 30.09.2019 року між відповідачем ТОВ «Львівгаз Збут» та позивачем укладено договір про погашення заборгованості в розмірі 7780,50 грн. шляхом розстрочки поточних платежів строком на 6 місяців, граничний термін виконання зобов`язань боржником за даним договором - 31.03.2020 року (арк. спр. 169-170).

Згідно з актом від 04.10.2019 року споживачу ОСОБА_1 відновлено газопостачання до житлового будинку (арк. спр. 153).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 уточнила такий (23.10.2019 року) та просила зобов`язати АТ «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаз збут» відшкодувати заподіяну моральну шкоду кожним відповідачем окремо в розмірі 10 000 тис. грн. В обґрунтування цих вимог позивач зазначила, що відключення за заборгованість здійснюється відповідно до Кодексу систем розподілу природного газу, враховуючи, що порушення нормативно-правових актів визнано НКРЕКП листом від 20.09.2019р. №1296/16.2/8-19 та враховуючи, що АТ «Львівгаз» виконав вимогу листа НКРЕКП від 20.09.2019р. №1296/16.2/8-19 та здійснив безкоштовне підключення до газотранспортної мережі лише 04.10.2019 року, при цьому, АТ «Львівгаз» та ТОВ «Львівгаз збут» порушили нормативно-правові акти, а саме Закон України «Про ринок природного газу», Правила роздрібного ринку природного газу із змінами, Кодекс системи розподілу природного газу з змінами, протягом періоду з 18.07.2019р. по 04.10.2019р. тобто 78 днів, залишивши її незаконно без газопостачання, та враховуючи роз`яснення надане їй в листі НКРЕКП від 20.09.2019р. №1296/16.2/8-19 й те, що за даний період часу залишення без газопостачання призвело до погіршення самопочуття, що зафіксовано належними медичними довідками, що є в матеріалах справи, просила задовольнити ці позовні вимоги.

В матеріалах справи наявна довідка від 20.08.2019р. № 1542 видана ОСОБА_1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в якій зазначено, що 02.08.2019р. о 14 год. 26 хв. на КЗ ЛОР ЛОЦЕМД МК зафіксовано виїзд екстреної медичної допомоги № 387 за адресою: м. Львів, вул. Чоловського, 2, Сихівський районний суд , з приводу: «58 років жінка, погано, хворіє діабетом», пацієнт - ОСОБА_1 - 58 років, діагноз - гіпертензивний синдром. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги пацієнтку доставлено в приймальне відділення ЛОКЛ (м. Львів, вул. Чернігівська, 7) (арк. спр. 114).

Згідно з довідкою від 24.06.2019р. №1165 виданою ОСОБА_1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 16.06.2019р. о 11 год. 49 хв. на КЗ ЛОР ЛОЦЕМД МК зафіксовано виїзд екстреної медичної допомоги № 330 за адресою: АДРЕСА_5 , з приводу: «58 років жінка, головна біль, перенесла інсульт», пацієнт - ОСОБА_1 - 58 років, діагноз - ЦВХ на грунті гіпертонічної хвороби. Стан після інсульту. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги пацієнтку доставлено в приймальне відділення ЛОКЛ (м. Львів, вул. Чернігівська, 7) (арк. спр. 115).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами три та дев`ять Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в спорах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 означеної Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Правовідносини сторін у справі стосуються забезпечення АТ «Львівгаз», ТзОВ «Львівгаз збут» побутових потреб ОСОБА_1 як споживача природного газу.

Пунктом 17 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2496 (далі - Правила) передбачено, що якщо побутовий споживач не здійснив оплату за спожитий природний газ протягом десяти днів після строку, визначеного договором постачання природного газу, постачальник має право здійснити заходи з припинення постачання природного газу споживачу шляхом направлення споживачу письмового повідомлення (з відміткою про вручення) з вимогою самостійно припинити споживання природного газу за рахунок перекриття запірного пристрою перед газовим приладом та допустити представника постачальника за пред`явленням службового посвідчення на об`єкт для пломбування запірних пристроїв, що має здійснюватися з дотриманням техніки безпеки. При цьому в повідомленні про припинення споживання природного газу постачальник має зазначити підстави та дату припинення газоспоживання, яка не може бути раніше ніж за три дні до дати отримання повідомлення.

Постачальник має право здійснити заходи з припинення газопостачання споживачу через залучення до цих робіт Оператора ГРМ. Для цього постачальником має бути укладений з Оператором ГРМ договір на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання споживачам. При необхідності здійснення заходів з обмеження чи припинення газопостачання споживачу Оператором ГРМ постачальник надсилає Оператору ГРМ відповідне письмове повідомлення (з позначкою про вручення), копію якого надсилає споживачу (з позначкою про вручення), в якому повинен зазначити підстави припинення, дату та час, коли необхідно припинити розподіл природного газу на об`єкт споживача. У такому разі Оператор ГРМ відповідно до умов укладеного договору на виконання робіт, пов`язаних з припиненням/обмеженням газопостачання, здійснює в установленому порядку припинення розподілу природного газу на об`єкт споживача, після чого повідомляє про це постачальника.

Побутовий споживач, що має прострочену заборгованість перед постачальником за послуги з газопостачання, не має права протидіяти постачальнику та/або Оператору ГРМ у заходах із припинення газопостачання та на письмову вимогу постачальника має самостійно припинити власне газоспоживання.

Обов`язок побутового споживача забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору закріплений у пункті 22 розділу ІІІ Правил.

При цьому, необхідно зазначити, що відповідно до пункту 15 розділу ІІІ Правил, у разі виникнення у споживача заборгованості за договором постачання природного газу за домовленістю сторін (постачальника та споживача) може бути укладений графік погашення заборгованості, який оформляється додатком до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

Відповідно до пункту 20 розділу ІІІ Правил, відновлення газопостачання споживачу здійснюється за умови оплати простроченої заборгованості за природний газ за договором або складання між постачальником та споживачем графіка погашення заборгованості та відшкодування витрат постачальника на припинення та відновлення газопостачання.

Аналогічні за змістом положення містяться в Кодексі газорозподільчих систем, затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2494, та Типовому договорі постачання природного газу побутовим споживачам, форма якого затверджена постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500.

Відповідно до пункту 8 розділу VІ Правил («Порядок відшкодування збитків та вирішення спорів»), відшкодування збитків постачальником побутовому споживачу здійснюється в разі, якщо постачання газу побутовому споживачу було припинено через дії Оператора ГРМ на виконання неправомірного доручення постачальника про припинення постачання газу побутовому споживачу. У такому випадку постачальник відшкодовує побутовому споживачу вартість робіт з припинення і повторного відновлення подачі газу після його безпідставного припинення. При цьому постачальник відшкодовує побутовому споживачу збитки (обсяг недовідпущеного газу), які обчислюються, виходячи з фактичного середньогодинного споживання газу за останній розрахунковий період, кількості годин перерви та цін на газ, що діяли в період відсутності газопостачання. Крім того, якщо внаслідок цього побутовому споживачу або його майну завдано матеріальної чи моральної шкоди, постачальник відшкодовує її на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року, зокрема розділу ХI глави 6 («Порядок компенсації споживачу завданих збитків та перерахунок наданих послуг у разі порушення Оператором ГРМ вимог цього Кодексу» ), за наявності порушень, передбачених пунктом 4 глави 2 цього розділу, за які Оператор ГРМ має компенсувати споживачу завдані збитки та здійснити перерахунок наданих послуг, споживач має подати Оператору ГРМ претензію, складену в довільній формі. Претензія надається письмово та повинна бути зареєстрована в спеціальному журналі Оператора ГРМ.

Відповідно до пункту 2 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року зазначеного вище розділу ХI глави 6, перерахунок наданих послуг Оператора ГРМ та компенсація завданих споживачу збитків здійснюються з урахуванням такого:

1) у разі безпідставного припинення газопостачання (розподілу природного газу) споживачу з вини Оператора ГРМ він відшкодовує споживачу вартість або об`єм недовідпущеного природного газу, що обчислюється, виходячи з середньодобового споживання за попередні 12 місяців (норма застосовується щодо споживачів, що не є побутовими) або планового місячного об`єму споживання (норма застосовується щодо споживачів, що є побутовими) на відповідний період за договором розподілу природного газу та з урахуванням періоду безпідставного припинення газопостачання.

У разі якщо безпідставне припинення газопостачання завдало споживачеві матеріальної та/або моральної шкоди, Оператор ГРМ відшкодовує її у добровільному порядку або за рішенням суду;

Підпункт 1 пункту 2 глави 6 розділу ХI із змінами, внесеними згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1437 від 27.12.2017.

Відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498, яка зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1384/27289 (розділ VIII. Відповідальність Сторін) за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України (пункт 8.1.). У разі якщо дії однієї зі Сторін призвели до завдання матеріальної та/або моральної шкоди іншій Стороні (шкода заподіяна майну чи життю або здоров`ю людини), її відшкодування здійснюється в добровільному порядку згідно з вимогами чинного законодавства, а у разі, якщо не досягнуто згоди, - за рішенням суду (пункт 8.4).

Отже, відповідальність газопостачального та газорозподільного підприємства щодо відшкодування шкоди, у тому числі моральної шкоди, передбачено нормами законодавства України, яке регулює спірні правовідносини.

Ураховуючи наведені вище норми, із мотивувальної частини необхідно виключити посилання на те, що Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2496, які набрали чинності 27.11.2015р., Кодексом газорозподільних систем, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2498, зареєстрована у Міністерстві юстиції України 06.11.2015р. за № 1384/27289, не передбачено відшкодування Споживачу моральної та/або майнової шкоди.

Законом України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції» від 19 травня 2011 року № 3390-VІ, який набрав чинності 16 вересня 2011 року, пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Отже, з 16 вересня 2011 року право споживача на відшкодування моральної шкоди не пов`язується виключно із заподіянням її небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту продукції», цей Закон регулює відносини щодо відповідальності за шкоду, завдану потерпілому внаслідок дефекту в продукції, яка введена в обіг в Україні. До відносин, не врегульованих цим Законом, застосовуються положення цивільного, цивільно-процесуального законодавства та законодавства про захист прав споживачів. Цей Закон не обмежує будь-яких прав потерпілого згідно з договірними чи недоговірними зобов`язаннями, що встановлюють іншу, ніж передбачена цим Законом, відповідальність, зокрема права на відшкодування моральної шкоди або права на відшкодування шкоди в окремих сферах цивільних відносин відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 360/723/16-ц (провадження № 61-22702сво18).

Звертаючись до суду з указаним позовом (з урахуванням його уточнення), ОСОБА_1 вказувала на те, що протиправними діями відповідачів, шляхом припинення газопостачання в її будинок, їй було завдано моральну шкоду.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає відшкодування моральної шкоди лише за постачання небезпечної для життя та здоров`я продукції і про те, що вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» не пов`язують право споживача на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірного відключення належного йому домоволодіння від газопостачання, а тому таке посилання необхідно виключити з мотивувальної частини рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не обґрунтовано належними та достовірними доказами наявність моральної шкоди, не доведено протиправність діяння ТОВ «Львівгаз збут» та АТ «Львівгаз», причинний зв`язок між шкодою і протиправним діянням та виною відповідачів відсутній, а посилання позивача на те, що у зв`язку з відключенням газу в неї погіршилось здоров`я не є підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд погоджується із зазначеним вище висновком суду першої інстанції.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до поданої ОСОБА_1 довідки від 24.06.2019р. №1165 виданої КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 16.06.2019р. о 11 год. 49 хв. на КЗ ЛОР ЛОЦЕМД МК зафіксовано виїзд екстреної медичної допомоги № 330 за адресою: АДРЕСА_5 , з приводу: «58 років жінка, головна біль, перенесла інсульт», пацієнт - ОСОБА_1 - 58 років, діагноз - ЦВХ на грунті гіпертонічної хвороби. Стан після інсульту. Після огляду та надання невідкладної медичної допомоги пацієнтку доставлено в приймальне відділення ЛОКЛ (м. Львів, вул. Чернігівська, 7) (арк. спр. 115).

Однак, зазначені в довідці події, які відбулися 16.06.2019р. не підтверджують причинного зв`язку із діями ТОВ «Львівгаз збут» та АТ «Львівгаз» щодо припинення газопостачання в будинок позивача, яке відбулося 18.07.2019 року.

Наявна в матеріалах справи довідка від 20.08.2019р. № 1542 видана ОСОБА_1 КЗ ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» в якій зазначено, що 02.08.2019р. о 14 год. 26 хв. на КЗ ЛОР ЛОЦЕМД МК зафіксовано виїзд екстреної медичної допомоги № 387 за адресою: м. Львів, вул. Чоловського, 2, Сихівський районний суд , з приводу: «58 років жінка, погано, хворіє діабетом», пацієнт - ОСОБА_1 - 58 років, діагноз - гіпертензивний синдром (арк. спр. 114) не підтверджує причинного зв`язку між діями відповідачів щодо припинення газопостачання в будинок позивача та зазначеною в довідці хворобою - діабетом, а також не підтверджує причинного зв`язку із діагнозом - гіпертензивний синдром, викликом швидкої медичної допомоги в Сихівський районний суд м. Львова та діями ТОВ «Львівгаз збут» та АТ «Львівгаз» щодо припинення газопостачання в будинок позивача, яке відбулося 18.07.2019 року.

Посилання ОСОБА_1 на те, що протягом періоду з 18.07.2019р. по 04.10.2019р. тобто 78 днів, її незаконно залишено без газопостачання, що призвело до погіршення самопочуття, що зафіксовано належними медичними довідками, не заслуговують на увагу, оскільки подані вище довідки не підтверджують причинний зв`язок між діями відповідачів і хворобами та діагнозами, про які вказано в довідках, а інших доказів, які б підтверджували заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди відключенням газопостачання через наявність в неї заборгованості з оплати за спожитий газ, останньою ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надано.

Крім того, апеляційний суд враховує, щоміж відповідачем ТОВ «Львівгаз Збут» та позивачем укладено договір про погашення заборгованості в розмірі 7780,50 грн. шляхом розстрочки поточних платежів строком на 6 місяців, граничний термін виконання зобов`язань боржником за даним договором - 31.03.2020 року та згідно з актом від 04.10.2019 року споживачу ОСОБА_1 відновлено газопостачання до житлового будинку.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими та не підтверджуються належними доказами.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.