Дата документу 08.10.2020
Справа № 2-447/06
Провадження № 6/334/184/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Косаренко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить видати дублікат виконавчих листів у цивільній справі № 2-447/200 за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення богу за договором позики та поновити строк для пред`явлення їх до виконання.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2006 (справа № 2-447/2006) його позовні вимоги були задоволені та з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто грошові кошти в рахунок погашення боргу за договором позики у сумі 44935,13 грн., а також державне мито у сумі 449,35 гривень. 02.04.2007 по вказаному рішенню було видано виконавчі листи, які заявник 03.08.2010 повторно направив для виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби. Виконавчі документи виконавчого провадження ОСОБА_1 не отримував.

Стягувач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Представник стягувача у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, заяву підтримала.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомив.

Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.17.4 ч.1 розділу ХІІІ ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Згідно з ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Суд встановив, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2006 у цивільній справі №2-447/2006 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за договором позики у сумі 44935,13 гривень, а також судовий збір у сумі 449,35 гривень.

Вказане рішення набрало законної сили 24.11.2006.

Згідно з довідкою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.10.2020 матеріали цивільної справи №2-447/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики знищені, у зв`язку із закінченням строку зберігання.

ОСОБА_1 двічі, а саме 17.07.2020 та 08.08.2020 звертався до начальника Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжі з запитами про надання інформації стосовно того на якій стадії знаходиться виконання виконавчих документів, виданих Ленінським районним судом м. Запоріжжя 02.04.2007 у справі №2-447/2006.

Листом від 12.08.2020 № 47682 Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжі повідомив, що згідно перевірки бази даних ВП/ВД (спец розділ) та АСВП встановлено, що на виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебував виконавчий лист № 2-447/2006 виданий, 02.04.2007 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 держмита 449,35 грн., але постановою головного державного виконавця від 13.08.2007 виконавчий документ було повернуто стягувачу. Повторно виконавчі документи до відділу не надходили.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з мотивувальною частиною рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року, виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової держави.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012).

У п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 05.07.2012 у справі «Глоба проти України» зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Агрокомплекс проти України» від 06.10.2011 існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у значенні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Суд встановив, що виконавчі листи були втрачені, про що свідчить їх відсутність у стягувача та відсутність доказів про їх отримання стягувачем після повернення державним виконавцем.

Зазначена обставина також свідчить про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заяву стягувача необхідно задовольнити, видати йому дублікати виконавчих листів та поновити строк для їх пред`явлення до виконання.

Керуючись ст.260, 433, п.17.4 ч.1 розділу ХІІІ ЦПК України, суд,-

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання - задовольнити.

Видати дублікати виконавчих листів у справі № 2-447/2006, виданих на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.11.2006 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості по договору позики 32210,46 грн., 3% річних 2586,72 грн., суми інфляції 10134,95 грн., а всього 44935 (сорок чотири тисячі дев`ятсот тридцять п`ять) гривень 13 копійок та держмита у сумі 449 (чотириста сорок дев`ять) гривень 35 копійок.

Поновити ОСОБА_1 строк для пред`явлення дублікатів виконавчих листів у справі № 2-447/2006 до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя або безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: