г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/982/20
Номер провадження 2/213/1068/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Нестеренка О.М.

секретар судового засідання Шрам В.А.,

за участю - представника позивача адвоката Гузєва І.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович, до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, та просить стягнути з відповідача ПрАТ «Інгулецький ГЗК» на користь ОСОБА_2 306 995 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 в період часу з 16.12.1980 по 01.01.1981 працював машиністом млинів по ГРЦ Інгулецького ГЗК, з 21.12.1981 по 21.09.1983 - машиністом насосних установок по ГРЦ Інгулецького ГЗК, з 21.09.1983 по 09.02.1989 - машиністом млинів збагачувальної фабрики №2 по ГРЦ Інгулецького ГЗК; з 09.04.1990 по 15.04.1993 - машиністом млинів рудозбагачувальної фабрики №2 Інгулецького ГЗК; з 11.08.1997 по 27.05.1998 - слюсарем черговим та з ремонту устаткування РЗФ №1 ВАТ «Інгулецький ГЗК»; з 27.05.1998 по 19.01.2018 майстром виробничої дільниці РЗФ №1 ВАТ «Інгулецький ГЗК», правонаступником якого є ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», підпадав під дію виробничого пилу з вмістом кремнію діоксиду фіброгенної дії та виробничого шуму, показники яких перевищували нормативні значення, через недосконалість робочих місць підлеглого персоналу.

Вказав, що у зв`язку зі шкідливими умовами праці, з вини Відповідача, позивачем отримано хронічні професійні захворювання: «хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, ЛН другого-третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК першої стадії, та нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з помірним зниженням слуху)».

Згідно з п.17 Акту за ф.П-4 професійне захворювання отримано позивачем внаслідок дії на його організм шкідливих факторів виробництва, які мали місце під час перебування в трудових відносинах з Відповідачем, а саме: пил з вмістом SiO2 10-70% - 8,9 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3; швидкість руху повітря 0,38 м/с при СН ? 0,4 м/с; відносна вологість повітря - 79% при СН 75%; шум 96 дБА при ГДР 80 дБА.

Висновком медико-соціальної експертної комісії від 16.08.2018 позивачу вперше визначено ступінь втрати професійної працездатності 30%, з яких 25% - по ХОЗЛ та 5% - по нейросенсорній приглухуватості. При повторному огляді МСЕК 18.02.2020 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності 65%, з яких 50% - по ХОЗЛ, 15% - по туговухості та встановлено третю групу інвалідності безстроково.

Зазначив, що з вини Відповідача Позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, не має можливості реалізовувати свої наміри в професійній сфері, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки йому доводиться витрачати час на лікування, його постійно турбує задишка після незначного фізичного навантаження, частий кашель з виділенням слизового харкотиння впродовж дня, важкість та свистячі хрипи у грудях, періодичні напади задухи, які виникають більш у нічний час та після фізичного навантаження, загальна слабкість, періодичне підвищення артеріального тиску, головний біль, періодичний біль за грудиною у ділянці серця, посилення серцебиття, погіршення слуху на обидва вуха, шум у вухах.

Вважає, що внаслідок втрати професійної працездатності, отримання професійних захворювань, позивачу спричинена моральна шкода, яку має відшкодувати Відповідач.

Розмір моральної шкоди розраховано, виходячи із 65 мінімальних заробітних плат, розмір якої встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яка становить 4723,00 грн. (4723,00 грн. х 65 = 306 995,00грн.).

Ухвалою від 11.03.2020 відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач в установлений нормами ЦПК України строк подав відзив на позов, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що Гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори, що безпосередньо впливають на організм працівників. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці».

Наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об`єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці.

Зазначив, що тривалість роботи працівника у шкідливих умовах праці, яка збільшує рівень професійного ризику, залежить від самого працівника і лише він сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, але позивач, усвідомлюючи до яких наслідків це може призвести, продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату, хоч мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але жодного разу не ініціював переведення на іншу роботу, де був би відсутній вплив шкідливих факторів, або набуття нової професії, ставлячи за пріоритет для себе матеріальну сторону життя, а не власне здоров`я.

Відповідач вважає, що існує причинно-наслідковий зв`язок між професійним захворюванням і діями самого Позивача, які виражаються у тривалому продовженні ним роботи в шкідливих умовах праці, а не діями Відповідача, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці, тобто у виникненні професійного захворювання є вина і самого Позивача.

Зазначив, що Позивач є застрахованою особою і відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» отримує щомісячно страхові виплати на відшкодування шкоди, які здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

Крім цього, зазначив, що в період роботи в ПРАТ «ІНГЗК», Позивач мав право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №1 та на інші пільги, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Представник Відповідача просив суд взяти до уваги, що Позивачем не доведено наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки наявність тільки факту роботи Позивача у шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача, як і Акту МСЕК, не є підтвердженням моральних страждань, а відповідно і не є підставою для відшкодування моральної шкоди. Вважає, що Позивачем не доведено наявність моральної шкоди, оскільки на його думку 65 % втрати професійної працездатності Позивача - це 65% зниження здатності виконувати ним трудові обов`язки за професією, за якою він працював на підприємстві. Тобто, втрата певного проценту працездатності ніяк не є доказом втрати здатності вести звичний спосіб життя.

До того ж, Відповідач вважає, що розмір моральної шкоди саме у 306 995,00 грн. позивачем не обґрунтовано, така сума не є ні розумною, ні виваженою, ні справедливою, тому просить у позові відмовити.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на ті обставини, що викладено ним у відзиві.

Заслухавши думку представників сторін, дослідивши письмові матеріали, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що Позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві Відповідача з 16.12.1980 по 01.01.1981 - машиністом млинів по ГРЦ, з 21.12.1981 по 21.09.1983 - машиністом насосних установок по ГРЦ, з 21.09.1983 по 09.02.1989 - машиністом млинів збагачувальної фабрики №2 по ГРЦ; з 09.04.1990 по 15.04.1993 - машиністом млинів рудозбагачувальної фабрики №2; з 11.08.1997 по 27.05.1998 - слюсарем черговим та з ремонту устаткування рудозбагачувальної фабрики №1; з 27.05.1998 по 19.01.2018 майстром виробничої дільниці рудозбагачувальної фабрики №1, звільнений 19.01.2018 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача /а.с.43-57/.

Як вбачається з виписок та довідок про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності та виписок з акта огляду МСЕК позивачу первісно 16.01.2018 встановлено втрату працездатності 30 %, з яких 25 % - по ХОЗЛ і 5 % - по туговухості, 18.02.2020 при повторному переогляді висновком МСЕК визначено 65% втрати працездатності (50 % - ХОЗЛ, 15 % - туговухість) та третю групу інвалідності безстроково /а.с. 9-12/.

Відповідно до п.14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 20.11.2017, позивач має діагнози: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень другої-третьої стадії (пиловий бронхіт другої-третьої стадії, емфізема легень другої-третьої стадії), група С, ЛН другого-третього ступеня, хронічне легеневе серце, НК першої стадії. 2. Нейросенсорну приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху).

Як зазначено в п.16 цього Акту професійне захворювання виникло в зв`язку з роботою в період з 27.05.1988 року по теперішній час майстром на рудозбагачувальній фабриці № 1 ПрАТ «ІнГЗК», при виконанні якої ОСОБА_2 підпадав під дію виробничого пилу з вмістом кремнію діоксиду фіброгенної дії та виробничого шуму, показники яких перевищували нормативні значення через недосконалість робочих місць підлеглого персоналу, та роботою з 16.12.1980 по 01.01.1981, з 21.09.1983 по 09.02.1989, з 09.04.1990 по 15.04.1993 машиністом млинів на збагачувальній фабриці № НОМЕР_1 ІнГЗК, з 21.12.1981 по 21.09.1983 - машиністом насосних установок на збагачувальній фабриці № НОМЕР_1 ІнГЗК, з 11.08.1997 по 27.05.1998 - слюсарем черговим та з ремонту устаткування на рудозбагачувальній фабриці № НОМЕР_2 ВАТ «ІнГЗК», під час виконання якої працівник також підпадав під дію виробничого пилу з вмістом кремнію діоксиду фіброгенної дії та виробничого шуму, показники яких перевищували нормативні значення. /а.с.13-17/.

З виписок з історії хвороби стаціонарного хворого, епікризів, наданих суду, встановлено, що позивач має захворювання, яке за визначенням є професійним, неодноразово протягом 2016- 2020 років перебував на стаціонарному лікуванні в клініці Українського НДІ промислової медицини м. Кривого Рогу з приводу загострення хронічного обструктивного захворювання легень, в терапевтичному відділенні КЗ «Криворізька міська лікарня №17» ДОР». Ці медичні документи свідчать, що Позивач страждає професійними захворюваннями, протягом тривалого перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, позивачу встановлена потреба у забезпеченні санаторно-курортним лікуванням, забезпечення виробами медичного призначення, забезпечення лікарськими засобами /а.с.18-42/.

Вивчивши докази, суд вважає доведеним, що Позивач працював у шкідливих умовах на підприємстві Відповідача, де порушувалися норми з безпеки праці, що свідчить про часткову втрату працездатності позивачем та отримання групи інвалідності з вини підприємства-відповідача, у зв`язку з чим йому спричинено моральну шкоду.

Судом також встановлений причинно-наслідковий зв`язок між винними діями Відповідача та настанням у Позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності 65 відсотків та встановленням йому третьої групи інвалідності.

Доводи представника Відповідача щодо відсутності підстав відшкодування Позивачу моральної шкоди спростовується наданими Позивачем доказами: Актом розслідування причин професійного захворювання форми П-4, в якому міститься висновок про наявність шкідливих умов праці ОСОБА_2 , санітарно-гігієнічною характеристикою умов праці, медичними документами, довідками про результати визначення ступеня витрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, довідками МСЕК.

Відповідно до ст.153 Кодексу законів про працю України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України №20-рп/2008р. від 08.10.2008 встановлено, що обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

Частина 1 ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що позивачем доведено, що внаслідок професійного захворювання, позивачеві заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних і професійних можливостей, призвели до зміни звичайного способу його життя, спричинили й інші негативні наслідки морального характеру, що вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Моральні страждання та переживання через погіршення стану здоров`я, постійні болі, прийом ліків, тривале перебування у лікарнях змусили позивача терпіти через це моральні страждання. Через постійну задишку після незначного фізичного навантаження, частий кашель з виділенням слизового харкотиння у невеликій кількості впродовж дня, важкість та свистячі хрипи у грудях, періодичні напади задухи, які виникають більш у нічний час та після фізичного навантаження, загальну слабкість, періодичне підвищення артеріального тиску, головний біль, періодичний біль за грудиною у ділянці серця, погіршення слуху на обидва вуха, шум у вухах, він не має можливості вести активне життя, в результаті відчуває страх за своє здоров`я, постійний дискомфорт.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, яким визнана презумпція моральної шкоди, тобто відповідно до позиції ЄСПЛ, в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Так, рішенням від 27.07.2004 по справі "Ромашов проти України" Європейський суд з прав людини присудив заявнику у відшкодуванні моральної шкоди 3000 євро, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви Суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій і може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких (Суд) може відхилити вимогу повністю або частково». Проте суд врахував той факт, що в результаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, який не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

Рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 № 1-рп/2004р. встановлено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання (п.4.1).

Також суд керується роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до п.3 якої під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В п.5 цієї постанови визначено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справи про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також підлягає з`ясуванню чим підтверджується факт заподіяння моральної шкоди чи фізичних страждань немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі оцінюється заподіяна моральна шкода.

Згідно з п.9 цієї Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд не погоджується із запереченнями представника Відповідача в тій частині, що Позивач сам несе відповідальність за наслідки свого вибору, оскільки, усвідомлюючи, що робота у шкідливих умовах впливає негативно на стан її здоров`я, мав можливість звільнитися, чого не зробив своєчасно, оскільки умови праці має створювати роботодавець, і позивач, як працівник має право розраховувати на безпечні умови праці. Адже, як випливає з Акту форми П-4 компетентною комісією встановлені причини профзахворювання Позивача, якими є робота впродовж 19 років та 3 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, в тому числі в умовах вібрації і шуму, показники яких перевищували нормативні через недосконалість робочих місць та технологічного обладнання.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Суд вважає, що наданими стороною позивача доказами підтверджується причинний зв`язок між тривалою працею позивача в ПРАТ «ІНГЗК» та ушкодженням його здоров`я. Відповідач доказів відсутності його вини у заподіянні позивачу моральної шкоди суду не надав.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв`язку з професійними захворюваннями, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров`я, їх інтенсивність, та довготривалість наслідків, що наступили, тривалість роботи Позивача на підприємстві Відповідача в шкідливих умовах, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотних вимушених змін в життєвих стосунках.

Разом з тим, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає співмірною моральним стражданням позивача суму моральної шкоди у розмірі 130 000 грн.

Водночас визначений судом розмір моральної шкоди, на думку суду, не є обтяжливим для такого великого промислового підприємства як ПРАТ «ІНГЗК».

З огляду на вищенаведене позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь держави, від сплати яких згідно з законом позивач звільнений.

Керуючись ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 228-229, 259, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович, до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 130 000 (сто тридцять тисяч) гривень без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", , судовий збір на користь держави у розмірі 1300 (одна тисяча триста) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з наступного дня після закінчення строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19) до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Інформація щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Представник позивача адвокат Гузєв Ігор Григорович - 50074, м.Кривий Ріг, вул. Володимира Бизова, 5-Б;

Відповідач: ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», , 50064, м. Кривий Ріг, вул. Рудна, 47.

Вступну та резолютивну частину рішення проголошено в судовому засіданні 18.05.2020.

Повний текст рішення складено 21.05.2020.

Суддя О.М. Нестеренко