22-ц/804/3133/20
2-3064/11

Головуючий у І інстанції Кузнецов Д.В. Єдиний унікальний номер 2-3064/11
Номер провадження 22-ц/804/3133/20
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мироненко І.П.,

Принцевської В.П.

секретар Сікора М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасуванні постанови державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юй Миколи Віталійовича про відкриття виконавчого провадження та визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до суду першої інстанції в інтересах ОСОБА_2 звернуся адвокат Довженко В.І. із скаргою про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Кальміуського відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Юй Миколи Віталійовича про відкриття виконавчого провадження та визнання виконавчого листа № 2-3064/2011, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2011 року таким, що не підлягає виконанню.

Також 02 вересня 2020 року адвокат Довженко В.І. звернувся до суду із клопотанням, в якому, посилаючись на положення п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, просив зупинити стягнення на підставі виконавчого листа №2-3064/2011, виданого Іллічівським районним судом м. Маріуполя Донецької області від 23 листопада 2011 року до закінчення розгляду заяви ОСОБА_2 по суті в суді. Також просив відстрочити сплату судового збору за подання даної заяви у зв`язку із тим, що на підприємство за місцем роботи ОСОБА_2 надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, що перешкоджає сплатити судовий збір.

Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.09.2020 року у задоволенні клопотання адвоката Довженка В.І. про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким зупинити виконавче провадження за виконавчим листом 2-3064/2011 від 23 листопада 2011 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд помилково дійшов висновку щодо неможливості звернення із клопотанням про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню на стадії розгляду скарги на дії чи бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби, оскільки виконавчий лист за формою та змістом не відповідає ч.ч.1, 2 ст. 396 ЦПК України в редакції 2004 року, а також ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 1999 року які діяли підчас видачі виконавчого листа №2-3064/2011. Вважає, що невиконання судом вищезазначених норм призвело до постановлення незаконної ухвали.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, судом обґрунтовано застосовано норми законодавства, які викладені в редакції, чинній на час звернення ОСОБА_1 з клопотанням, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження і цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Також вважає вірним посилання суду на роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п. 15 постанови від 07 лютого 2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Адвокат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином судовими повістками (а.с. 53, 57), тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача ОСОБА_3 адвоката Звонарьова В.В., який просив скаргу відхилити, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволені клопотання, суд першої інстанції виходив з того, що представник боржника не заявляв позову щодо оскарження виконавчого листа та не подавав скарг на рішення, на підставі якого він виданий. Оскільки предметом розгляду є скарга на дії приватного виконавця в порядку судового контролю за виконанням рішення, тому врегулювання питання зупинення вчинення виконавчих дій виконавцем відноситься виключно до компетенції виконавця на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

З таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про виконавче провадження», згідно з частиною першою статті 5 якого примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.

Відповідно до положень статті 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з пунктом другим частини першої статті 34 вказаного Закон виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 150 ЦПК України зупинення стягнення на підставі виконавчого документа може бути вжите судом у якості заходу забезпечення позову при оскарженні боржником цього виконавчого документа в судовому порядку.

У пункті 15 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що до завершення розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа.

Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

Таким чином, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа застосовується як захід забезпечення позову при розгляді справ щодо оскарження виконавчих написів та про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

При цьому відмова суду першої інстанції у задоволенні заявленого клопотання через не подання позову з приводу оскарження виконавчого листа не ґрунтується на законі, оскільки згідно із положеннями ст. 432 ЦПК України визнання виданого судом виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню відбувається саме за завою стягувача або боржника, а не на підставі поданого ними позову.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскільки подана заявником скарга містить вимоги не тільки про законність дій державного виконавця, а також й про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник вправі заявляти клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа в порядку, передбаченому п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому оскаржувану ухвалу необхідно скасувати.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Крім того, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Встановлено, що підставою для звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця стала, на думку скаржника, невідповідність виданого судом виконавчого листа вимогам закону щодо його змісту.

Між тим, з клопотання про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа №2-3064/2011 не вбачається які матеріально-правові інтереси заявника необхідно охороняти від можливих недобросовісних дій стягувача зважаючи на те, що оскарження виконавчого документа не звільняє його від обов`язку виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а відтак в задоволенні цього клопотання необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року скасувати.

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення стягнення на підставі виконавчого листа № 2-3064/2011 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції у передбачених ст. 389 ЦПК України випадках.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Судді В.М. Барков

І.П. Мироненко

В.П. Принцевська