Справа №345/30/20
Провадження № 2/345/262/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.2020 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Онушканича В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і без проведення судового засідання справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. З відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Калуського міськрайонного суду від 01.04.2019 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу народився син ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.06.2018 року вирішено стягувати із позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття. Крім того, рішенням суду від 12.06.2018 року із позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дружини до досягнення сином ОСОБА_3 трьохрічного віку.

Позивач зазначає, що на момент прийняття рішення про стягнення аліментів він перебував за кордоном у Чеській Республіці та не міг прийняти участь у вищезгаданій справі. Позивач зазначає, що на даний час в нього змінилося матеріальне становище, він не має можливості виїжджати на заробітки за кордон, намагається працевлаштуватись в Україні. Поте на даний момент позивач немає постійної роботи та регулярного заробітку, окрім тимчасового нестабільного доходу. Таким чином, враховуючи, що майновий стан позивача значно погіршився та є незадовільним і він не має фізичної змоги сплачувати аліменти в раніше визначеному судом розмірі, позивач просить зменшити розмір аліментів та просить стягувати з нього на користь відповідачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00 грн., щомісячно.

Відповідачка подала до суду відзив на позов (а.с. 22-25), в якому зазначає, що вимоги позивача про зменшення розміру аліментів необґрунтовані, надумані та не відповідають дійсності. Позивач є здоровою, працездатною особою, постійно працює за кордоном. Так, на момент складання позовної заяви позивач був в Україні та 21.01.2020 року уже працював за кордоном. Його посилання, що він не може виїжджати на роботу за кордон є неправдивими.

Відповідачка зазначає, що проживає разом із мамою та сином ОСОБА_3 . Мама є інвалідом ІІІ групи. Крім аліментів відповідачка одержує допомогу при народженні дитини по 860,00 грн., щомісячно, не працює, доглядає сином віком до 3 років. Станом на 23.01.2020 року заборгованість позивача по сплаті аліментів на утримання відповідачки становить 9000,00 грн., а на утримання сина ОСОБА_3 - 11700,00 грн.

Відповідачка наголошує, що інших утриманців позивач не має. Також відповідач просить врахувати, що позивач після смерті матері успадкував земельні ділянки, отримує дохід від здавання цих ділянок в оренду. Крім того позивач має у власності автомобіль та грошові рахунки, відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк» на його прізвище. Тобто позивач матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання сина. Тому відповідачка просить в задоволенні позову відмовити та стягнути із позивача на її користь судові витрати.

Позивач своїм правом подання відповіді на відзив не скористався.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Зі свідоцтва про народження ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4) вбачається, що його батьком є відповідач ОСОБА_1 .

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 12.06.2018 року (а.с. 5-6) постановлено стягувати із позивача на користь відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн., щомісячно, до досягнення ним повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стаття 182 СК України встановлює, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

З аналізу наведених норм слідує, що батьки мають рівні права та обов`язки відносно дітей і повинні забезпечити дитині умови для її повноцінного розвитку.

У силу положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.02.2020 року (а.с. 69-70), яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19.05.2020 року (а.с. 74), змінено розмір аліментів та вирішено стягувати із позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі по 1800,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні даного розміру аліментів судом було враховано майновий стан ОСОБА_1 , дано оцінку тим обставинам, що ОСОБА_1 є фізично здоровою особою, виїжджає на заробітки за кордон, а тому взмозі виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати визначену суму аліментів, яка б забезпечувала необхідний життєвий процес та розвиток дитини.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому жодних нових доказів, які б свідчили про погіршення майнового стану позивачем не надано.

Натомість відповідно до інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, відповідач в період з 01.11.2016 року неодноразово, декілька разів на рік, здійснював перетин державного кордону (а.с.56), що свідчить про його платоспроможність та можливість сплати аліментів у розмірі, що перевищує мінімальний.

Також в матеріалах справи відсутні дані щодо зміни сімейного стану позивача, будь-яких інших утриманців, окрім сина ОСОБА_3 , позивач не має.

Крім того, суд враховує, що згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей, віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, у тому числі, дітей віком від 6 до 18 років.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини.

За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведені обставини, які б свідчили про зміну його матеріального або сімейного стану, або що існують інші поважні причини, які б давали підстави для зменшення розміру аліментів, а також, оскільки розмір аліментів визначений на рівні прожиткового мінімуму, відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються на утримання сина ОСОБА_3 . Отже, в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно із ч.2 ст.141 ЦПК інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідач просить стягнути із позивача 800,00 грн. витрат за надання правничої допомоги (а.с. 36-38). Враховуючи, що в задоволенні позову було відмовлено, із позивача на користь відповідача слід стягнути 800,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

На підставі викладеного, керуючись ст. cт. 180-182,184,192 СК України, ст.ст. 19,141, 259, 263-265 ЦПК України,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , 800,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки, визначені статтею 354 Цивільного процесуального кодексу України для подання апеляційної скарги, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено 26.05.2020 року.

Суддя