Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 128/2884/16-ц

провадження № 61-6834св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Писарівська сільська рада Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року у складі судді Ганкіної І. А., додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року у складі судді Ганкіної І. А. та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року у складі колегії суддів: Оніщука В. В., Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2014 року № 30 їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га за рахунок земель, якими вона користується, за тією самою адресою, але рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області від 17 грудня 2014 року № РВ-014 їй відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. У висновку щодо перевірки електронного документу зазначено, що необхідно усунути перетин земельної ділянки :03:002:0124 та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Протягом 2014-2015 років у Вінницькому окружному адміністративному суді відбувався розгляд справи № 502/3826/14-а за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2 про знесення самовільно побудованої будівлі, в якій вона приймала участь в якості третьої особи на стороні позивача. У рамках розгляду цієї адміністративної справи був здійснений адвокатський запит до приватного підприємства «Глобус» та отримано технічну документацію із землеустрою ОСОБА_1 , в якій міститься рішення 13 сесії 3 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької областівід 28 липня 2000 року, згідно з яким ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку в межах АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,10 га.

Незважаючи на накладення земельних ділянок, Писарівська сільська радаВінницького району Вінницької області рішенням 19 сесії 5 скликання від 22 липня 2008 року затвердила технічну документацію по складенню державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 на 0,1210 га та вказала видати останній державні акти на право приватної власності на земельну ділянку в межах с. Писарівка загальною площею 0,12 га, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1210 га.

Позивач вважала рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно суттєво порушує її права, оскільки наявний перетин земельних ділянок. Також зазначала, що свій підпис у абрисі зовнішніх меж вона не ставила, а зі своїм чоловіком ОСОБА_5 розлучена.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконним та скасувати рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року про затвердження технічної документації по складенню державних актів на право власності на земельну ділянку; скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1210 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданий ОСОБА_2 на підставі рішення Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року; стягнути судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Устягненні судових витрат відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що питання щодо встановлення меж не може бути вирішене через відсутність відомостей про межі земельної ділянки позивача (схема відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 1 800 кв. м) та виготовлення на цю земельну ділянку розміром 1 800 кв. м технічної документації.

Крім того, визначення питань з усунення перешкод в користуванні власністю у вигляді земельної ділянки, визнання факту порушення меж земельної ділянки потребують визначення перш за все питання місцезнаходження спірної земельної ділянки, належного закріплення меж земельної ділянки та визначення її конфігурації. Зазначена інформація наявна у відповідній землевпорядній документації, яка надана суду лише щодо земельної ділянки ОСОБА_2 . Належних та допустимих доказів затвердження меж, конфігурації земельної ділянки ОСОБА_1 суду не надано.

Виходячи із землевпорядної документації, наявність перетину земельних ділянок сторін не встановлено, експертний висновок щодо фактичного користування земельними ділянками виконано, виходячи з показань сторін.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 9 027,00 грн.

Додаткове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та виходячи з доведеності співмірності та розумності розміру понесених ОСОБА_2 судових витрат, складності справи, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в повному розмірі, що складає 9 027,00 грн.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року та додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки питання щодо порушення меж земельних ділянок не може бути вирішеним у зв`язку з відсутністю даних щодо їх встановлення та закріплення на місцевості зі складенням відповідних актів.

Щодо посилань позивача на обов?язок ОСОБА_2 підтвердити правомірність отримання земельної ділянки, суд визнав їх безпідставними, оскільки у цій справі потребує доказування факт накладення земельних ділянок і порушення прав землекористувача, обов?язок по доказуванню цієї обставини лежить саме на позивачеві, а оскільки це не було доведено, то у ОСОБА_2 не виникло підстав для підтвердження зазначеної обставини.

Також суд зазначив, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції правильно виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржені судові рішення й ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає те, що: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); необхідно відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, провадження № 11-562ас18 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України);

судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема, суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 128/2884/16-ц з Вінницького районного суду Вінницької області.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання додаткового рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року до закінчення касаційного провадження відмовлено.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 вересня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акта про право власності на земельну ділянку призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що при виділенні у власність земельної ділянки площею 0,12 га ОСОБА_2 не погоджувала її межі з нею, як суміжним користувачем земельної ділянки.

Рішення суду першої інстанції містить суперечливі факти, а саме зазначено, що на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи встановлено, що земельна ділянка площею 0,1210 га, розташована по АДРЕСА_1 , що перебуває в приватній власності ОСОБА_2 , перетинається із земельною ділянкою площею 0,1958 га (відповідно до меж визначених технічною документацією 2014), розташованою по АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 . Площа перетину становить - 0,0010га (10 кв. м). При цьому в рішенні органу місцевого самоврядування наявний висновок, що, виходячи з землевпорядної документації наявність перетину земельних ділянок не встановлено.

Разом з тим у додатку № 5 «План-схемі» співставлення земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 відповідно до меж, визначених державним актом від 30 грудя 2010 року, з фактичними межами земельної ділянки, визначеної спеціалістами ДП «Поділля геодезкартографія» в системі координат 1963 року, зазначено що по факту, ОСОБА_2 захопила 0,0020 га її земельної ділянки. Цій обставині суди уваги не приділили.

Крім того, суди не надали належної правової оцінки тому, на якій підставі була затверджена технічна документація ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,12 га замість виділеної їй - 0,10 га.

Щодо судових витрат, то судом безпідставно стягнуто з неї 9 027,00 грн, оскільки поданий представником відповідача опис робіт (наданих послуг) не відповідає змісту за договором про надання правової допомоги, тому що сам договір не містить інформації про перелік відповідних робіт, які має виконати адвокат. Розрахунок не передбачений умовами договору про надання правничої допомоги. Він не має силу акта виконаних робіт.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У червні 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Путілін Є. В., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Вважає, що формальні міркування позивача є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 квітня 2004 року (а. с. 207-209, т. 1).

14 грудня 2005 року комісією в складі сільського голови Аносової Т. О., депутатів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та землевпорядника ОСОБА_9 було фактично обміряно земельну ділянку під забудову ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , яка межує зі східної землі громадського користування АДРЕСА_1 , з південної сторони межує з ділянкою ОСОБА_2 , із західної сторони межує з земельною ділянкою ОСОБА_10 , з північної сторони з земельною ділянкою ОСОБА_11 . Земельна ділянка занесена до земельно-кадастрової книги за № 282 (а. с. 83, т. 1).

Рішенням 19 сесії 5 скликання від 22 липня 2008 року Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області відмінено рішення 16 сесії сільської ради 21 скликання від 02 квітня 1994 року «Про передачу безкоштовно у власність земельної ділянки площею 0,18 га гр. ОСОБА_12 для будівництва та ведення особистого підсобного господарства»; переведено земельну ділянку площею 0,18 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1 в землі запасу Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області; надано безоплатно ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку в межах населеного пункту АДРЕСА_1 ), площею 0,18 га (а. с. 120, т. 1).

Згідно з державним актом від 30 грудня 2010 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1210 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 136, т. 1).

На забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 було виготовлено будівельний паспорт із дозвільною документацією на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 183-192, т. 1).

ОСОБА_2 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а. с. 215, 216-217, т. 1).

Згідно з рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2014 року № 30 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га за рахунок земель, якими вона користується по АДРЕСА_1 (а. с. 10, т. 1).

Відповідно до акта від 08 грудня 2014 року ОСОБА_2 відмовилася підписати акт погодження меж земельної ділянки, яка розташована по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 (а. с. 11, т. 1).

Рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області від 17 грудня 2014 року № РВ-014 їй відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. У висновку щодо перевірки електронного документу зазначено, що необхідно усунути перетин земельної ділянки :03:002:0124 та земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с. 8-9, т. 1).

При цьому розмір земельної ділянки, у внесенні відомостей щодо якої до Державного земельного кадастру було відмовлено визначено в 0,1958 га (а. с.100, т. 1).

Згідно з актом від 06 листопада 2014 року, складеним у складі комісії Писарівського сільського голови Аносової Т. О. та землевпорядника ОСОБА_9 , у присутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . При обстеженні виявлено, що в ОСОБА_2 земельна ділянка приватизована та її площа становить 0,1210 га.

Земельна ділянка ОСОБА_1 перебуває в процесі приватизації, відповідно до земельної кадастрової книги її площа становить 0,18 га.

Щодо будівель, то на земельній ділянці ОСОБА_2 побудований гараж, який не відповідає Державним будівельним нормам, згідно з якими відстань від бічної межі ділянки від найбільшої виступної конструкції стіни повинна становити не менше 1 м. Фактично він прибудований впритул до межі земельної ділянки ОСОБА_1 (а. с. 14, т. 1).

Комісією в складі Писарівського сільського голови Аносової Т. О. та землевпорядника ОСОБА_9 , згідно з повторною заявою ОСОБА_1 17 листопада 2014 року проведено аналіз розташування будівлі (гаража) ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що будівля гаражу побудована на приватизованій ОСОБА_2 земельній ділянці, але з порушенням які вказані в акті від 06 листопада 2014 року (а. с. 12, т. 1).

Аналогічний акт був складений також і 14 квітня 2016 року, де встановлено факт порушення ОСОБА_2 . Державних будівельни норм при будівництві гаража. Однак щодо вирішення питання про незаконно збудованої будівлі (гаражу) та самозахвату землі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рекомендовано звернутися до суду (а. с. 15, т. 1).

Адвокатом Глівінською С.Й. був здійснений адвокатський запит до ПП «Глобус» та отримано технічну документацію із землеустрою ОСОБА_2 (а. с. 16, т. 1), в якій наявне рішення 13 сесії 3 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28 липня 2000 року, згідно з яким передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку в межах АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,10 га, яка попередньо була вилучена в ОСОБА_12 та виділена із земель запасу сільської ради (а. с. 17-24, 119).

Висновок відділу архітектури та містобудування Вінницького району про сервітути та наявні обмеження на використання земельної ділянки № НОМЕР_1 від 2007 року зазначає, що наявні обмеження та сервітути на використання належної ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,10 га відсутні (а. с. 25, т. 1).

Управління земельних ресурсів у Вінницькому районі Вінницької області у своєму висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки розглянув матеріали передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,10 га та спеціальних обмежень і використання земельної ділянки не виявив (а. с. 26, т. 1).

Рішенням 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької областівід 22 липня 2008 року вирішено: затвердити технічну документацію по складенню державних актів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в межах АДРЕСА_1 ; внести зміни до земельно-облікових документів у відповідності до фактичних розмірів, визначених в натурі; видати державні акти на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_2 в межах с. Писарівка, загальною площею 0,1210 га, у тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1210 га (а. с. 28, т. 1).

На виконання вказаного рішення 13 сесії 3 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області було погоджено (встановлення) та закріплення меж земельної ділянки землевласника ОСОБА_2 (а. с. 27, т. 1).

Акт погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 підписав ОСОБА_5 , який про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного народного суду від 04 січня 1993 року відповідачку не попередив (а. с. 30, т. 1).

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2015 року за результати розгляду справи № 802/3826/14-а за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії, позов задоволено та зобов`язано ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно збудовану господарську будівлю (гараж), розташовану на присадибній ділянці по АДРЕСА_1 . Постанова набула законної сили 01 вересня 2015 року відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду (а. с. 31-36, т. 1).

Відносно ОСОБА_2 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області було складено декілька протоколів про адміністративне правопорушення та винесено постанови у зв`язку з порушеннями допущеними при будівництві гаражу (а. с. 67-77, т. 1).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржені судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

У частині першій статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (частина перша статті 123 ЗК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Результат аналізу наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Звертаючись до суду з позовом про визнаня незаконним та скасування рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року про затвердження технічної документації по складенню державних актів на право власності на земельну ділянку, скасуваня державного акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1210 га, виданого ОСОБА_2 на підставі вказаного рішення сільської ради, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона є власником будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2014 року № 30 їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га за рахунок земель, якими вона користується, по АДРЕСА_1 ,

але рішенням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагентства у Вінницькому районі Вінницької області від 17 грудня 2014 року їй відмовлено у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру й зазначено, що необхідно усунути перетин земельної ділянки :03:002:0124, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , чим порушено її права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) вказано, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку.

Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18).

Судами установлено, що рішенням 13 сесії 3 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28 липня 2000 року передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку в межах АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських споруд площею 0,10 га, яка попередньо була вилучена в ОСОБА_12 та виділена із земель запасу сільської ради.

Згідно з державним актом від 30 грудня 2010 року, виданим на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року, ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,1210 га, що розташована по АДРЕСА_1 .

При цьому рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2014 року № 30 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,18 га, а відповідно до меж визначених Технічною документацією 2014 року ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,1958 га.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до висновку експерта № 6690/18-21 від 11 квітня 2018 року за результатами проведення додаткової судової земельно-технічної експертизи встановлено, що земельна ділянка площею 0,1210 га, що розташована по АДРЕСА_1 та перебуває в приватній власності ОСОБА_2 на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року та державного акта від 30 грудня 2010 року, кадастровий номер :03:002:0124, перетинається із земельною ділянкою площею 0,1958 га (відповідно до меж визначених Технічною документацією 2014), що розташована по АДРЕСА_1 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 . Площа перетину становить - 0,0010 га (10 кв. м), однак на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи не представляється за можливе зазначити за рахунок чого збільшилась земельна ділянка, що розташована по АДРЕСА_1 , з площі 0,1000 га до площі 0,1210 га, (а. с. 110-149, т. 2).

У висновку експерта № 6189/17-21 від 10 серпня 2018 року за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи, встановлено, що на підставі проведеного дослідження, наявних матеріалів цивільної справи не представляється за можливе: відобразити графічно площу, межі та конфігурацію земельної ділянки площею 0,1800 га, що розташована по АДРЕСА_1 та перебуває у користуванні ОСОБА_1 на підставі записів у господарській книзі; встановити чи накладається земельна ділянка площею 0,1210 га по АДРЕСА_1 , що перебуває в приватній власності ОСОБА_2 на підставі рішення 19 сесії 5 скликання Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22 липня 2008 року та державного акта від 30 грудня 2010 року, із земельною ділянкою площею 0,1800 га, яка перебуває в користуванні ОСОБА_1 ; зазначити за рахунок чого збільшилась земельна ділянка з площі 0,1000 га до площі 0,1210 га, що розташована по АДРЕСА_1 (а. с. 37-50, т. 2).

Установивши, що експертні висновки щодо фактичного користування земельними ділянками виконано, виходячи з показів сторін, землевпорядною документацією наявність перетину земельних ділянок не встановлено, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу (стаття 110 ЦПК України).

Таким чином, ОСОБА_1 не довела порушення її прав на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 площею 0,18 га, щодо якої рішенням Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19 серпня 2014 року № 30 їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації.

Вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясували обставини справи, надали належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилання у касаційній скарзі на те, що при виділенні у власність земельної ділянки площею 0,12 га ОСОБА_2 не погоджувала її межі з нею, як суміжним користувачем земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлення землевпорядної документації є допоміжною. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Тобто, при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акта погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) та постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справах: № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18), № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18).

Щодо додаткового судового рішення

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина друга статті 137 ЦПК України).

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним щодо предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 , останньою надано: рахунок від 16 березня 2018 року (а. с. 26, т. 2); розрахунок виконаних робіт від 27 грудня 2019 року (а. с. 2, т. 3); квитанцію до прибуткового касового ордера від 27 грудня 2019 року (а. с. 3, т. 3).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції з`ясував склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. При визначенні суми відшкодування суд обгрунтовано виходив з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру.

Висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду, а також спростовуються встановленими вище обставинами справи, в основному направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2019 року, додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 лютого 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк