Головуючий суду 1 інстанції - Кордюкова Ж.І.
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 409/1398/18
Провадження № 22-ц/810/259/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Луганської В.М.

суддів: Коновалової В.А., Єрмакова Ю. В.

за участю секретаря судового засідання Перишкіна Т.М.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»

відповідачі- ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 лютого 2020 року ухвалене судом у складі судді Кордюкової Ж.І.

за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит,

в с т а н о в и в:

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк», яке перейменовано в Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк») звернулося до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказало, що між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір про іпотечний кредит № 713 від 29 листопада 2012 року.

Відповідно до п.п.1.1-1.3 кредитного договору банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору кредит у сумі 300000,00 грн, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за нарахування кредитом в розмірі 18,5 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені договором. Кредит надавався готівкою одноразово строком на 240 місяців терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 26 листопада 2032 року на придбання трикімнатної квартири за договором купівлі- продажу.

Згідно п.п. 1.5 -1.6.1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався сплачувати проценти та проводити погашення кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним, ануїтетними платежами в сумі 4690,00 грн.

В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 29 листопада 2012 року з ОСОБА_2 .

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку .

Згідно п. 1.1., 3.1, 3.2. договору поруки поручитель зобов`язувався перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором, а також додатковими договорами до нього, що укладені та можуть бути укладені в майбутньому. Поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник.

Відповідно до п. 2.1. договору поруки у разі порушення боржником виконання зобов`язання, кредитор має право вимагати від поручителя виконання зобов`язання боржника перед кредитором згідно з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому цим договором.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання щодо погашення кредиту та своєчасної сплати процентів за його користування, позивачем з метою погашення простроченої заборгованості на адресу реєстрації боржника та поручителя 17 січня 2018 року направлені вимоги про усунення порушень відповідно до кредитного договору, якими повідомлено про наявність у позичальника заборгованості за кредитом, необхідність виконання порушеного зобов`язання, а також попереджено їх про вжиття банком заходів для захисту порушених прав.

Станом на 05 червня 2018 року утворилася заборгованість за кредитним договором № 713 від 29 листопада 2012 року у сумі - 601 885,52 грн, яка складається з:

борг за кредитом в розмірі 293168,78 грн.;

відсотки за користування кредитом з 02 липня 2014 року по 01 червня 2018 року в розмірі 219 461, 98 грн.;

інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 3391,37 грн.;

інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 72725,69 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01 серпня 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 603,54 грн.;

три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01 серпня 2013 року по 05 червня 2018 року в розмірі 12534,16 грн.;

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит №713 від 29 листопада 2012 року станом на 05 червня 2018 року у сумі 601885,52 грн, та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 9028,28 грн.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 лютого 2020 року позовні вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 29 листопада 2012 року № 713 у сумі 480472, 94 грн., з яких: прострочена заборгованість по кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 9326,63 грн. та строковий борг в сумі 281472,59 грн.; відсотки за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 153663,68 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 1506,14 грн.; інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 28153,50 грн.; три відсотки річних за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 361,71 грн.; три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 5988,69 грн.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» судові витрати у розмірі 7207, 28 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ «Державний ощадний банк України» в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області в частині відмови у задоволенні позову про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 за договором про іпотечний кредит № 713 від 29 листопада 2012 року, яка станом на 05 червня 2018 року складає 601885,52 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано норми матеріального права, а саме ст. ст. 251 - 254, 530, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 1 від 29 листопада 2012 року з ОСОБА_2

Пунктом 4.2. договору поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п. 5.4 цього договору не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 5.4 договору поруки встановлено збільшення строків позовної давності у відповідності до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачені умовами кредитного договору та цього договору. Сторонами узгоджено припинення поруки, якщо кредитор протягом 3 (трьох) років не пред`явить вимоги до Поручителя. Вказані умови договору поруки свідчать про те, що строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України встановлено саме договором поруки, а тому застосування судом першої інстанції вимоги ст. 559 ЦК України щодо не встановлення у відповідному договорі поруки строку припинення поруки не знаходить свого підтвердження з підстав, визначених умовами п. п. 4.2, 5.4. Договору поруки, тому висновок суду щодо припинення поруки до 09.01 2018 року не відповідає вимогам закону.

Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за звітним (п. 1.5. Кредитного договору), а за договором поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, тому з часу несплати кожного з платежів починається обраховування встановленого п. п. 4.2., 5.4. договору поруки трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції в порушенням норм ЦПК України необґрунтовано відмовив у стягненні кредитної заборгованості з поручителя, посилаючись на те, що позивачем не надано розрахунку заборгованості в межах строку дії поруки.

В судовому засіданні представник АТ «Державний ощадний банк України» підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений у відповідності до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 про місце та час судового засідання повідомлена у визначеному законом порядку. Відповідно до ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки про місце та час судового засідання повідомлені у визначеному законом порядку.

Заслухавши доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги АТ «Державний ощадний банк України» оскаржує рішення суду в частині відмови в задоволенні заявлених вимог до поручителя ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором про іпотечний кредит від 29 листопада 2012 року № 713 у сумі 480472, 94 грн. та судових витрат у розмірі 7207, 28 грн. не оскаржується учасниками справи, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в частині відмови у задоволенні вимог банку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог щодо стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України порука припинена до 09 січня 2018 року і позивач не надав розрахунку заборгованості в межах строку дії поруки.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 29 лисопада 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 713, відповідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 300000,00 грн. на строк 240 місяців зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 18,5% річних з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 26 лисопада 2032 року для придбання трикімнатної квартири за договором купівлі-продажу, зі сплатою щомісячних ануїтетних платежів в сумі 4690,00 грн.

29 листопада 2012 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 300000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, згідно розрахунку позивача утворилася заборгованість у розмірі 601885,52 грн., яка складається з: борг за кредитом в розмірі 293168,78 грн.; відсотки за користування кредитом з 02.07.2014 року по 01.06.2018 року в розмірі 219461,98 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати кредиту в розмірі 3391,37 грн.; інфляційні втрати банку з липня 2014 року по травень 2018 року за прострочення сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 72725,69 грн.; три проценти річних за прострочення сплати кредиту з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 603,54 грн.; три проценти річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом з 01.08.2013 року по 05.06.2018 року в розмірі 12534,16 грн.

29 листопада 2012 року між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір поруки №1, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок відповідати солідарно в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , що випливають з договору про іпотечний кредит від 29 листопада 2012 року №713.

Пунктом 4.2 договору поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строків позовної давності, визначених у п.5.4. цього договору не пред`явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.5.4 договору поруки сторони домовилися про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань поручителя (в тому числі, але не виключно, щодо погашення суми кредиту, сплати процентів за його користування, комісійних винагород, штрафів, пені, тощо), що передбачено умовами кредитного договору та цього договору.

Пунктом 4.2.1- 4.2.2 кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати від позичальника при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами більше ніж на три календарних місяці, а також в інших випадках, передбачених договором, дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість у примусовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 10 січня 2018 року за № 110.20.-13/156/2341/2018-12/вих на адресу боржника та за № 110.20.-13/157/2343/2018-12/вих на адресу поручителя направив вимоги про дострокове повернення кредиту за договором про іпотечний кредит №713 від 29 листопада 2012 року, розрахованої станом на 02 січня 2018 року.

Тобто, у січні 2018 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому кредитним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п.1.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати погашення кредиту та сплачувати проценти щомісячно ануїтетними платежами в сумі 4690, 00 грн. щомісячно.

Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, у постанові від 19 жовтня 2016 року № 1265цс15, у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12, які згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Як встановлено, позивач звернувся до суду з позовною заявою 09 липня 2018 року.

Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, яка виникла до 08 липня 2015 року за кредитним договором пред`явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, оскільки договором поруки пунктом 5.4. сторонами узгоджено припинення поруки, якщо кредитор протягом 3 (трьох) років не пред`явить вимоги до поручителя.

Таким чином, порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 01 липня 2014 року по 08 липня 2015 року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині кредитної заборгованості, яка виникла за період з 09 липня 2015 року по 01 червня 2018 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов`язань за вказаний вище період до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.

Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував помилково дійшов висновку про припинення поруки до 09 січня 2018 року та необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог до поручителя у зв`язку з ненаданням позивачем розрахунку заборгованості в межах дії строку поруки.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення кредитної заборгованості з боржника та поручителя, позивач до позовної заяви додав розрахунок заборгованості. Суд першої інстанції, зробивши висновки щодо неприпинення поруки в іншій частині, зобов`язаний був навести розрахунок кредитної заборгованості, яка підлягає стягненню з поручителя.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.3.1 договору поруки поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором у тому обсязі, що і боржник.

Рішення Сєвєродонецького суду Луганської області від 11 лютого 2020 року в частині розрахунку заборгованості позивачем не оскаржується, з урахуванням того, що поручитель відповідає по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором у тому обсязі, що і боржник, то на користь позивача з поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за договором про іпотечний кредит від 29.11.2012 року №713 у сумі 480472, 94 грн. з яких:

прострочена заборгованість по кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 9326,63 грн. та строковий борг в сумі 281472,59 грн.;

відсотки за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 153663,68 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 1506,14 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 28153,50 грн.;

три відсотки річних за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 361,71 грн.;

три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 5988,69 грн.

З урахуванням викладеного, відповідно до п.п.1, 4 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині відмови у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 29 листопада 2012 року № 713 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача до поручителя ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованості за договором про іпотечний кредит від 29 листопада 2012 року № 713 у сумі 480472, 94 грн.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником при поданні апеляційної скарги сплачений судовий збір в сумі 13542, 42грн., що підтверджується платіжним дорученням (а. с. 205).

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги на користь скаржника підлягає стягненню з ОСОБА_2 документально підтверджені судові витрати сплачені скаржником при поданні апеляційної скарги у розмірі 10810, 91 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 11 лютого 2020 року в оскаржуваній частині щодо позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 скасувати і в цій частині ухвалити нове рішення.

Заявлені вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який є солідарним боржником з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за договором про іпотечний кредит від 29 листопада року № 713 у сумі 480472 (чотириста вісімдесят тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 94 коп., з яких:

прострочена заборгованість по кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 9326,63 грн. та строковий борг в сумі 281472,59 грн.;

відсотки за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 153663,68 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 1506,14 грн.;

інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 28153,50 грн.;

три відсотки річних за прострочення сплати кредиту за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 361,71 грн.;

три відсотки річних за прострочення сплати відсотків за користування кредитом за період з 09.07.2015 року по 01.06.2018 року в сумі 5988,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк», суму судових витрат у розмірі 10810 (десять тисяч вісімсот десять) грн. 91 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови

Під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді В. А. Коновалова

Ю.В. Єрмаков