Справа №557/1069/15-ц
Провадження №4-с/557/2/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року смт. Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Пацка Д.В.

секретар судового засідання Довгалець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Гоща скаргу ОСОБА_1 до Рівненського міського відділу Державної виконавчої служби у Рівненській області, третя особа на стороні позивача: ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача: АТ «Банк «Фінанси та кредит» на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою до державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, що 18.11.2015 року видано виконавчий лист про стягнення в солідарному порядку сум и заборгованості за кредитним договором №Ф1-08/59045-20 від 11 березня 2008 року перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 160804,70 гривень з основного боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1

23.09.2016 року постановою про відкриття виконавчого провадження, постановленою державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження ВП №52306312.

Скаржник вказує, що 22 серпня 2018 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» укладає договір про відступлення/купівлі-продажу/ права вимоги за результатами відкритих електронних торгів №UA-EA-21089-06-18-000073-b від 06.08.2018 року з ОСОБА_3 на суму боргу за кредитним договором №Ф1-08/59045-20 від 11 березня 2008 року перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 160804,70 гривень.

Окрім того, вказує що виконавчий лист, виданий Гощанським районним судом, є одним на двох боржників в порядку солідарності і розподілу на особи не підлягає.

Вказує що, незважаючи на вказані дії, державним виконавцем Рівненського міського відділу ДВС ГТУЮ у Рівненській області Адашинським М.С., 07.05.2019 року винесена постанова про звернення стягнення на пенсію та інші доходи боржника, яка направлена до ГУ ПФУ у Рівненській області про стягнення з останньої 20% доходу до виплати загальної суми боргу в сумі 177099,93 гривень.

Вважає такі дії державного виконавця незаконним, оскільки вказаний бог погашено новим кредитором перед старим кредитором, у зв`язку з відступленням права вимоги від 22.01.2018 року.

Зазначає, що про порушення своїх прав дізналась лише після стягнення з пенсійного рахунку 20% доходу. Оскільки документи що виконавчого провадження були відсутні, вимушена була збирати ці документи і у зв`язку з цим пропустила строки, встановлені для звернення із скаргою до суду.

Просить суд визнати причини строку на оскарження дій державного виконавця поважними та поновити їх; постанову про звернення на пенсію та інші доходи боржника від 07.05.2019 року визнати незаконною та скасувати; зобов`язати державного виконавця Рівненського міського ДВС ГТУЮ в Рівненській області прийняти рішення про повернення коштів, стягнутих на підставі постанови від 07.05.2019 року.

Представник відповідача подав до суду заперечення щодо вказаної скарги, в якій зазначив, що скасування постанови про звернення стягнення на пенсію та інші доходи боржника від 07.05.2019 року порушує права нового кредитора ОСОБА_3 та держави, оскільки виконавчий збір згідно п. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» стягується до Державного бюджету України. У зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_1 .

В судове засідання скаржниця (стягувач) не з`явилась, подала заяву, в якій скаргу підтримує, просить її задовольнити в повному обсязі.

Представник Рівненського міського ДВС ГТУЮ в Рівненській області, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте з заявами чи клопотаннями про неможливість розгляду справи у його відсутність до суду не звертався.

Третя особа на стороні позивача в судове засідання також не з`явився, клопотань про розгляд справи у його відсутності не надавав.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання також не з`явився, клопотань про розгляд справи у його відсутності не надавав.

Відповідно до ч. 2ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість виконання судових рішень закріплена також конвенцією «Про захист прав та свобод людини», яка ратифікованаЗаконом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівніКонституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення, яке підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок.

Суд враховує також позицію Європейського суду з прав людини, згідно якої право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Юрій Іванов проти України).

Орган виконавчої служби зобов`язаний вжити усіх заходів до виконання виконавчих документів, оскільки протилежний підхід взагалі знівелював би суть виконавчих документів.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 5 Закону вказує, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців).

Відповідно до ч.1ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 23.09.2016 року постановою про відкриття виконавчого провадження, постановленою державним виконавцем Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрито виконавче провадження ВП №52306312.

Скаржниця вказує на те, що виконавчий лист, виданий Гощанським районним судом, є одним на двох боржників в порядку солідарності і розподілу не підлягає.

Проте, суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 11.06.2016 року), у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Тобто за рішенням Гощанського районного суду від 18 листопада 2015 року було видано два виконавчі листи, де боржниками були ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до яких виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 перебувало на виконанні в Рівненському міському відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області, а виконавче провадження, де боржником є ОСОБА_2 , перебувало на виконанні у приватного виконавця Сідоренка С.П.

Судом установлено, що 22 серпня 2018 року між ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» укладає договір про відступлення/купівлі-продажу/ права вимоги за результатами відкритих електронних торгів №UA-EA-21089-06-18-000073-b від 06.08.2018 року з ОСОБА_3 на суму боргу за кредитним договором №Ф1-08/59045-20 від 11 березня 2008 року перед ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» в сумі 160804,70 гривень.

Згідно п. 2.2. за цим договором Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4.1. до цього Договору, набуває наступні права кредитора за Основними договорами: право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами щодо сплати Боржниками грошових коштів у сумах, вказаних у Додатку №1 до цього договору.

Суд відхиляє твердження скаржника щодо того, що борг на даний час перед банком не існує, оскільки відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

При відступленні права вимоги не відбувається припинення або зміна зобов`язання, а лише змінюється кредитор у відповідному зобов`язанні.

Згідно ч.1, 2 ст. 442 ЦК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно п. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень (редакція від 27.03.2018 року), у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Натомість, матеріали справи не містять доказів щодо звернення сторін виконавчого провадження до державного виконавця чи до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що заміна сторони виконавчого провадження не передбачає закінчення виконавчого провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 19.01.2019 року) Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відтак, суд вважає безпідставною вимогу скаржника щодо визнання неправомірними дій державного виконавця щодо винесення постанови від 07.05.2019 відносно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні ВП №52306312, адже така дія була вчинена у передбаченому законом порядку.

Жодних доказів того, що при винесенні оскаржуваних постанов державний виконавець вийшов за межі чинного законодавства, суду не надано.

У відповідності до ч.ч.1, 5, 6ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, заявником не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б підтверджували протиправність дій державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду та незаконність оскаржуваних постанов.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України,Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст.81,260,447-453 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження дій Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області.

Відповідно до "Прикінцеві положення" ЦПК України пункту 3 такого змісту:

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя Д.В. Пацко