справа № 208/313/20
№ провадження 2/208/1218/20
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2020 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

Головуючого, судді - Івченко Т.П.

За участю: секретаря судового засідання Корнієнко К.Є.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Кам`янське Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання»,-

встановив:

1.Позиція позивача.

В січні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач ОСОБА_1 , просить:

-Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, щомісячно на час навчання до 30.06.2025 року.

В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , 16 вересня 2008 року шлюб з ОСОБА_2 було розірвано. 12 січня 2017 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , після чого змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Відповідно до актового запису № 02 від 24.02.2018 року зробленого Заводським районним у місті Кам`янське відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області прізвище сина « ОСОБА_4 » змінено на « ОСОБА_6 ». ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є студентом 1-го медичного факультету Запорізького державного медичного університету денної форми навчання за державним замовленням. Термін навчання до 30.06.2025 року, відповідно до довідки № 2599 від 18.12.2019 року, стипендію не отримує. В період навчання проживає в гуртожитку університету, вартість якого за рік складає 6240,00 гривень, т 475,00 гривень вартість за охорону гуртожитку. Відповідач періодично сплачував аліменти на утримання дитини до досягнення віку повноліття, на підставі рішення Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області. Позивач працює в ТОВ «НТ Агрохім 2018», середній заробіток складає 3537,14 гривень, відповідно до довідки № 0000-000004 від 20.12.2019 року.

22 вересня 2020 року позивач ОСОБА_3 надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що викладені обставини відповідачем ОСОБА_2 не відповідають дійсності, адже у сторін двоє дітей, ще є повнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В провадженні Заводського районного суду перебуває справа про стягнення заборгованості про стягнення боргу та пені за порушення сплати аліментів, що підтверджує системну не сплату аліментів, що є батьківським обов`язком. Батько нехтує своїм обов`язком, щодо утримання та виховання дитини. Що стосується хворої матері, то дійсно є бабуся, яка живе та утримує себе самостійно, онуки регулярно її відвідують та допомагають по господарству, бо її син працює неофіційно за кордоном., що можна перевірити зробивши запит до прикордонної служби. На позовній заяві наполягає, та прохає задовольнити в повному обсязі.

24 вересня 2020 року позивач ОСОБА_3 надала до суду у відповідності до статті 43, 49 ЦПК України додаткові пояснення, в яких спростовує інформацію, щодо припинення фактичних відносин відповідача ОСОБА_2 з другою дружиною, та факт винаймання житла, що спричинило його тяжке матеріальне становище.

2. Позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 , скористався своїм процесуальним правом та у строк визначений ЦПК України подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить врахувати доводи та факти викладенні у відзиві та винести рішення по даній справі. Щодо змісту відзиву відповідачем зазначено:

- що 18 червня 2011 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8 , шлюб, у Заводському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 192;

- від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- в серпні місяці стали проживати окремо;

- 12 серпня 2020 року ОСОБА_10 подала до суду заяву про стягнення аліментів на утримання дитини;

- має на утримані матір ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка потребує сторонньої допомоги;

- наразі безробітній;

- поданий позов ставить його в вкрай тяжке матеріальне становище, оскільки в разі задоволення позовних вимог виконавча служба буде йому нараховувати аліментів, як не працюючому, щ приблизно складає 2800 гривень;

- на сьогоднішній день винаймає житло, забезпечує себе, обох дітей та матір, та коштів не вистачає, оскільки постійного заробітку не має;

- просить визначити розмір аліментів 1000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, та наголошує, що сину ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 виповниться 15 січня 2025 року, та у відповідності до законодавства батьки повинні утримувати дітей до 23 років, а не 30 червня 2025 року, як зазначено позивачем.

3. Позиція третьої особи.

Третя особа, на стороні позивача ОСОБА_3 , подав заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі, прохав позов задовольнити в повному обсязі.

4. Процесуальні питання пов`язанні з розглядом справи.

16.01.2020 року позивач ОСОБА_3 звернулась до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом.

17.03.2020 року ухвалою Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, за наявними у справі матеріалами.

02.07.2020 року третя особа ОСОБА_3 , подав заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі, прохав позов задовольнити в повному обсязі (а.с. 36).

02.09.2020 року відповідач ОСОБА_2 особисто під розпис отримав копію позовної заяви із додатками (а.с. 46).

02.09.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано клопотання про перенесення судового засідання (а.с. 47).

21.09.2020 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву (а.с. 54-56), з копією висновку ЛКК на ім`я ОСОБА_11 (а.с. 57).

24.09.2020 року позивачем ОСОБА_3 подано відповідь на відзив та додаткові пояснення по справі (а.с. 60-62), та додаткові пояснення по справі (а.с. 64-65).

06.10.2020 року представником відповідача ОСОБА_13 подано заяву про відкладення судового розгляду, з підстав можливості ознайомлення зі справою, та вразі потреби надання письмових заперечень з даного приводу (а.с. 68).

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється на підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України.

При вирішенні питання щодо відкладення судового розгляду за заявою представника ОСОБА_13 від 06.10.2020 року, суд виходить з наступного.

Так, відкриваючи провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, судом роз`яснено сторонам порядок подання доказів, відзиву на позову, та інше (а.с. 20-21).

Таким чином, відповідач мав право подати в строк, до п`ятнадцяти днів із дня вручення копії позовної заяви із додатками, в тому числі ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження, які отримані ним особисто 02.09.2020 року, що підтверджено його особистою розпискою та підписом (а.с. 46), подати як відзив на позов, так і докази в підтвердження обставин, на яких ґрунтується заперечення, а також подати зустрічний позов.

Судом у зазначеній ухвалі від 17.03.2020 року роз`яснено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежать від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, судові засідання призначалися на 15.04.2020 року, 02.07.2020 року, 02.09.2020 року, 06.10.2020 року, на які відповідач повідомлявся в передбаченому ЦПК України порядку шляхом направлення судових викликів (повістки), в тому числі і шляхом направлення смс-повідомлень, що підтверджено матеріалами справи (а.с. 22, 28, 31, 32,35, 38-39, 41, 43-44, 46, 47, 51, 53).

В передбачений ЦПК України 15-ти денний строк відповідачем, який обраховується з 02.09.2020 року та закінчується 17.09.2020 року, відповідачем ОСОБА_2 не подано відзиву на позов та доказів.

В той же час 21.09.2020 року зареєстровано за вхідною кореспонденцією поданий ОСОБА_2 відзив на позов від 18.09.2020 року (а.с. 56), заяв про поновлення строку на подачу відзиву пропущеного з поважної причини відповідачем не заявлено.

Довіреність від імені відповідача ОСОБА_2 на ім`я представника ОСОБА_13 оформлена 18.09.2020 року, що підтверджено копією довіреності (а.с. 69), а тому представник будучи наділений правом на представництво інтересів відповідача, не був обмежений у праві на ознайомлення зі справою, починаючи з 18.09.2020 року, але жодного разу до суду не прибував з метою ознайомлення зі справою.

Крім того, справа станом на 06.10.2020 року не містить інших матеріалів крім позовної заяви із додатками, відзиву на позов ОСОБА_2 , та відповіді на відзив позивача від 24.09.2020 року, які отримані відповідачем завчасно.

Так, згідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З метою встановлення справедливого та ефективного захисту прав відповідно до частини 1 статті 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керуючись принципом верховенства права та у відповідності до пункту 11частини 2 статті 1 ЦПК України неприпустимості зловживання процесуальними правами.

А тому, вирішуючи клопотання представника відповідача ОСОБА_13 від 06.10.2020 року, про відкладення судового розгляду для надання часу на ознайомлення зі справою, враховуючи що представник набув права на представництва відповідача ОСОБА_2 згідно довіреності від 18.09.2020 року, та що в період з 18.09.2020 року представник будучи необмеженою у праві на ознайомленні зі справою, своїм правом не скористалася, поважності не здійснення процесуальних дій, а саме на ознайомлення з матеріалами справи, з поважних причин, жодним чином не зазначено та не підтверджено, що у сторони відповідача станом на 06.10.2020 року з 02.09.2020 року сплив строк на подання доказів по справі, а представником відповідача ОСОБА_13 не зазначено які докази сторона відповідача бажає подати, так як формулювання «у разі потреби», не обґрунтовує позицію відповідача, а тому враховуючи приписи ч. 2 ст. 223, ст. 240 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

5. Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який 16 вересня 2008 року розірвано, що підтверджено копією свідоцтва по розірвання шлюбу виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, свідоцтво серія НОМЕР_1 (а.с.12).

У сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина син ОСОБА_4 , о підтверджено копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Баглійського районного управління юстиції міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області (а.с. 10).

12 січня 2017 року ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 уклали шлюб, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 виданого Дніпровським районним у місті Дніпродзержинську відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 13).

24 лютого 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 змінив ім`я, на « ОСОБА_3 », що підтверджується копією свідоцтва серія № НОМЕР_4 від 24 лютого 2018 року виданого Заводським районні у місті Кам`янське відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.)

Відповідно до копії виконавчого листа від 08 вересня 2006 року виданого Заводським районним судом міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області по праві № 2-223-2006 року за позовом ОСОБА_14 до ОСОБА_2 «про стягнення аліментів», з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 стягнуто аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку на утримання двох дітей: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення дітьми вку повноліття (а.с.14).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є студентом 1-го медичного факультету Запорізького державного медичного університету денної форми навчання за державним замовленням (а.с. 3).

Термін навчання до 30.06.2025 року, відповідно до довідки № 2599 від 18.12.2019 року, стипендію не отримує (а.с. 3)

В період навчання проживає в гуртожитку університету, вартість якого за рік складає 6240,00 гривень, та 475,00 гривень вартість за охорону гуртожитку, що підтверджується квитанціям про сплату (а.с. 15).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 працює в ТОВ «НТ Агрохім 2018», середній заробіток складає 3537,14 гривень, відповідно до довідки № 0000-000004 від 20.12.2019 року (а.с. 5).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщені /будинку осіб ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із зареєстрованими членами родини:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

- ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_11 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4).

також факт проживання за адресою: АДРЕСА_1 підтверджено:

-Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1219- (а.с. 8);

-Довідкою про місце проживання особи (а.с.9).

6. Правові норми законодавства застосовані судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду із позовом, повинна дотримуватись норм процесуального законодавства.

Частиною першою статті 6 Конвенції, яка з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину ( стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України (в редакції, чинній на час вирішення справи судами попередніх інстанцій) при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

7. Висновки та мотиви прийнятого рішення.

Суд враховує, що розгляд справі відбувається під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та те, що строки, визначені статтями ЦПК України продовжуються на строк дії такого карантину, та будь яких клопотань сторона відповідача не подавала, а тому в задоволені заяви про перенесення розгляду справи слід відмовити.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову. Принцип належності доказів полягає в тому, що суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Слід зазначити, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом. Питання про прийняття доказів спершу повинно вирішуватися під час їх представлення суду. Однак остаточно може з`ясуватися неналежність доказу і на подальших стадіях, під час їх оцінки судом, аж до проголошення рішення.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів. З усіх поданих особами, що беруть участь у справі, доказів суд повинен відібрати для подальшого дослідження та обґрунтування мотивів рішення лише ті з них, які мають зв`язок із фактами, що підлягають установленню. Отже, належність доказів нерозривно пов`язана з предметом доказування у справі, який, в свою чергу, визначається предметом позову.

Належність доказів - спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об`єктивної істини.

Належність доказів - це міра, що визначає залучення до процесу в конкретній справі тільки потрібних і достатніх доказів. Під належністю доказу розуміється наявність об`єктивного зв`язку між змістом судових доказів (відомості, що містяться в засобах доказування) і самими фактами, що є об`єктом судового пізнання.

Традиційно правило допустимості доказів у процесуальному праві розумілось як певне, встановлене законом обмеження у використанні доказів у процесі вирішення конкретних справ, що є наслідком наявності письмових форм фіксації правових дій та їх наслідків.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні підтверджуватися певними засобами доказування або певні обставини не можуть підтверджуватися певними засобами доказування.

Відповідно дост.129 Конституції України Суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини, та рішень Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року, від 22.10.2010 року, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011 принцип правової визначеності (основу якого утворює ідея передбачуваності (очікуваності) суб`єктом відносин визначених правових наслідків) є складовим елементом верховенства права.

Відповідно до підпункту «m» пункту 1, також п. 47, 49 висновків та рекомендацій Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень (від 18.12.2008р.), якість судового рішення залежить насамперед від якості його обґрунтування, яке може містити тлумачення юридичних принципів; при цьому завжди необхідно дбати про забезпечення правової визначеності та послідовності. Однак коли суд вирішує відійти від попередньої практики, у рішенні слід чітко вказати про це.

При цьому законність судового рішення виступає однією з гарантій встановлення істини у справі та забезпечення захисту прав і свобод людини. У цьому зв`язку законодавчий зміст принципу законності є тим положенням, яке гарантує абсолютний правовий захист, що надає можливість суб`єктам права бути захищеними у правовий спосіб незалежно від будь-яких обмежень приватного чи державного характеру.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 21 лютого 2018 року, справа № 736/719/16-ц, провадження № 61-2068св18 істотним порушенням норм процесуального права є зокрема, порушення судами першої та апеляційної інстанцій процедури встановлення фактичних обставин справи на підставі припущень, без підтвердження їх доказами.

Справедливість судового рішення вимагає, аби рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Так, у Постанові ВС від 17.04.2019 року у справі № 644/3610/16-ц, викладено правову позицію згідно до якої Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходиться інша дитина, є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження зазначених доказів. Крім того, необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній доньці, яка її потребує.

Судом враховується, що звертаючись до суду із заявою ОСОБА_3 , підтвердив що він потребує матеріальної допомоги батька, така позиція викладена і позивачем ОСОБА_3 у позовній заяві, згідно до якої позивач наголошує що їх з відповідачем спільний син навчається на стаціонарі, не має можливості заробляти на своє навчання, та потребує допомоги батьків в тому числі на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, оскільки стипендія не покриває цих витрат.

Факт того, що ОСОБА_3 , є сином позивача та відповідача підтверджено свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10), який змінив своєї ім`я згідно до свідоцтва про зміну імені від 24.02.2018 року актовий запис № 02 (а.с. 11), а саме в частині зміни прізвища з « ОСОБА_16 » на ОСОБА_6 .

Згідно до ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Таке право підтверджено довідкою про склад сім`ї позивача ОСОБА_3 (а.с. 4).

Факт навчання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 у навчальному закладі Запорізький державний медичний університет, підтверджено довідкою № 2599 від 18.12.2019 року (а.с. 3), згідно до якої підтверджено навчання ОСОБА_3 як студента медичного факультету, денної форми навчання за держзамовленням за спеціальністю «222-медицина (магістр)». Згідно до довідки підтверджено строк навчання з 01.09.2019 року по 30.06.2025 рік.

Суд враховує, що позивачем та 3-ою особою наголошено на відсутності заробітку у ОСОБА_3 , який би забезпечив його харчування, проживання, та інші життєві потреби пов`язані із навчанням без допомоги батьків.

Факт витрат на оплату проживання ОСОБА_3 у гуртожитку навчального закладу на суму 6240 гривень 00 копійок, та сплату за охорону гуртожитку на суму 475 гривень 00 копійок, підтверджено квитанціями (а.с. 15).

А тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо наявності потреби ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у допомозі своїх батьків в його утриманні на період його навчання, але не більш ніж до досягнення ним 23 -річного віку.

Щодо наявності можливості у батьків ОСОБА_3 , такого його утримання суд виходить з наступного.

Так, батьки в рівній мірі пов`язані зобов`язаннями щодо своїх дітей, які потребують їх допомоги, навіть і після набуття ними повноліття.

В той же час, судом встановлено, що з часу повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме в період з 15 січня 2020 року відповідач не надає матеріальної допомоги сину, не цікавиться його життям, не приймає участі у вирішенні його життєвих потреб, що підтверджено позовною заявою ОСОБА_3 та заявою ОСОБА_3 від 02.07.2020 року.

В той же час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримує допомогу лише від матері ОСОБА_3 , яка має середньомісячних дохід в межах 3469 гривень 55 копійок на місяць, що підтверджено довідкою ТОВ «НТ Агрохім 2018» (а.с. 5).

При оцінці позиції відповідача, суд враховує що відзив ОСОБА_14 поданий у строк що перевищує 15-ти денний строк з дня отримання копії позовної заяви із додатками, в тому числі ухвали про відкриття провадження по справі отриманих ним 02.09.2020 року, так як відзив підписаний 18.09.2020 року та поданий до суду згідно до реєстрації вхідної кореспонденції лише 21.09.2020 року (а.с. 54).

Також судом враховується, що жодного доказу в розумінні ст.ст. 76, 78 ЦПК України, відповідачем ОСОБА_14 на підтвердження заявлених обставин не подано, а саме те, що на його утримані перебуває інша родина, не надано, а ні свідоцтва про укладання шлюбу, а ні свідоцтва про народження дитини ОСОБА_17 , а ні будь-якого доказу (довідку, акт, та інше) про склад його сім`ї;

Також відповідач ОСОБА_14 стверджує, що у нього на утримані є мати, яка потребує допомоги, для підтвердження цієї обставини надано копію висновку ЛКК на ім`я - ОСОБА_11 , 1935 року, відповідно до якої суд не може встановити ступінь родинної спорідненості з відповідачем та розмір необхідної матеріальної допомоги, яку необхідно надавати цій літній людини, рівень її доходів (пенсії, виплат, та інше).

Також відповідачем заявлено про стягнення з нього аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , але жодного доказу такого стягнення (рішення суду, копії виконавчого листа, постанови про відкриття виконавчого провадження, довідки з місця роботи, тощо) на підтвердженні заявлених обставин не долучено та суду не подано.

Що стосується заяви відповідача ОСОБА_2 про те, що на сьогоднішній день він винаймає житло, договору оренди житла чи найму житла до суду не надано, що також жодним чином не підтверджено.

Що стосується позиції відповідача ОСОБА_2 щодо відсутності відповідного рівня доходу для сплати заявлених аліментів, то суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності або відсутності доходів, та їх рівня.

Так, згідно до ст. 12 ЦПК України:

1. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

2. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

4. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно до ст. 13 ЦПК України:

1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, з боку відповідача не подано жодного та допустимого доказу на підтвердження своєї позиції та спростування позиції позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_3 є такими що знайшли своє підтвердження та обґрунтування в ході судового розгляду, не спростовані жодним доказом.

Щодо періоду стягнення заявлених аліментів на період навчання сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то такий період не може бути більшим ніж 23-ти річних вік сина, що обмежує їх стягнення 15 січня 2025 роком, а тому в цій частині позовні вимоги є такими що підлягають частковому задоволенню.

Щодо розмір заявлених позовних вимог, судом враховується що розмір аліментів заявлених позивачем визначено к 1/4 частина від доходу відповідача.

Враховуючи що стороною відповідача не надано жодного доказу свого працевлаштування та розміру доходів, то при вирішені цього питання суд враховує що такий розмір визначається в порядку ст. 200 СК України.

Так, згідно до ч. 1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Так, прожитковий мінімум на одну працездатну особу на час вирішення спору по суті становить 2197 гривень на місяць.

1/4 частина від зазначеного прожиткового мінімуму складає 549 гривень 25 копійок.

А тому, враховуючи вище викладене судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 жодним доказом не необґрунтовано та не доведено, його не спроможність надавати допомогу на утримання повнолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), а тому заявлений розмір аліментів є обґрунтованим та таким що підлягає застосуванню.

8. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Отже, у зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_19 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись вимогами ст.ст. 10, 76, 141, 259, 260, 263-265 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 «про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання» - задовольнити частково.

Стягувати аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , який продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , починаючи з «16» січня 2020 р., на період навчання ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , але не більше ніж до досягнення сином 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В силу ст. 430 ЦПК України рішення по справі в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Роз`яснити сторонам, що згідно до ч. 2 ст. 199 СК України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 - в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок ) гривень 80 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Заводський районний суд міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Івченко Т. П.