Справа № 645/2049/20
Провадження № 2/645/1227/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

за участю секретаря судового засідання Синьогуб А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом:

Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 17.03.2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав в результаті чого утворилась заборгованість за кредитом станом на 22.03.2020 року в сумі 33090,35 гривень, яка складається з наступного:

- 17973,47 грн. - заборгованість за тілом кредита, в тому числі:

17979,47 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредита;

- 7212,44 грн.- заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України;

- 6090,61 грн. - нарахована пеня;

- 250,00 грн. - штрафу (фіксована частина);

- 1563,93 грн. - штраф ( процентна складова).

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 13.04.2020 року провадження по справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.08.2020 року задоволено клопотання відповідача та у відповідача витребувані докази у справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. 18.06.2020 року до суду надійша заява відповідача, в якій він визнав позов частково та пояснив, що на станом на грудень 2018 року на картці «Універсальна» був ліміт 13000 грн., про що свідчить повідомлення від Банку від 19.12.2018 року про необхідність сплатити обов`язковий платіж в сумі 769,06 грн.. 22.12.2018 року відповідач звернувся до Банку із заявою про збільшення ліміту, але йому було відмовлено, про що свідчить повідомлення Банку від 22.12.2018 року. У січні 2019 року від Банку надійшло повідомлення про сплату обов`язкового платежу в сумі 776,19 грн., хоча сума використаних коштів була більшою, ніж у грудні, тому відповідач вважає, що ліміт був менший, ніж 16000 грн.. Також, відповідач зазначив, що з січня 2019 року за сімейними обставинами він не міг сплачувати відсотки, а коли почав їх сплачувати, то Банк заблокував картку. Крім того, відповідач просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

07.10.2020 року до суду надійшло заперечення відповідача, в якому він просив провести судове засідання без його участі та ухвалити рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у заяві позичальника від 17 березня 2008 року між сторонами узгоджено кредитний ліміт в сумі 1500 грн., проте не визначено умов та правил зміни суми ліміту, а також не встановлено відповідальності у вигляді нарахування пені та штрафів за порушення зобов`язання. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, пеню, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 17.03.2008 року, посилався Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору. Відповідач наголосив, що крім вищевказаної заяви, яка була ним підписана, йому не було надано для ознайомлення будь-яких Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він ознайомився і погодився з саме з цими Умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо умов та правил зміни кредитного ліміту, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. Також відповідач наголосив, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17 березня 2008 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (10.04.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин відповідач вважає, що та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві, яка була безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт не може свідчити про прийняття ним, як позичальником, запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином, відповідач важає, що позивач не довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позову.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Відповідно до кредитного договору від 17.03.2008 року, укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 , Банк надав Позичальникові кредит в сумі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту.

В заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді.

Відповідно до Умов кредитування з використанням кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які також підписані відповідачем, останній зобов`язався щомісяця сплачувати грошові кошти у розмірі 7% від суми заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості).

В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 22.03.2020 року утворилась заборгованість, які до цього часу не погашена.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що шляхом підписання Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку між банком та ОСОБА_1 17.03.2008 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит в розмірі 1500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В подальшому суми кредитного ліміту були збільшені: 31.12.2009 року до 2080,00 грн.; 171.07.2020 року до 4100,00 грн.; 14.10.2010 року до 4900,00 грн.; 19.11.2010 року до 5000,00 грн.; 14.07.2017 року до 13000,00 грн.; 07.08.2018 року до 16500,00 грн., що підтверджено довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 та Випискою за договором б/н станом на 24.04.2020 року (а.с. 32, 67-77).

Однак, відповідач належним чином свої зобов`язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 22.03.2020 року утворилась заборгованість за тілом кредиту в сумі 17973,47 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно пред`явлених банком до стягнення 84% річних, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 22.03.2020 року (а.с. 20) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Як зазначено вище, Заява та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку складають кредитний договір.

Вимоги до форми кредитного договору визначені у ст. 1055 ЦК України. Так, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З огляду на встановлену чинним законодавством обов`язковість письмової форми кредитного договору, внесення змін до кредитного договору повинно вчинятись також у письмовій формі. При цьому, письмова форма внесення змін до кредитного договору передбачає наявність підпису сторін кредитного договору під такими змінами.

Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При цьому, суд зауважує, що банком належними та допустимими доказами не доведено підписання позичальником змін до кредитного договору, зокрема, і в частині встановлення річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, на суму річних в розмірі 84 % від простроченої суми, а тому не доведено, що кредитним договором передбачений збільшений розмір відсотків річних.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що нарахування банком річних у розмірі 84% є безпідставним, а тому у визначеному банком розмірі річні не підлягають стягненню з відповідача.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, прострочив виконання грошового зобов`язання, тому з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, в сумі 257,58 грн. (з розрахунку: 7212,44 грн. / 84% х 3%).

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені в розмірі 6090,61 грн. суд вважає необхідним зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 17.03.2020 року ОСОБА_1 власноруч було підписано довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій сторонами погоджено умови кредиту (а.с. 35).

З цієї довідки вбачається, що сторонами досягнуто згоди про порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня (1) = (базова відсоткова ставка за договором) / 30 - нараховується за кожен день прострочки кредиту; пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. / 2 на місяць, нараховується один раз в місяць, при нарахуванні прострочки по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн / 10$ та більше.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 3 ст. 549 ЦК України, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача 6090,61 грн. пені є обґрунтованою, законною та підлягаючою задоволенню.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення штрафів суд керується наступним.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», з умовами якої погодився відповідач, також передбачений штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів: 250 грн + 5% від суми позову.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» штрафів в розмірі 250,00 грн (фіксована частина) та 1563,83 грн (процентна складова) відсутні.

Щодо заяви відповідача про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Враховуючи, що підписаною ОСОБА_1 анкетою-заявою від 17.03.2008 року не передбачений порядок погашення заборгованості (щомісячні чергові платежі чи повернення кредиту в повному обсязі у строк кредитування), виконання зобов`язання за таким договором відбувається за вимогою кредитора.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Оскільки умовами анкети-заяви, підписаної позичальником, не передбачено відповідної календарної дати або події, з якою пов`язується виконання зобов`язання за кредитним договором, Банк звернувся до суду з позовом квітні 2020 року, то саме з цього моменту боржник зобов`язаний повернути кредитору суму кредиту та відсотки, нараховані на прострочений кредит (ст. 625 ЦК України), з моменту встановлення банком такої вимоги про виконання зобов`язання.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, ухваленій під час розгляду цивільної справи 750/896/17-ц, що відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися під час розгляду дійсної цивільної справи.

Зважаючи на наведене, до звернення Банку до суду з позовом до ОСОБА_1 перебіг позовної давності у спірних правовідносинах до вищевказаних позовних вимог не починався, а отже, позовна давність до спірних вказаних правовідносин не застосовується.

Крім того, відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 22.03.2020 року, сума пені обчислена позивачем в межах встановленого ст. 258 ЦК України скороченого строку позовної давності.

Стосовно посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач ознайомився і погодився з саме з цими Умовами, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо умов та правил зміни кредитного ліміту, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, суд вважає необхідним зазначити, що матеріали справи містять підпис відповідача на заяві від 17.03.2008 року, в якій зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді, а також на Умовах кредитування з використанням кредитку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 17.03.2008 року, якими передбачений порядок нарахування, зокрема пені за невиконання договірних зобов`язань.

Крім того, з наданої позивачем Виписки за договором б/н, укладеним між сторонами 17.03.2008 року, станом на 24.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 весь період часу дії кредитного договору систематично користувався кредитними коштами (а.с. 66-77).

Таким чином, судом відхиляються заперечення відповідача, оскільки вони ґрунтуються на довільному та помилковому тлумаченні приписів чинного законодавства, недоведені суду жодним конкретним доказом, та позбавлені правового та фактичного обґрунтування.

На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 1544,98 грн..

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265, 273, 354ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" 17979,47 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту; 257,58 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України; 6090,61 грн. пені, 1544,98 грн. витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: м.Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 08.10.2020 року.

Суддя О.В. Федорова