ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року

м.Суми

Справа №592/17566/19

Номер провадження 22-ц/816/1050/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальне некомерційне підприємство «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікітченко Євгенії Вікторівни на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року в складі судді Хитрова Б.В., постановленого в м. Суми, повний текст судового рішення складено 20 лютого 2020 року,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з позовом у листопаді 2020 року, позивач просила суд визнати незаконним формулювання причини її звільнення, що зазначені в наказі від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України». Змінити формулювання причини її звільнення в наказі від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Зобов`язати уповноважених осіб КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» «Запис № 26 від 31.10.2019 «Звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» - вважати недійсним» та внести новий запис «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України». Стягнути з КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області на її користь вихідну допомогу у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у трудових відносинах з Комунальним некомерційним підприємством «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області та працювала на посаді сестри медичної поліклінічного відділення. З 07.10.2019 року за розпорядженням керівництва вона була переведена до іншого кабінету, де мала працювати з двома лікарями одночасно - ревматологом та кардіологом. Зазначає, що за штатом вона працювала на одній ставці сестри медичної, яка не передбачала роботу одночасно з двома лікарями. Як наслідок таких умов роботи, у неї виросла завантаженість вдвічі, але при цьому її заробітна плата не збільшилася. З огляду на це, вказує, що дана обставина є фактично суттєвою зміною істотних умов праці, про які її ніхто не попереджав. Також, зазначає, що вона є особою з інвалідністю 2 групи через захворювання, пов`язане з дією інших факторів при аварії на ЧАЕС, а тому робота в таких умовах має наслідком збільшення як фізичного, так і психоемоційного навантаження та не відповідає лікарським рекомендаціям індивідуальної програми реабілітації, встановленої для неї. Вказує, що продовжуючи працювати та знаходячись в нестерпних умовах праці, вона вимушена була під впливом морального тиску написати заяву про звільнення за власним бажанням з 31.10.2019 року. Однак, 29.10.2019 року вона надала відповідачу уточнюючу заяву в якій пояснила, що не погоджується зі зміною істотних умов праці, оскільки вбачає порушення трудового законодавства з боку роботодавця, а тому просила звільнити її з роботи з 31.10.2019 року на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 - адвокат Нікітченко Євгенія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення судом обставин справи, застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що позивач за штатним розписом працювала на посаді сестри медичної, яка не передбачала роботи з двома лікарями одночасно. Вказує, що позивач не заперечувала заміняти маніпуляційнцу медичну сестру чи медичну сестру суміжного кабінету, проте, вона також і не погоджувалася на те, щоб на неї було покладено подвійну завантаженість. Зазначає, що фактично відбулось суміщення посад та зміна інтенсивності праці. Таке навантаження є шкідливим для її здоров`я, я особи з інвалідністю ІІ групи. Крім того, суд не звернув увагу на відсутність письмового розпорядження керівництва про переведення її до іншого кабінету.

Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що позивач працювала медичною сестрою поліклініки з лікарем гастроентерологом Шаповаловою О.М. , яка підвищила свою кваліфікацію на курсах підвищення кваліфікації та отримала суміжну спеціалізацію «ендоскопія». У зв`язку з виробничою необхідністю та графіком роботи лікаря гастроентеролога з 10.00 у поліклініці, сестра медична поліклініки ОСОБА_1 була переміщена до 10.00 на інше робоче місце, а сама на прийом до лікаря - кардіолога. У період з 07.10.2019 до 17.10.2019 року вона працювала в межах свого робочого часу та виконувала посадові обов`язки згідно посадової інструкції, в межах її спеціалізації та кваліфікації, відповідно до колективного договору. В період з 07.10.2019 року до 17.10.2019 року сестра медична ОСОБА_1 вносила записи про пацієнтів до журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів (форма № 074/о). Згідно посадової інструкції позивача за нею не закріплене певне робоче місце або кабінет, оскільки медичні сестри займають посаду сестри медичної поліклініки КНП «Сумська ЦРКЛ» СРР СО. Таким чином позивача було переміщено на інше місце роботи, а не переведено. Просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є медичною сестрою поліклініки, а не визначеного кабінету, а тому робота у іншому кабінеті не є переведенням. Тому істотних змін в умовах праці позивача не відбулось, а обсяг роботи, заробітна плата, пільги та інші істотні умови праці відповідають трудовому законодавству. Крім того, позивачем не було доведено невиконання відповідачем вимог законодавства про працю.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, 05.11.2003 року позивача прийнято на посаду медсестри поліклініки до Сумської центральної районної лікарні на, яка в подальшому була перейменована в Сумську центральну районну клінічну лікарню, а потім, на підставі рішення Сумської районної ради від 22.02.2019 року реорганізована в Комунальне некомерційне підприємство «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області. (а.с. 13).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 20.09.2010 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності і згідно висновку МСЕК про умови та характер праці від 20.09.2010р. в своїй професії працездатна.

17.10.2019 року ОСОБА_1 написала заяву в якій просила звільнити її з займаної посади в зв`язку з створенням нестерпних психологічних умов праці з 31.10.2019 року (а.с.23).

29.10.2019 року позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій зазначила, що від звільнення не відмовляється, проте бажає уточнити причини та підстави свого звільнення. У вказаній заяві вона, серед іншого зазначила, що бажає звільнитися на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. (а.с. 15).

На підставі наказу Комунального некомерційного підприємства «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області від 24.10.2019 року № 123 - к. 31.10.2019 року ОСОБА_1 звільнено з посади сестри медичної поліклініки за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України (а.с.26). Із вказаного наказу вбачається, що позивач була з ним належним чином ознайомлена, проте не погодилася із підставою її звільнення.

Вже після звільнення позивача у листі директора медичного закладу від 12.11.2019 року останню повідомлено проте, що фактично її не перевели на іншу роботу, а відбулося її переміщення в межах того самого підприємства, але на інше робоче місце, з огляду на те, що вона працювала на посаді медичної сестри поліклініки за якою не закріплене певне робоче місце або кабінет.

Отже, питання щодо її звільнення з підстав ст. 38 ч. 3 КЗпП не вирішувалося у період її роботи в лікарні і адміністрація медичного закладу не була згодна на такі умови розірвання трудового договору з ініціативи працівника (а.с. 25).

Відповідно до посадової інструкції сестри медичної поліклініки Комунального некомерційного підприємства «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області затвердженої директором КНП «Сумська ЦРКЛ» ССР СО 01.04.2019 року, сестра медична має постійне місце роботи - кабінет, оснащений згідно типових вимог обладнанням та документацією.

Пунктом 21 посадової інструкції визначено, що при виробничій необхідності сестра медична поліклініки замінює маніпуляцій ну медсестру чи медсестру суміжного кабінету.

Згідно з ч. 1ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 38 КЗпП України визначено підстави для розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Частиною 3 ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 Кодексу законів про працю України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. (Постанова Верховного Суду від 13.06.2018 року по справі № 741/1128/17, постанова Верховного Суду України від 22.05.2013 року № 6-34цс13).

Також колегія суддів звертає увагу на те, що видаючи оскаржуваний наказ, відповідач не зазначив частину статті, на підставі якої було звільнено позивача, а саме ст. 38 КЗпП України, яка містить дві різні підстави для звільнення працівника, які мають різні юридичні наслідки. Зроблений відповідачем припис в наказі про те, що ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням з її згоди не можна розцінювати як посилання на конкретну частину статті 38 КЗпП України, оскільки звільнення як за частиною 1 так і за частиною 2 ст. 38 КЗпП України відбувається за волевиявленням працівника та за наявності його згоди на це.

Але позивач згоди на її звільнення за ч.1 ст. 38 КЗпП не надала.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для зобов`язання відповідача внести виправлення до наказу КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області від 24.10.2019 року № 123 - к в частині зміни правових підстав звільнення позивача, а також щодо відсутності підстав для зобов`язання уповноважених осіб відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки позивача, що стосуються зазначення правових підстав такого звільнення з огляду на те, що фактично в трудовій книжці позивача та в наказі про його звільнення не зазначено конкретних правових підстав проведення самого звільнення та враховуючи ту обставину, що відповідач не мав права самостійно змінювати підстави звільнення без відповідної згоди на це позивача.

З наданих відповідачем до суду першої інстанції пояснень вбачається, що останнім було звільнено позивача саме за частиною 1 ст. 38 КЗпП України, тобто з підстав розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника при відсутності на це згоди працівника, оскільки матеріали справи не містять будь - яких доказів того, що позивача звільнено саме на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, оскільки запис, що зроблений в трудовій книжці позивача також не містить конкретної частини статті 38 КЗпП на підставі якої було припинено трудовий договір.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з цим, відповідачем всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції беззаперечних доказів, що свідчили б про правові підстави звільнення позивача з посади сестри медичної поліклініки за ч.1 ст. 38 КЗпП.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та визнає, що не зазначення відповідачем в наказі з особового складу від 24.10.2019 року № 123 - к в частині звільнення ОСОБА_1 та в трудовій книжці позивача конкретної правової підстави для звільнення порушує її трудові права.

Але вирішуючи питання захисту порушеного трудового права і керуючись ст. 5 ЦПК України щодо способу захисту, які застосовуються судом, колегія суддів визнає за необхідне частково задовольнити вимоги про зміну формулювання причини звільнення в наказі від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України» та зобов`язання уповноважених осіб КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» «Запис № 26 від 31.10.2019 «Звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» - вважати недійсним» та внести новий запис «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України», у спосіб захисту визнав незаконним наказ від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області про звільнення ОСОБА_1 - сестри медичної поліклініки за власним бажанням 31.10.2019 року з її згоди за ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви.

Щодо зміни формулювання підстав звільнення у наказі та внесення змін до трудової книжки, що в цій частині вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовий договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою. Підстави розірвання трудового договору за ініціативою працівника передбачені у ст. 38 цього Кодексу. Оскільки звільнення позивача фактично відбулось без її годи за ч.1 ст. 38 цього Кодексу і з боку медичної установи у період її роботи питання про умови її звільнення за ч. 3 ст. 38 на підставі заяви від 29.10.2019 р. не було вирішено і вже після звільнення позивачки з роботи на цю заяву надана листом директора лікарні від 12.11.2019р. № 28/с відповідь про відмову у задоволенні розірвання трудового договору за таких умов, суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, при відсутності вимоги про визнання незаконної відмови в розірванні трудового договору позивачем за ч.3 ст.38 КЗпП, не має право втручатися в договірні трудові відносини сторін і судовим рішенням змінити фактичні умови розірвання договору на інші, оскільки відповідно до ч.3 ст. 235 КЗпП тільки у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

На підставі викладеного не підлягає задоволенню вимога про внесення змін до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме у розділ «Відомості про роботу» «Запис № 26 від 31.10.2019 «Звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» - вважати недійсним» та внести новий запис «Звільнена за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю ч. 3 ст. 38 КЗпП України».

Колегія суддів звертає увагу, що питання внесення змін до трудової книжки врегульовані пунктом 2.10 діючої Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою спільним наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту України N 58 від 29.07.93 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110, і підлягає вирішенню за існуючим порядок ведення трудових книжок у зв`язку із скасуванням наказу про звільнення позивача з роботи.

Що стосується доводів позивача, що викладені в апеляційній скарзі в частині стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, колегія суддів зазначає, що з огляду на те, що у зв`язку із відмовою у задоволенні змінити формулювання умов розірвання договору на ч.3 ст. 38 КЗпП, яка дає підстави для виникнення у працівника права на отримання такої вихідної допомоги відповідно до ст. 44 КЗпП, ці вимоги є передчасними і підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними формулювання причин звільнення ОСОБА_1 зазначені в наказі від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України», а в іншій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині у спосіб скасування наказу про її звільнення. В іншій частині оскаржене рішення підлягає зміні з підстав викладених мотивів відмови у позові.

Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від судового збору за подання апеляційної скарги, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з Комунального некомерційного підприємства «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції 768 грн 40коп і за апеляційний перегляд справи в сумі 1152 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Нікітченко Євгенії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними формулювання причин звільнення ОСОБА_1 зазначені в наказі від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області «за власним бажанням ст. 38 КЗпП України» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ від 24.10.2019 року № 123 - к КНП «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області про звільнення ОСОБА_1 - сестри медичної поліклініки за власним бажанням 31.10.2019 року з її згоди за ст. 38 КЗпП України на підставі її заяви.

В іншій частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 лютого 2020 року змінити в частині мотивів відмови у позові.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Сумська центральна районна клінічна лікарня» Сумської районної ради Сумської області на користь держави судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції 768 грн 40коп і за апеляційний перегляд справи в сумі 1152 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко