Справа № 464/4382/20
пр.№ 2-о/464/80/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання- Захарчук О.Ю.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Сихівського районного суду м. Львова в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Миколаївська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,

за участю ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити юридичний факт, що вона ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно постійно проживала спільно із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , в с. Тернопілля в 1/2 частині житлового будинку, що на АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Тернопілля ІЦирецького (тепер-Миколаївського) району Львівської області в сім`ї ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_2 (мати). Її дівоче прізвище « ОСОБА_4 », яке змінила на ОСОБА_5 , у зв`язку із укладенням шлюбу 19.11.1983 року з ОСОБА_6 . ЇЇ батько ОСОБА_3 помер - ІНФОРМАЦІЯ_4 , а матір ОСОБА_2 внаслідок тривалої фізичної недуги померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Тернопілля Миколаївського району Львівської області. Постійним та останнім місцем проживання її матері було АДРЕСА_1 , 1/2 частина індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , де разом із нею на протязі повних п`яти останніх років до моменту її смерті, вона разом із донькою (інвалідом І групи з дитинства ) ОСОБА_7 фактично проживали без реєстрації, безперервно ведучи разом з нею спільне господарство, облаштовуючи разом спільний побут, маючи взаємні права та обов`язки, і з огляду на її хворобливий стан, в результаті котрого мати була позбавлена можливості до самообслуговування, здійснювала повний догляд та піклування за нею, проживаючи разом однією сім`єю тощо, згодом - займалась і похованням. За життя матір заявниці набула у власність 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності с.с.»Дружба, та земельну ділянку площею 0.587 га, цільове призначення - ведення особистого підсобного господарства, що входять до складу спадщини після смерті останньої, і котрими вона користуюсь до сьогодні фактично прийнявши спадщину після смерті матері. 07.10.1998 року матір заявниці розпорядилася належним їй майном на випадок смерті, склавши у встановленому законом порядку заповіт, належним чином посвідчений, котрий на момент її смерті не змінено та не відмінено, і зі змісту котрого чітко вбачається те, що все належне їй майно та все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповідає повністю ОСОБА_1 , а відтак, на момент смерті матері, є єдиним спадкоємцем належного їй майна, однак юридично не може оформити свої спадкові права, бо при зверненні до нотаріуса за місцем знаходження спадкового майна, та перевірці документів, що підтверджують право на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , з`ясувалось, що саме на день смерті матері вона не була офіційно зареєстрованою разом із нею, і як наслідок виявилось, що для подальшого належного оформлення спадкових прав, необхідно в судовому порядку вирішити питання щодо встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем на день смерті.

Заінтересована особа Миколаївська державна нотаріальна контора відзив до суду не направляла.

Заявниця в судовому засіданні заяву підтримала, надала пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню у заяві. Додатково зауважила, що народилася у АДРЕСА_1 ) 16.11.1956, де була зареєстрована приблизно до кінці 1970 року. В подальшому, а саме з 08.09.1987 зареєстрована у АДРЕСА_2 , у квартирі набутій у шлюбі, де проживає на даний час. Вона є єдиною дитиною померлої ОСОБА_2 , у зв`язку із чим постійно проживала та здійснювала постійний догляд за останньою з 2000 року по час смерті, так як мати була хворою мала перелом обох сідничних кісток. Так, як після смерті матері у сільській раді їй видали заповіт, згідно якого все належне ОСОБА_2 майно та все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповідала повністю заявниці, вважала себе такою що прийняла спадщину. Однак при оформленні прав на це майно, нотаріусом було звернуто увагу, на те що підтвердженням постійного проживання із спадкодавцем є спільна адреса реєстрації місця проживання, у зв`язку із чим вона змушена звернутися до суду.

Представники заінтересованої особи - Миколаївська державна нотаріальна контора, до суду не з`явилися, через канцелярію суду направлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, при прийнятті рішення покладаються на розсуд суду.

Ухвалою суду від 26.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та представника заінтересованої особи.

Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані заявницею на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторони заінтересованої особи, покази свідка, вважає, що заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з такого.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Одночасно ч.3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 вказаної статті).

В судовому засіданні встановлено, що померла ОСОБА_2 склала заповіт, тому після її смерті спадкування здійснюється за заповітом.

Отже, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем породжує для заявниці юридичні наслідки, вона зможе оформити свої спадкові права. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення.

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року. П. 23 вказаної Постанови ПВСУ передбачено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення

факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із вимогами Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; довідка про реєстрацію місця проживання або місця перебування - документ, який видається органом реєстрації особі за її вимогою та підтверджує реєстрацію місця проживання або місця перебування особи. Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Тернопілля, Миколаївського району Львівської області. ІІ місце проживання зареєстровано у АДРЕСА_2 .

Свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 підтверджено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 батько заявниці.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Тернопілля Миколаївського району Львівської області.

Із свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_4 вбачається, що 19.11.1983 у зв`язку із реєстрацією шлюбу із ОСОБА_6 ОСОБА_9 присвоєно прізвище ОСОБА_5 .

Свідоцтвом про народження НОМЕР_5 виданого 31.01.1957 підтверджено, що заявниця ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Тернопілля, Щирецького району Львівської області, та її батьками були ОСОБА_8 та ОСОБА_3 .

Згідно сертифікату на право на частку (пай)серії РН № 481918 ОСОБА_8 належало право на земельну частку (пай) 2,7 га.

Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ №1959 підтверджується, що ОСОБА_8 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0, 587 га розташована у с.Тернопілля Миколаївського району Львівської області.

У відповідності до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.08.1992 ОСОБА_8 належав 1/2 ідеальна частина жилого будинку, розташованого по АДРЕСА_1 .

Згідно заповіту складеного 07.10.1998 року посвідченого секретарем Тернопільської сільської ради та зареєстрованого у реєстрі 43 вбачається, що ОСОБА_8 розпорядилася належним їй майном на випадок смерті, та заповідала що все належне їй майно та все те, що буде належати їй на день смерті, вона заповідає повністю ОСОБА_1 котрий на момент смерті ОСОБА_8 не змінено та не відмінено.

Згідно Акту перевірки здійснення постійного догляду від 04.03.2020 складеного комісією у складі сільського старости, депутата Тростянецької сільської ради встановлено, що ОСОБА_1 фактично без реєстрації разом із дочкою ОСОБА_7 проживали у АДРЕСА_3 будинку та здійснювали догляд за ОСОБА_8 .

Довідкою № 1/4 від 27.07.2020 виданою Тростянецькою сільською радою встановлено, що постійним та останнім місцем проживання ОСОБА_8 було АДРЕСА_1 , в 1/2 будинку, у якому була зареєстрована тільки ОСОБА_8 . Одночасно вказаним документом підтверджено факт засвідчення у виконкомі Тернопільської сільської ради заповіту складеного ОСОБА_8 07.10.1998 № 43.

З інформації Миколаївської державної нотаріальної контори № 593/02-31 від 16.07.2020 встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса з метою прийняття спадщини та їй роз`яснено порядок встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні вказала, що з 1980 років проживає у с. Тернопілля Миколаївського району Львівської області, а до 2014 проживала на АДРЕСА_4 по сусідству із ОСОБА_8 . Їй відомо, що інших дітей крім заявниці у ОСОБА_8 не було. Близько 6 років, до моменту смерті ОСОБА_8 тобто до 21.01.2006 з нею постійно проживала дочка ОСОБА_1 разом із дочкою інвалідом, оскільки сусідка мала поламані ноги, і потребувала постійної допомоги. Підтверджує, що заявниця дійсно доглядала за ОСОБА_8 поралася по господарству, робила все по дому тощо. їй відомо що сільською радою перевірявся факт постійного проживання заявниці із ОСОБА_8 , вона такий факт підтвердила.

Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази.

Як вбачається з наданих суду документів та показів свідка, ОСОБА_1 станом на час смерті ОСОБА_8 постійно, проживали в 1/2 будинку, що по АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 станом на 21.01.2006 була зареєстрована у АДРЕСА_2 , однак, у зв`язку із станом здоров`я проживала за місцем проживання своєї матері

ОСОБА_8 ході судового розгляду факт, що має юридичне значення, а саме той факт що заявниця, яка є спадкоємцем, як того вимагає положення ч.3 ст. 1268 ЦК України, постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_8 , знайшов своє підтвердження.

Тому з огляду на викладене, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами та показаннями свідка.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст .2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 315 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В:

заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Миколаївська державна нотаріальна контора, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини, дійсно постійно проживала в 1/2 будинку по АДРЕСА_1 спільно із спадкодавцем - матір`ю ОСОБА_2 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Сихівський районний суд м.Львова, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Заявник: ОСОБА_1 , житель АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Заінтересована особа: Миколаївська державна нотаріальна контора, пл. Ринок, 16, м. Миколаїв Львівської області.

Повний зміст рішення складено та підписано 06 жовтня 2020 року.

Суддя Сабара Л.В.