Справа № 953/7035/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого судді Лях М.Ю., секретаря Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Шаповалової Вікторії Геннадіївни (м. Харків, вул. Студентська, 5/6), -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, в якій просить: визнати протиправними дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шаповалової В.Г. щодо відкриття ВП №61813404 від 14.04.2019; зобов`язати старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Шаповалової В.Г. скасувати всі накладені арешти та заборони відчуження майна, які стосуються грошей, рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , що винесені в межах виконавчого провадження №61813404.

В обґрунтування скарги посилається на те, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85 грн., однак про існування якої він не знав. На підставі вказаної постанови державним виконавцем було відкрите виконавче провадження та накладені арешти на його рахунки. Вважає постанову про відкриття ВП незаконною, а накладені арешти підлягають скасуванню.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2020 року відкрито провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши доводи, викладені боржником в обґрунтування скарги, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного.

З Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85679674), що підтверджується також скаржником у скарзі, вбачається, що Постановою Київського районного суду м. Харкова від 15.11.2019 року ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85 грн.

На підставі вказаної постанови суду від 15.11.2019 року, старшим державним виконавцем Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Шаповаловою В.Г. винесено постанову від 14.04.2020 року відкриття виконавчого провадження ВП №61813404.

Не погоджуючись з діями та рішеннями старшого державного виконавця Шаповалової В.Г., боржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в поряду ст. 447 ЦПК України.

Разом з тим, у статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04, пункт 24) Європейський суд з прав людини закріпив поняття «суд, встановлений законом», яке стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах установленої компетенції.

Правовідносини, що виникли між сторонами виконавчого провадження, регулюються Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом пункту 2 частини 2 статті 3 Закону № 1404-VІІІ ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом, є виконавчими документами.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі листи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови суду справах про адміністративні правопорушення.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 74 Закону № 1404-VІІІ рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону №1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження рішення, дії чи бездіяльність виконавця щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб).

Виконавче провадження ВП№61813404 відкрито з приводу примусового виконання постанови суду, прийнятої у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, відтак, вказане виконавче провадження не є провадженням з виконання судових рішень у цивільних справах, а тому положення розділу VII ЦПК України, зокрема статті 447 цього розділу, щодо права на звернення в суд із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця при виконанні постанови суду, прийнятої у порядку Кодексу України про адміністративні правопорушення, - не поширюються.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ч. 1 ст. 287 КАС України).

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 758/8095/15-ц (провадження № 14-134цс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 753/22823/18-ц (провадження № 14-408цс19), від 11 грудня 2019 року у справі № 443/1965/18 (провадження № 14-623цс19).

Таким чином, вимоги боржника про визнання протиправними дії старшого державного виконавця Шаповалової В.Г. щодо відкриття ВП №61813404 від 14.04.2019 та зобов`язати старшого державного виконавця скасувати всі накладені арешти та заборони відчуження майна, які стосуються грошей, рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , що винесені в межах виконавчого провадження №61813404, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а має бути розглянуто в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, провадження за даною скаргою слід закрити, оскільки така скарга не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 19,206,263-265,447 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Шаповалової Вікторії Геннадіївни закрити, у зв`язку з тим, що вказана скарга не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити заявнику, що розгляд заяви вказаної категорії справ належить до юрисдикції адміністративних судів.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя -