Справа № 755/5642/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини імені М.М. Городецького, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації через свого представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини імені М.М. Городецького про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Просить суд постановити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його подальшого влаштування. Стягнути із ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття на особу або установу в якій буде перебувати діти.

Свої вимоги мотивувала тим, що на обліку у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації перебуває неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина яка перебуває у складних життєвих обставинах. Матір`ю дитини є ОСОБА_1 . За період перебування дитини на обліку спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї спільно із фахівцями із соціальної роботи Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді неодноразово відвідувалась адреса проживання родини. Однак потрапити до квартири та обстежити умови проживання дитини можна було лише за попередньою домовленістю із матір`ю дитини. Оскільки ОСОБА_1 було відомо про візит спеціалістів служби у справах дітей та сім`ї в квартирі було прибрано. Під час відвідування родини залученими спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було встановлено, що в квартирі брудно, не створені змови для проживання дитини. З пояснень залучених спеціалістів відомо, що ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується негативно в помешканні збираються сторонні особи, які ведуть асоціальний спосіб життя. ОСОБА_1 проходила курс реабілітації від наркотичної залежності у центрі «ДімМатеріДитини» громадської організації «Наступне покоління» з вересня 2018 року по 25 січня 2019 року. Відповідно до характеристики Центру ОСОБА_1 припинила курс реабілітації за власним бажанням та повернулась за місцем проживання. Під час відвідування її квартири, де вона проживає з дитиною, було знайдено багато використаних шприців з голками, залишених після вживання наркотиків. Також приміщення квартири було дуже брудним. За час перебування в центрі ОСОБА_1 не виявила бажання змінити свою поведінку у соціальному середовищі, відношення до свого життя і життя дитини. Внаслідок вживання наркотиків протягом багатьох років ОСОБА_1 не здатна повноцінно виховувати сина і надавати йому необхідний догляд та турботу. Неодноразово притягувалася до кримінальної відповідальності. 09.07.2019 малолітнього ОСОБА_2 , за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину, влаштовано до Київської міської дитячої клінічної лікарні №2 та в подальшому переведено до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він перебуває на даний час. За весь час перебування в КМБД ім. Городецького мати ОСОБА_1 його не відвідувала жодного разу. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 було розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (протокол від 22.01.2020 р. №2). ОСОБА_1 була присутньою на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Під час засідання ОСОБА_1 додатково було роз`яснено обов`язки щодо виховання навчання та утримання дитини та порядок отримання дозволу на відвідування сина. Однак ОСОБА_1 до служби у справах дітей та сім`ї не з`явилась жодних підтверджень щодо належного виконання нею батьківських обов`язків не надала.

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явилася, просила розгляд справи здійснювати у відсутність представника.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Будь-яких заяв клопотань зі сторони відповідача на адресу Дніпровського районного суду м. Києва не надходило.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, надав письмову заяву з проханням слухати справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник третьої особи Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва (повторно) про народження серії НОМЕР_1 від 24 травня 2017 року батьками малолітнього ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 6 від 24 травня 2017 року, відомості про батька дитини зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

11 серпня 2017 року відповідно до Наказу № 14 Про постановку на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих умовах, ОСОБА_2 поставлено на профілактичний облік, як дитину яка перебуває у складних життєвих умовах.

Відповідно до характеристики № 76 від 22 травня виданої ГО «Наступне покоління», ОСОБА_1 поступила до них для проходження курсу реабілітації від наркотичної залежності 07 вересня 2018 року зі своїм сином ОСОБА_4 25 січня 2019 року ОСОБА_1 припинила курс реабілітації за власним бажанням та повернулася додому за вказаною адресою. Також зазначено, що остання не виявила бажання змінити свою поведінку та відношення до життя. Будь - якого усвідомлення того, що вона веде не правильний спосіб життя до ОСОБА_1 не прийшло, більше того, остання бажала повернутися до вживання та розповсюдження наркотиків.

Відповідно до листа Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.184 КУпАП та до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.309 КК України. В провадженні СВ Дніпровського правління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 317 КК України щодо ОСОБА_1 . На даний час кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розслідування.

09 липня 2019 року було складено акт органу внутрішній справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, з якого вбачається, що 09 липня 2019 року о 19 годині 00 хвилин була виявлена дитина чоловічої статі за адресою: АДРЕСА_1 без супроводу батьків. Влаштовано до КМДКЛ №2 та в подальшому переведено до КМБД ім. М.М. Городецького, де від перебуває на даний час.

31 липня 2019 року ОСОБА_1 листом було повідомлено про те, що малолітній ОСОБА_2 влаштований до КМБД ім. М.М. Городецького та для отримання дозволу на відвідування дитини їй необхідно звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської РДА. Однак, як вбачається з листа КМБД ім. М.М. Городецького, який міститься в матеріалах справи, ОСОБА_1 за весь період перебування дитини ОСОБА_2 в закладі з 17 липня 2019 року жодного разу не відвідувала, не цікавилась станом здоров`я та розвитком дитини.

Працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації неодноразово було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_2 , однак відповідно до складених актів обстеження умов дитини від 21 січня 2020 року, 08 січня 2020 року, 09 грудня 2019 року 15 лютого 2019 року31 травня 2019 року та 25 липня 2018 року двері квартири ніхто не відчинив.

Викладені факти свідчать, що мати дитини ОСОБА_1 свідомо самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про психічний і духовний розвиток дитини, не готує її до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання дитиною освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дитини, не цікавиться її здоров`ям, нехтує потребами дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати чек ухилення матері від виховання дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками.

Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 було розглянуто Комісією з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації та органом опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 (протокол від 22.01.2020 р. №2).

На час розгляду зазначеного питання було встановлено, що ОСОБА_5 перебуває в службі у справах дітей та сім`ї на обліку дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Він проживає разом : матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , яка у повному обсязі не здійснювала належний догляд за дитиною. На підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 09.07.2019 року ОСОБА_5 був влаштований до Київської міської дитячої клінічної лікарні №2. У подальшому дитину було переведено до Київського міського будинку дитини імені М.М. Городецького, де він перебуває на даний час. Мати дитину не відвідувала жодного разу.

Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї спільно із фахівцями із соціальної роботи Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді неодноразово відвідувалася адреса проживання родини. Однак потрапити до квартири та обстежити умови проживання можна було лише за попередньою домовленістю із матір`ю дитини. Оскільки ОСОБА_1 було відомо про візит спеціалістів служби у справах дітей та сім`ї у квартирі було прибрано. У подальшому на неодноразові спроби здійснити обстеження умов проживання малолітньої дитини вхідні двері не відчиняла. На запрошення до служби у справах дітей та сім`ї ОСОБА_1 не приходила та про причини неявки не повідомляла. ОСОБА_1 неодноразово ознайомлювалася із обов`язками щодо виховання, навчання та утримання дитини та попереджалася про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Також, ОСОБА_1 проходила курс реабілітації від наркотичної залежності, однак припинила його за власним бажанням та повернулася за місцем проживання. Вона не виявила бажання змінювати свою поведінку у соціальному середовищі, відношення до свого життя і життя дитини. За повідомленням Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві ОСОБА_1 притягувалася до адміністративної та кримінальної відповідальності. Отже, ОСОБА_1 цілком самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не створила належних умов для проживання та розвитку дитини, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, фізичний, духовний розвиток.

Згідно п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Разом з тим, п. 18 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, передбачено у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Встановлені обставини свідчать, що відповідач злісно ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню своєї дитини, не забезпечує його законних прав на нормальні умови життя. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона ухиляється від виховання та утримання дитини.

Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Таким чином, відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюється вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України, яка прийнята 28 червня 1996 року, та ст. 180 СК України від 10 січня 2002 року № 2947-III чітко визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аліменти є одним із способів виконання батьками обов`язку по утриманню дітей. Їх стягнення не залежить від того, чи знаходяться в шлюбі батьки, розлучені вони або взагалі не перебували в ньому. Аліменти стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина, є його власністю і повинні використовуватись за цільовим призначенням, тобто саме на утримання дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим і індивідуальним.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

У відповідності із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст. 184 цього кодексу.

Сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.

Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. (ст.14 Сімейного кодексу України)

Як передбачено у статі 245 Сімейного кодексу України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу.

В свою чергу, Орган опіки та піклування контролює умови утримання, виховання, навчання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. (ст.246 Сімейного кодексу України)

Порядок стягнення аліментів та інших коштів на дитину, яка перебуває у закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, регулюється положеннями ст.193 Сімейного кодексу України.

Виходячи з положень ч.2 та ч.3 ст.193 Сімейного кодексу України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах.

За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Таким чином, суд враховує, що цивільним процесуальним кодексом України не передбачено ухвалення рішення на майбутнє, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що за відсутності визначеної в установленому законодавством порядку конкретної особи та/або відповідного органу, під опіку якого буде передана неповнолітня дитина, унеможливлює виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або зробить неможливим його виконання в цій частині.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, Київський міський будинок дитини імені М.М. Городецького, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 150, 152, 155, 166, 180, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. ст. 7-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273,280-282, 354, 430 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позов Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: м. Київ, вул. Краківська, 20) до ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, (, адреса: м. Київ, вул. Краківська, 20), Київський міський будинок дитини імені М.М. Городецького (, Київська область. Смт. Ворзель, вул. Кленова, 35) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Передати Органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації (, адреса: м. Київ, вул. Краківська, 20) малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для його подальшого влаштування.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 жовтня 2020 року.

Суддя Н.О. Яровенко