УХВАЛА

18 травня 2020 року

м. Київ

справа №727/7875/19

провадження № 61-7074ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору на стороні відповідача приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Козлова Наталія Володимирівна, про скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 січня 2020 року скасовано на ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Скасовано запис про право власності на спірний предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

14 квітня 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи»подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій просить оскаржувану постанову скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, суд дійшов висновку, що вона не може бути прийнята до розгляду та підлягає залишенню без руху, виходячи з таких підстав.

Для касаційних скарг, поданих після 08 лютого 2020 року, законодавцем встановлений новий порядок подання та підстави звернення особи з касаційною скаргою до суду.

Право на касаційне оскарження та підстави касаційного оскарження судових рішень визначені положеннями статті 389 ЦПК України.

Цивільний процесуальний закон містить вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги, за умови дотримання яких касаційна скарга може бути прийнята судом до розгляду (стаття 392 ЦПК України).

Зокрема, відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Даний перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

У даній справі скаржник оскаржує в касаційному порядку постанову суду апеляційної інстанції, право на касаційне оскарження яких передбачене пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України.

Так скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував до даних правовідносин правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 20 листопада 2019 року, в зв`язку з чим застосував норму права всупереч правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №369/382/17 та від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц а також у постанові Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №464/8589/15-ц. Однак, не вказує, яку норму матеріального права неправильно застосував суд апеляційної інстанції та щодо застосування яких норм матеріального або процесуального права висновки суду апеляційної інстанції суперечать вищевказаним висновкам Верховного Суду. Також зауважує, що на час подання касаційної скарги на розгляді Великої Палати Верховного Суду перебуває справа №464/8589/15 для вирішення питання про відступлення від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а.

В свою чергу суд касаційної інстанції роз`яснює скаржнику положення статті 400 ЦПК України, відповідно до якої переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими

За правилами частини восьмої статті 394 ЦПК України в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються, зокрема, підстава (підстави) відкриття касаційного провадження.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення скаржником підстав для касаційного оскарження та їх обґрунтування є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, виконання якої необхідне для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та розгляду касаційної скарги.

Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, скаржнику слід крім іншого вказувати норми матеріального права, яка на його думку застосував суд апеляційної інстанції всупереч висновкам Верховного Суду, та уникати формального посилання на висновки Верховного Суду. Однак, вказана вимога не виконана скаржником у повному обсязі.

Таким чином, касаційна скарга не відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, оскільки неоформлена відповідно до вимог, встановлених процесуальним законодавством для касаційної скарги.

Суд касаційної інстанції роз`яснює, що скаржнику для усунення даного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, необхідно надати до суду уточнену касаційну скаргу, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити підстави касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування. Тобто, заявнику слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування (посилання на норму закону, правові висновки Верховного Суду, висловлені в подібних правовідносинах тощо).

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на постанову Чернівецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш