У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року суддя Новотроїцького суду Херсонської області Решетов В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про зняття арешту з майна.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

Однак, дана заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.ч. 2, 7 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Заявник звернувся з заявою, яка містить спір, тому вона не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства, тобто заявник мав звернутись до суду з позовною заявою, яка повинна містити: документ на підставі якого було накладено арешт на майно, підтвердження звернення до відділу державної виконавчої служби Комінтернівського РУЮ Одеської області, яким було накладено такий арешт, обґрунтування звернення саме до Новотроїцького районного суду, зважаючи на те, що арешт накладено на виконання ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області № 2-999/2010 від 18.11.2010 року, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; містити зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як вбачається з тексту заяви обтяження у вигляді арешту майна створює перешкоди процесу вступу до спадщини заявником, але не зазначено після кого така спадщина приймається та яке відношення має заявник до прийняття такої спадщини.

Позивачем не зазначено доказів щодо звернення до органів державного нотаріату про прийняття спадщини після спадкодавця на майно якого було накладено арешт.

Як вбачається з матеріалів даної заяви, заявник просить зняти арешт з майна, однак є незрозумілим в межах якої справи було здійснено накладення арешту та з якого саме майна необхідно зняти арешт.

Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 1-3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №6 від 03.06.2016 року, у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 287 КАС України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження.

У зв`язку із цим боржник (учасник кримінального провадження, на майно якого накладено арешт) не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

При цьому звертаю увагу позивача на таке.

Позов це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, звернена через суд або інший орган цивільної юрисдикції про захист порушеного, оспореного чи невизнаного права або інтересу, який здійснюється у певній, визначеній законом, процесуальній формі.

Позов як складне явище має декілька елементів, до яких відносяться: предмет, підстава, зміст.

Предмет позову це частина позову, яка складає матеріально-правову вимогу позивача до відповідача.

Підстава позову це частина позову, яка відображає обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і докази, що стверджують позов.

Зміст це частина позову, яка відображає звернену до суду вимогу про здійснення певних дій, пов`язаних із застосуванням конкретних способів захисту порушеного, оспореного чи невизнаного права.

Значення елементів позову полягає у тому, що за ними визначаються межі судового розгляду, адже суд відповідно до ст. 13 ЦПК розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог.

Слід зазначити, що відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осбі із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звертатись до адміністративного суду із позовною заявою.

Отже, позивачу необхідно конкретизувати зміст позовних вимог, зазначивши конкретні способи захисту прав або інтересів позивача, які передбачені законом або договором, виклавши позовну заяву в новій редакції та визначитись з цивільною чи адміністративною юрисдикцією.

Відповідно до частини 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

За таких обставин, дану заяву слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення зазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків не більше ніж десять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху, про що повідомити заявника.

В разі невиконання вказаних недоліків, дана заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.В. Решетов