Дата документу 17.08.2020 Справа № 554/7489/20
Провадження № 2-з/554/39/2020
У Х В А Л А

іменем України

17 серпня 2020 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді Гальонкіної Ю.С., за участю секретаря судового засідання Юрченко А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

14 серпня 2020 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій він просить застосувати засоби забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборонити будь-яким особам (органам державної реєстрації, приватним та державним нотаріусам, іншим акредитованим особам) вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Заява мотивована тим, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16.06.2016 року у справі №554/4446/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності позовні вимоги задоволено повністю; припинено право власності на гараж № НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_2 ; визнано право власності на гараж АДРЕСА_3 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_1 .

На підставі даного рішення суду за заявником зареєстровано право власності на дане нерухоме майно. Однак через три роки після набрання вищезазначеним рішенням законної сили син відповідача ОСОБА_2 (який помер), ОСОБА_3 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із заявою про перегляд заочного рішення, яку в подальшому було задоволено, а заочне рішення скасоване. Ухвалою суду від 20.01.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з нібито його неявкою до суду. Жодних повідомлень про виклик до суду ОСОБА_1 не отримував. Про існування вищевказаних ухвал дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень 11 серпня 2020 року.

Також із інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2020 року заявнику стало відомо про те, що проведено реєстраційну дію зі скасування реєстрації за ОСОБА_1 права власності на гараж № НОМЕР_1 за згаданою адресою, тобто на даний час відбуваються реєстраційні дії зі зміни власника гаража.

Необхідність забезпечення майбутнього позову заявник обґрунтовує тим, що 13 липня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено змішаний договір строкової позики та договору купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_1 надав в борг ОСОБА_2 кошти в іноземній валюті в сумі 10000 доларів США строком на шість місяців, починаючи з 13.07.2015 року до 13.01.2016 року. Факт отримання коштів підтверджується розпискою, в якій зазначено, що у разі неповернення коштів у встановлений строк ОСОБА_2 зобов`язується передати у власність ОСОБА_4 гараж № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_4 , що належить йому на праві власності. У зазначений строк ОСОБА_2 кошти не повернув, передав ключі ОСОБА_1 , однак ухилився від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу гаража. Зазначає, що протягом більше ніж 3 років володіє гаражем, приватизував за собою право власності на земельну ділянку під гаражем у встановленому порядку. А відтак існує спір між ним та імовірним спадкоємцем ОСОБА_5 щодо об`єкту нерухомого майна.

Тому скасування державної реєстрації права власності на гараж, при тому, що заявник залишається власником земельної ділянки під ним, порушує його права як власника. Вказує, що найближчим часом відбудеться зміна відомостей про власника гаража. На підставі викладеного, вважає, що існує реальна загроза істотного ускладнення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду та ефективного захисту, поновлення порушеного права власності ОСОБА_1 , за захистом якого він має намір звернутись до суду, на підставі чого просить вжити заходи забезпечення позову і задовольнити вказану заяву.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, вивчивши подану заяву, наведені в ній обставини та обґрунтування, вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п.п. 5, 6 ч.1 ст.150 ЦПК України такий вид забезпечення позову як зупинення продажу (реалізації) арештованого майна, застосовується лише у разі подання позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, а зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується лише у разі оскарження виконавчого документа боржником у судовому порядку.

Відповідно до п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

При розгляді даної заяви про забезпечення позову суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п.43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектіст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м.Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Судом встановлено, що заочним рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 16 червня 2016 року по справі №554/4446/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задоволено; припинено право власності на гараж АДРЕСА_3 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_2 (паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області 07.02.2000 р.); визнано право власності на гараж АДРЕСА_3 , площею 18,0 кв.м. за ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Миргородським МВ УМВС України в Полтавській області 04.11.2010 р.); вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 10 жовтня 2019 року скасовано заочне рішення Октябрського районного суду м.Полтави від 16 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності залишено без розгляду.

Суд не вбачає обґрунтованих підстав для вжиття заходів забезпечення позову з огляду на таке.

Як вбачається із заяви та доданих до неї документів, зокрема, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру речових прав власності на нерухоме майно №220245341 від 13 серпня 2020 року, відомості про права власності на об`єкт нерухомого майна гараж НОМЕР_1 , загальною площею 18,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_4 у реєстрах відсутні.

Заявник з поданій до суду заяві просить забезпечити позов шляхом накладення арешту у вигляді заборони будь-яким особам вчиняти будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру прав на нерухоме майно щодо згаданого об`єкта нерухомості.

Однак заявником не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза, що у разі невжиття заходів забезпечення позову за запропонованим заявником способом може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Разом із тим, частиною 4 ст.334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Водночас, у поданих до суду матеріалах відсутні відомості про належність на час розгляду заяви спірного майна на праві власності відповідачу.

Оскільки для забезпечення позову про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заборони відчуження у будь-який спосіб нерухомого майна необхідно з`ясовувати належність майна та відповідність виду забезпечення позову обсягу позовних вимог, тому суд вважає неможливим задовольнити заяву про забезпечення позову.

Разом із тим, у заяві про забезпечення позову не викладено суті позовної заяви, яка буде подана до суду. Натомість, зазначено лише про наявність спору щодо нерухомого майна. Унаслідок цього суд позбавлений об`єктивної можливості з`ясувати співмірність заявлених позивачем вимог із обраним способом забезпечення позову у виді арешту нерухомого майна спірного гаражу, а також наявності зв`язку між заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, про які просить заявник, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а тому відсутні підстави для накладення арешту на вищевказаний гараж.

З урахуванням викладеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову потрібно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153, 260, 261, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційн у скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.С. Гальонкіна