Справа №:755/5175/20
Провадження №: 2/755/2983/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" травня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., вивчивши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

у с т а н о в и в:

07.04.2020 року до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення.

Ухвалою суду від 13.04.2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання, задоволено клопотання позивачів про витребування доказів.

18.05.2020 року до суду надійшла заява відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у якій відповідач просить суд проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, із викликом сторін. Вимоги заяви мотивовано тим, що позивачі звернувшись до суду із відповідною позовною заявою намагаються позбавити відповідача єдиного житла та виселити із квартири, тому ця справа для відповідача є надзвичайно важливою, адже втратити єдине житло і опинитись безхатьком це страшна загроза для кожної людини. На думку відповідача, справа дуже складна та пов`язана з багатьма обставинами набуття ним права на проживання та користування квартирою, на з`ясування котрих потрібно буде витратити не одне засідання, дослідити багато доказів та допитати свідків. Відповідач вважає, що частина квартири належить йому на підставі фактичного прийняття спадщини, адже він проживав та був зареєстрований разом з матір`ю під час її смерті і продовжує бути зареєстрованим у квартирі, тому він має право на користування квартирою. Мати відповідача набула право на квартиру перебуваючи у шлюбі з вітчимом, разом з чоловіком нею було повністю сплачено пайовий внесок за квартиру у ЖБК «Залізничник». Першою померла мати відповідача, потім вітчим і після його смерті відповідач звернувся із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено із посиланням на те, що у померлого є дві рідні доньки, які є спадкоємицями та приймають спадщину. Також відповідачу було відмовлено за заявою про прийняття спадщини після смерті його матері. Позивачі вперше з`явились у квартирі у жовтні 2019 року та повідомили, що мають намір продати квартиру, оскільки є спадкоємцями майна свого батька, намірів вселитись та користуватись квартирою не заявляли. При цьому, відповідач звернувся за правовою допомогою для складання заяви до суду про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, котра належала його матері, та недійсними свідоцтв про право на спадщину позивачів. Судом при призначенні спрощеного провадження не взято до уваги складність справи, обсяг та характер доказів у справі, необхідність виклику свідків тощо. Також суду при обранні порядку розгляду справи не було відомо, що розв`язання справи безпосередньо пов`язане зі спадкуванням майна відповідачем після смерті його матері. Крім того, суду не відомо, що позивачі надали неналежний та недостовірний доказ про існування у відповідача іншого житла.

Суд, вивчивши заяву відповідача із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження приходить до висновку про необхідність залишення відповідних заперечень без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду: 1) малозначних справ; 2) справ, що виникають з трудових відносин; 3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; 4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Статтею 274 ЦПК України передбачено, що: 1. У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. 2. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. 3. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 4. В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Згідно ч. 4 ст. 277 ЦПК України, якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Спір, що виник між сторонами про усунення перешкод у користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення не є справою щодо спадкування, оскільки в даному випадку позивачами поставлене питання про захист їх права власності і у цій справі не оспорюються підстави набуття права власності або правовстановлюючий документ, що посвідчує право власності, відсутні відповідні зустрічні позовні вимоги про оспорювання права власності з підстав спадкового законодавства.

Натомість із матеріалів заяви відповідача вбачається, що останнім підготовлено окрему позовну заяву про визнання права власності на 16/100 частин квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину. А за даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що за вказаною позовною заявою ОСОБА_3 відкрито провадження у справі №755/6778/20 та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Будь-які інші обставини, які б свідчили про те, що справу не може бути розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження згідно вимог ч. 4 ст. 274 ЦПК України відсутні.

Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження суд визнав спір малозначним, оскільки він не є справою значної складності для її вирішення.

При цьому, слід зазначити, що спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, вирішенням заяв сторін з процесуальних питань. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивачів у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.

Безпідставними є твердження відповідача про те, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути допитані свідки.

Не дивлячись на посилання відповідача, суд призначаючи порядок розгляду справи оцінив складність справи, обсяг та характер доказів і прийшов до висновку про можливість розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Стосовно значення справи для сторін суд виходив з того, що для будь-якої особи її судова справа є важливою, натомість для призначення справи до підготовчого засідання слід встановити наявність передбачених ч. 3 ст. 274 ЦПК України обставин в сукупності чи переважній більшості.

Крім того, з огляду на положення ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України призначення розгляду такої справи за правилами загального позовного провадження може призвести до безпідставного порушення завдання цивільного судочинства в частині своєчасного розгляду, при цьому цивільним процесуальним законом передбачено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке привалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Поряд із цим, суд звертає увагу учасників справи, що суд не позбавлений можливості у подальшому вирішити питання про необхідність переходу до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін, або до розгляду справи за правилами загального позовного провадження у разі змін в об`ємі доказів, учасників, необхідності допиту свідків тощо. Однак на теперішній час, з урахуванням також відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів, що надійшов до суду 20.05.2020 року, підстав для зміни призначеного порядку розгляду справи не вбачається.

При цьому, суд вивчивши матеріали справи приходить до висновку про необхідність зупинення провадження у справі до вирішення іншої пов`язаної справи, відсутність кінцевого рішення по якій робить об`єктивно неможливим розгляд цієї справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачі просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 та виселити його з вказаної квартири. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що вони є новими співвласниками зазначеної квартири на підставі отриманих ними свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.09.2019 року, а відповідач зареєстрований та проживає у належній їм квартирі, хоча не є членом їх сім`ї та не пов`язаний із ними спільним побутом. Добровільно знятись з реєстрації та виселитись з квартири відповідач не бажає. Підстави набуття позивачами права власності є законними, але власники не можуть користуватись своїм майном, оскільки квартира є недоступною власникам. При цьому, відповідач власником або наймачем квартири не є.

Із додатків до заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження вбачається, що останнім підготовлено до Дніпровського районного суду м. Києва позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на 16/100 частин квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину.

За даними Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що відповідна позовна заява ОСОБА_3 прийнята до провадження Дніпровським районним судом м. Києва (суддя Яровенко Н.О.) та за нею відкрито провадження у справі №755/6778/20 ухвалою суду від 20.05.2020 року.

Крім того, ухвалою суду у справі №755/6778/20 за заявою позивача ОСОБА_3 щодо забезпечення позову, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 із посиланням на те, що позивач звернувся з позовом про визнання права власності на частину квартири та визнання свідоцтв про право на спадщину на таке нерухоме майно недійсними. В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_3 посилався на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають на меті продаж спірної квартири, а також вони звернулись до нього із позовом про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, у зв`язку із чим у позивача є реальні побоювання, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача.

Відповідно до положень ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. З питань, зазначених у цій статті, суд постановляє ухвалу.

За змістом ст.ст. 253, 254 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи. Провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Як роз`яснено у п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК ( 1618-15 ) підстав, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою та його виселення позивачі посилаються на те, що є новими власниками цієї квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, а відповідач власником/співвласником квартири не є, не є членом сім`ї позивачів, тож безпідставно на даний час зареєстрований та проживає у квартирі, що є порушенням прав власності позивачів.

Вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд виходить із того, що у справі №755/6778/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на 16/100 частин квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, на яких ґрунтується право вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання відповідача втратившим право користування квартирою та його виселення, вирішується питання часткової недійсності свідоцтв про право на спадщину та визнання за ОСОБА_3 права власності на частину цієї квартири, а тому розгляд даної справи неможливий до набрання законної сили рішенням у вказаній справі, адже позивачі просять визнати відповідача втратившим право користування майном та виселити його посилаючись саме на те, що вони є співвласниками квартири на підставі свідоцтв про право на спадщину, а відповідач власником квартири не є.

Натомість на теперішній час дійсність виданих позивачам свідоцтв оспорюється відповідачем та він також ставить питання про визнання за ним права власності на частину квартири і від вирішення цих вимог залежить наявність у відповідача права на збереження реєстрації та права проживання у спірній квартирі.

Отже, оскільки між сторонами у справі існує спір щодо дійсності свідоцтв про право на спадщину та права власності на квартиру, по якому не прийнято будь-якого кінцевого рішення та у будь-якій формі судового рішення (ухвала, рішення), на даний час існує об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення справи про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину, адже у такому випадку від результату розгляду справи за позовом ОСОБА_3 буде залежати наявність у позивачів права на володіння і користування всією квартирою та відповідно підтверджена відсутність права власності на частину цієї квартири у відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 19, 274, 277, 251, 253, 254, 259, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву відповідача із запереченнями проти розгляду за правилами спрощеного позовного провадження цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення - залишити без задоволення.

Зупинити провадження у цивільній справі №755/5175/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод в користуванні майном, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення до набрання законної сили судовим рішенням у справі №755/6778/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гавриленко Алла Миколаївна, Шістнадцята Київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на 16/100 квартири в порядку спадкування та частково визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва лише в частині зупинення провадження у справі протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Роз`яснюю учасникам справи, що відповідно до п. 3 Розділу 12 «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки апеляційного оскарження рішення/ухвали суду першої інстанції продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали складено 29.05.2020 року.

Суддя -