Номер провадження: 22-ц/813/2791/20
Номер справи місцевого суду: 500/9164/18
Головуючий у першій інстанції Грубіян Л. І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року, постановленого під головуванням судді Грубіян Л.І., -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, в якому просив зменшити розмір аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, щорішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 23.05.2011 року був розірваний шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2010 р. з нього на корить ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання малолітньої сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 06.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач погоджується щодо обов`язку утримувати дитину.

На теперішній час позивач перебуває у шлюбі, в якому у нього народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач офіційно працевлаштований в ТОВ «Еко-Русурс-Холдинг» - стивідором. Аліменти стягується на виконання постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів матеріальний стан платника аліментів змінився, що підтверджується довідками ДП «МТП «Чорноморськ» про нарахування заробітної плати з січня 2010 року по жовтень 2018 року.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подала до суду апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду про зміну розміру аліментів скасувати, рішення суду про стягнення аліментів залишити без змін, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що матеріальний стан ОСОБА_2 не погіршився, він є працездатною людиною та може сплачувати аліменти на утримання дитини, який за станом здоров`я також потребує лікування.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга не містить доказів на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки викладені у скарзі обставини були встановлені судом та доведені належними доказами і апелянт під час розгляду справи судом першої інстанції не знайшов в цьому жодного процесуального порушення.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення суду у повному обсязі зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що у платника аліментів змінився матеріальний стан.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, щосторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду від 23.05.2011 року, яке набрало чинності 03.06.2011 року (а.с.14).

Від спільного життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільну малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю (а.с.27).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів відповідача щомісячно, починаючи з 06.04.2010 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 15).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Іллічівського міського управління юстиції Одеської області, у ОСОБА_2 народилася друга дитина - донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).

З довідки наданої МТП «Чорноморськ» від 12.11.2018 року вбачається, що ОСОБА_2 з 25.07.2008 року працює у МТП «Чорноморськ» на посаді: змінний стивідор.

Також з довідок наданих МТП «Чорноморськ» вбачається, що заробітна плата ОСОБА_2 за 2010 року склала 50186 грн., за 2011 року склала 50938,24 грн., за 2012 рік склала 59531,14 грн., за 2013 рік склала 57681,08 грн., за 2014 рік склала 71164,81 грн., за 2015 рік склала 110231,77 грн., за 2016 рік склала 107272,23 грн., за 2017 рік склала 115673,49 грн., з січня по жовтень 2018 року склала 108784,37 грн. (а.с. 16-24).

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 182, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Так, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Так, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_2 зазначив, що він перебуває у шлюбі,в якому у нього народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та його матеріальне становище змінилося, тому просив зменшити розмір аліментів до 1/6 частки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи посилання позивача як на докази перебування у шлюбі, від якого у нього є донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та зміну його матеріального становища,колегія суддів не може взяти до уваги як підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки з матеріалів справи вбачається, що його матеріальний стан не погіршився, як того вимагає стаття 192 СК України, а навпаки поліпшився.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що позивач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою працездатного віку, який має постійну роботу та його матеріальний стан цілком дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які визначені рішенням Ізмаїльського міськрайонного судуОдеської області від 06.05.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення про зменшення розміру аліментів не були враховані положення закону, що регулюють підстави зменшення розміру аліментів, не з`ясовані у повній мірі фактичні обставини справи, в зв`язку з чим неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 жовтня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра