Провадження № 22-ц/812/961/20 Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Миколаїв

справа № 489/1643/19-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Богуславською О.М.,

переглянувши в апеляційному порядку цивільну справу за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 (третя особа ОСОБА_2 )

про звернення стягнення на предмет застави

за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 27 березня 2020 року суддею Коваленком І.В. в приміщенні цього ж суду (повне рішення складено 27 березня 2020 року),

У С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ТОВ «ФК «УКРФІНАНС ГРУП» (далі ФК «УКРФІНАНС ГРУП» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави.

Позивач зазначав, що 24 травня 2012 між АТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № R5В, за яким остання отримала 235 000 грн. кредитних коштів для придбання автомобіля марки Subaru, модель Outback 2.5, реєстраційний номер НОМЕР_1 . На забезпечення виконання кредитних зобов`язань цього ж дня між тими ж сторонами укладено договір застави, за яким у заставу передано вказаний автомобіль. Заставу зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. 22 січня 2018 року між АТ «ВТБ Банк» та ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв та договір про відступлення права вимоги за договорами застави №220118аз, у тому числі за кредитним договором та договором застави, укладеним з ОСОБА_2 1 лютого 2018 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяжувачем зазначено ФК «УКРФІНАНС ГРУП». Позичальник кредитні зобов`язання не виконує та станом на 22 січня 2018 року мала заборгованість в розмірі 207317,78 грн. Проте, в ході заходів стягнення боргу встановлено, що предмет застави автомобіль на праві власності належить іншій особі

ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем, оскільки придбала автомобіль при наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про його обтяження, а тому набула предмет застави з обтяженням, яке зберігається і в разі зміни власника. Згоди на реалізацію заставного майна боржниці ОСОБА_2 банк не надав.

Посилаючись на порушення прав нового кредитора та заставодержателя, ФК «УКРФІНАНС ГРУП» просив з метою задоволення вимог за кредитним договором № R5В від 24 травня 2012 року звернути стягнення на користь позивача на предмет застави - автомобіль марки Subaru, модель Outback 2.5, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 шляхом його продажу на прилюдних торгах, в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу майна.

До участі в справі як третю особу залучено ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву позов не визнала, посилаючись на те, що вона є добросовісним набувачем автомобіля, який нею було придбано за відплатним договором купівлі-продажу, укладеним безпосередньо у державному органі - центрі ДАІ 4805. Для укладення договору продавцем були надані усі необхідні для реалізації документи, в тому числі письмову згоду АТ «ВТБ «Банк» на реалізацію предмета застави. Вона не є боржником банку та жодних зобов`язань перед ФК «УКРФІНАНС ГРУП» не має.

Третя особа ОСОБА_2 своєї позиції щодо позову не повідомила, участі в судових засіданнях не приймала.

26 лютого 2020 року у додаткових поясненнях представник ФК «УКРФІНАНС ГРУП» зазначив про звернення стягнення предмет застави кредитної заборгованості ОСОБА_2 в загальному розмірі 207 317,38 грн., в тому числі 152 537,31 грн. кредиту та 54 780,47 грн. відсотків, надавши її розрахунок.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено, що право вимоги до відповідача за договором застави на момент його передачі банком було дійсним. Новий кредитор на момент відступлення йому цих прав не перевірив наявність заставного майна у боржника. Доказів, які б підтверджували невиконання позичальником ОСОБА_2 кредитних зобов`язань, а також доказів про відкриття та стан виконавчого провадження за рішенням суду від 26 січня 2018 року, суду не надано. За цих обставин суд дійшов висновку про недоведеність підстав для звернення стягнення на рухоме майно, яке належить новому власнику ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ФК «УКРФІНАНС ГРУП» просило рішення скасувати та задовольнити позов. Апелянт посилався на те, що суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність запису у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна щодо обтяження спірного автомобіля на час його продажу (29 липня 2015 року) відповідачці. Суд також не звернув належної уваги на розрахунок заборгованості ОСОБА_2 , станом на січень 2018 року, наданий банком, а також відсутність передбачених статтею 28 Закону «Про заставу» підстав припинення застави. Факт письмової згоди заставодержателя на відчуження автомобіля відповідачем також не доведений. При цьому апелянт посилався на правову позицію, викладену у постанові від 5 лютого 2020 року (справа № 569/11433/15ц).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_1 посилався на доведеність згоди банку на відчуження автомобіля сукупністю встановлених судом обставин. Без такої згоди державний орган не переоформив би заставний автомобіль на іншу особу. Рішення суду вважав законним та обґрунтованим, а доводи апелянта безпідставними.

В судове засідання апеляційного суду ФК «УКРФІНАНС ГРУП» подала заяву про розгляд справи у відсутності її представника, третій особі ОСОБА_2 повідомлення про час та розгляд справи направлені у передбаченому законом порядку. В судове засідання ОСОБА_2 не з`явилась. Справу розглянуто за участі представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Пірог С.В.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (стаття 77ЦПК); допустимими, тобто одержаними з дотриманням встановленого порядку, а обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78) ; достовірними, а саме на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79) та достатніми, тобто які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

П итання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК).

Так, судом встановлено, що 24 травня 2012 між АТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № R5В (далі Кредитний договір), за яким остання отримала 235 000 грн. кредитних коштів для придбання автомобіля на строк до 24 травня 2019 року (а.с. 9-13).

Того ж дня (24 травня 2012 року) на забезпечення виконання кредитних зобов`язань між тими ж сторонами укладено договір застави, за яким у заставу передано автомобіль марки Subaru, модель Outback 2.5, реєстраційний номер НОМЕР_1 (далі Договір застави, а.с. 14-15).

Відповідно до пункту 4.2 Договору застави заставодавець вправі розпоряджатися предметом застави (в т.ч., але не виключно, відчужувати, заставляти, здавати в оренду/лізинг, передавати іншим особам (в т.ч. в управління), видавати довіреності на розпорядження та керування Предметом застави, знімати з обліку) тільки з письмової згоди Заставодержателя.

За автоматизованим обліком, наявним в розпорядженні РЦС МВС в Миколаївській області, 23 травня 2012 року спірний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_2 , а 29 липня 2015 року перереєстрований на ОСОБА_1 . Надати матеріали, які були підставою для проведення перереєстрації неможливо, оскільки вони знищені за закінченням терміну зберігання (3 роки) (а.с. 45, 46, 47).

22 січня 2018 між АТ «ВТБ Банк» та ФК «УКРФІНАНС ГРУП» укладено договір про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 220118нв, за яким первісний кредитор передає (відступає) свої права вимоги до боржників, а новий кредитор набуває права вимоги кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення, за що сплачує первісному кредитору грошові кошти, що дорівнюють ціні договору (а.с.16-24).

У додатку 1 до цього договору (реєстр прав вимоги) за № 96 зазначена боржниця ОСОБА_2 , та її загальна заборгованість за Кредитним договором 207 317, 78 грн. (а.с. 23).

22 січня 2018 року між тими ж сторонами укладено договір про відступлення права вимоги за договорами застави № 220118аз, за яким первісний кредитор передає, а новий кредитор одержує належні первісному кредитору права заставодержателя в зобов`язаннях за договорами застави (а.с.25-29). У переліку кредитних договорів, договорів застави та боржників за № 93 зазначена боржниця ОСОБА_2 та здійснено опис предмета застави (а.с.30).

Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 січня 2018 року за позовом АТ «ВТБ Банк», заявленим у вересні 2017 року, з ОСОБА_2 на користь банку стягнуто 180 440, 24 грн. кредитної заборгованості, в тому числі 163 928,61 грн. тіла кредиту та 8 871,75 грн. заборгованості за процентами, розрахованих з застосуванням індексу інфляції та 3 % річних, визначених станом на 15 січня 2015 року (а.с. 33-34).

Ухвалою того ж суду від 8 червня 2018 року замінено сторону (виконавчого провадження) АТ «ВТБ Банк» на ФК «УКРФІНАНС ГРУП» (а.с. 154).

За таких фактичних обставин справи для розв`язання спору суду, насамперед, необхідно вирішити такі питання. По-перше, чи має на час звернення позивача до суду боржниця ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, в якому розмірі, чи є обґрунтованим розрахунок заборгованості, яку має визначити позивач. По-друге, чи є дійсною застава, якою забезпечувалось виконання кредитних зобов`язань, чи перейшло до нового власника заставного майна обтяження, встановлене на забезпечення кредитних зобов`язань іншої особи. По-третє, чи набув позивач права нового заставодержателя заставного майна на підставі договорів про відступлення права вимоги.

Отже, фактично позови про звернення стягнення на предмет застави складаються з двох вимог:

- визначення розміру кредитної заборгованості боржника за Кредитним договором та підстав її стягнення, а також

- звернення стягнення визначеної заборгованості на предмет застави, права на які перейшли до нового заставодержателя.

Учасниками спірних правовідносин є новий кредитор та заставодержатель ФК «УКРФІНАНС ГРУП» (третя особа банк), а також боржник за Кредитним договором ОСОБА_2 та новий власник спірного майна ОСОБА_1 .

Проте, позовна заява ФК «УКРФІНАНС ГРУП» не містить вимог про звернення стягнення на предмет застави певної заборгованості за Кредитним договором, тобто її розміру (а.с. 7).

Не містить таких вимог і апеляційна скарга позивача (а.с. 136).

Помилкове розуміння змісту вимог про звернення стягнення на предмет застави призвело до того, що учасника спірних правовідносин боржницю за Кредитним договором ОСОБА_2 до участі у справі як відповідача не залучено.

У додаткових поясненнях представник ФК «УКРФІНАНС ГРУП» посилався на право звернути стягнення на предмет застави заборгованості в розмірі 207 317,78 грн., в тому числі 152 537,31 грн. тіла кредиту та 54 780,47 грн. відсотків (а.с.104-106).

Підставою такої суми став розрахунок АТ «ВТБ БАНК» станом на 22 січня 2018 року, а також дані реєстру прав вимоги (а.с. 23,108-111).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що судовим рішенням від 26 січня 2018 року з ОСОБА_2 на користь АТ «ВТБ БАНК» стягнуто 163 928,61 грн. тіла кредиту (з застосуванням індексу інфляції та 3 % річних) станом на 15 січня 2015 року.

За розрахунком банку станом на 28 січня 2015 року заборгованість за тілом кредиту ОСОБА_2 складала лише 2 350, 94 грн. (а.с.110).

Тому стягнення всього кредитного боргу станом на 15 січня 2015 року, зокрема 163 928, 61 грн. тіла кредиту, свідчить про дострокове припинення кредитних відносин (відомостей про дату направлення боржниці такої вимоги матеріали справи не містять).

Розмір процентів, стягнутих станом на 15 січня 2015 року - 8 871,75 грн. (з застосуванням індексу інфляції та 3 % річних) збільшився станом на 22 січня 2018 року до 54 780,47 грн. Проте нарахування процентів після дострокового припинення договірних відносин здійснюється за іншими правилами.

Звернення стягнення на предмет застави всього кредитного боргу ОСОБА_2 - 207 317,78 грн. при наявності судового рішення від 26 січня 2018 року про стягнення 180 440, 24 грн. може призвести до подвійного стягнення більшої частини заборгованості.

Отже, оскільки позивач фактично не заявляв вимог у частині розміру стягнення за рахунок предмета застави; не надав розрахунок та не обґрунтував його підстави у період 15 січня 2015 року 22 січня 2018 року; не визначив загальну суму боргу з урахуванням судового рішення від 26 січня 2018 року; а головне, не залучив до участі у справі як відповідача ОСОБА_2 , позов ФК «УКРФІНАНС ГРУП» не може бути задоволено.

При цьому апеляційний суд вважає, що ці обставини є самостійною та достатньою підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет застави.

Щодо інших підстав відмови в позові, зазначених судом.

У мотивувальній частині судового рішення суд першої інстанції, проаналізувавши та пославшись на правила статті 388 ЦК, статті 17, 27 Закону «Про заставу», статті 9 та 10 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», дійшов вірного висновку про те, що обтяження зберігає свою силу для нового власника (покупця) заставного майна лише за умови, що 1) обтяжувач не надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) обтяження на час відчуження цього майна зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Суд вірно встановив характер правовідносин, у мотивувальній частині рішення зазначив норми цивільного законодавства, якими регулюється спір, навів їх зміст, а тому апеляційний суд не вбачає необхідності їх повторювати.

Вірним є і висновок суду про те, що ці обставини, як підставу позову, має довести ФК «УКРФІНАНС ГРУП» за правилами статті 81 ЦПК.

Оскільки позивач не надав доказів того, що на час відчуження спірного автомобіля ОСОБА_2 (29 липня 2015 року) обтяження щодо спірного автомобіля було зареєстроване у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, то суд дійшов висновку про відсутність достатніх доказів збереження обтяження для нового власника ОСОБА_1 (стаття 10 Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»).

Не надано суду і інших доказів щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет застави, а саме відомостей про наявність та стан виконавчого провадження за рішенням суду від 26 січня 2018 року.

Водночас, апеляційний суд не може погодитись з іншим висновком суду першої інстанції про те, що безперешкодне переоформлення предмету в органах ДАІ у липні 2015 року, та твердження відповідачки, що ОСОБА_2 , мала дозвіл банку на реалізацію автомобіля, також доводить відсутність підстав для звернення стягнення на предмет застави. Такий висновок є лише припущенням суду та будь-якими доказами не підтверджено.

Встановленню цих обставин також спряла би участь у справі як відповідачки ОСОБА_2 .

Отже, ці висновки з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції мають бути виключені.

Крім того, позивач ФК «УКРФІНАНС ГРУП» не надав суду і всіх належних доказів набуття ним права вимоги за кредитними договорами та договорами застави.

Так, відповідно до пункту 2.2. Договору відступлення прав вимоги за договором застави № 220118аз право вимоги за цим договором переходить до нового кредитора з моменту сплати останнім на користь первісного кредитора ціни договору про відступлення права вимоги за кредитними договорами у розмірі, порядку та умовах, що визначені вказаним договором (а.с. 26). Ціна договору відступлення права вимоги за кредитними договорами встановлена пунктом 4.1 цього договору (а.с. 17).

Доказів сплати цієї ціни, як умови набуття ФК «УКРФІНАНС ГРУП» прав кредитора та заставодержателя, суду не надано.

Отже, основний висновок суду першої інстанції про ненадання позивачем достовірних та достатніх доказів для задоволення позову, заявленого лише до ОСОБА_1 , (за виключенням деяких висновків, про що зазначено вище) відповідає обставинами справи та вимогам матеріального права.

Підстав для скасування судового рішення та задоволення позову апеляційний суд не вбачає.

Не може вважатись переконливим і посилання апелянта на те, що підстави його позову та умови його задоволення в повному обсязі відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 5 лютого 2020 року (справа № 569/1433/15ц).

Обставини, за якими Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанції про задоволення позову, відрізняються від обставин, які містить справа за позовом «ФК «УКРФІНАНС ГРУП».

У справі № 569/1433/15ц позов заявлено первісним кредитором, який визначив розмір кредитної заборгованості позичальника, просив звернути стягнення на предмет застави саме цієї суми, та надав докази наявності на час відчуження заставного майна позичальником іншій особі даних про обтяження у Державному реєстрі обтяження рухомого майна та відсутність згоди обтяжувача на відчуження предмета застави. Позов кредитором заявлено як до боржника за кредитним договором, так і нового власника заставного автомобіля.

Отже, Верховним Судом при розгляді справи № 569/1433/15ц встановлені саме ті обставини, недоведеність яких є підставою для відмови в задоволенні позову ФК «УКРФІНАНС ГРУП».

Щодо розміру судового збору.

Позовні вимоги ФК «УКРФІНАНС ГРУП» про звернення стягнення на майно ґрунтуються на наявності грошових вимог до третьої особи за рахунок майна відповідача, наслідком задоволення таких вимог та виконання судового рішення є припинення грошових вимог позивача. Отже, позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку та носять майновий характер, тому розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.

Висновок про майновий характер позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17 від 26 лютого 2019 року (розділ 8).

При подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянт сплатив судовий збір в розмірі 2 881, 50 (1 921 х 150 %) грн., як за вимогу немайнового характеру. Виходячи з майнового характеру позовних вимог та оскарження судового рішення в повному обсязі, розмір судового збору у справі з ціною позову 207 317, 78 грн. при подачі апеляційної скарги мав складати 4 664, 63 грн. (207 318 х 1,5% х 150 %). Недоплачений судовий збір при подачі апеляційної скарги складає 1 783, 13 грн.

Керуючись статями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 27 березня 2020 року зміни в частині підстав відмови в позові в редакції мотивувальної частини цієї постанови.

В іншій частині судове рішення залишити без зміни.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «УКРФІНАНС ГРУП» (01014 м. Київ, вул. Звіринецька, 63, , р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО 300346) на користь держави 1783,13 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: В.В.Коломієць

Н.О.Шаманська

-------------------------

Повну постанову складено 22 травня 2020 року