Справа № 303/2320/20
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2020 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в особі

головуючого судді Довжанин В.М.

секретар судових засідань Варга Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , старший державний виконавець Мукачівського МВ ДВС Гонак Михайло Михайлович про скасування арешту на рухоме майно в порядку виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В :

06 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, якою просить суд винести ухвалу, якою тимчасово зняти арешт (скасувати заборону відчуження) по справі виконавчого провадження № 297/180/17 з усього рухомого майна, що належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності з моменту набрання законної сили ухвалою суду із зобов`язанням ОСОБА_1 після відчуження нерухомого майна (автомобіля) сплатити суму залишку боргу по виконавчому провадженню на момент оплати даної суми.

Заяву мотивує тим, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 28.03.2017 року по справі № 297/180/17 з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі ј усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області розмір аліментів було збільшено до 1/3 усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому, за позовом ОСОБА_1 , було змінено спосіб стягнення аліментів і визначено стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень. На даний час заявник має намір продати свій автомобіль і купити інший, дешевший, а різницю в ціні оплатити в рахунок погашення заборгованості зі сплати аліментів. Однак, у випадку переоформлення автомобіля на нього буде накладено арешт і заявник не зможе його відчужити. У зв`язку з тим, що державним виконавцем не може бути знято арешт накладений на майно боржника до повного погашення заборгованості зі сплати аліментів то заявник звернувся до суду з метою вирішення даного питання.

Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від заявника ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без його участі, вимоги викладені в заяві підтримує в повному обсязі, просить суд заяву задоволити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що головним державним виконавцем Мукачівського МВ ДВС Гонаком М.М. 31.07.2019 року у зв`язку з заборгованістю зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 53916109 була винесена постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а.с.3).

Крім цього, в матеріалах справи наявна Інформація з Єдиного реєстру боржників, станом на 05.02.2020 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 являється боржником, категорія стягнення стягнення аліментів (а.с.7).

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VІІ ЦПК України .

В силу ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Державний виконавець зобов`язаний, використовувати надані йому права відповідно до Закону України Про виконавче провадження і не допускати у своїй діяльності порушення права та законних інтересів фізичних і юридичних осіб та здійснювати заходи, необхідні для своєчасного виконання рішення в порядку та спосіб, встановленому виконавчим документом і Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження", під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положенням ст.ст.6, 11 Закону України "Про виконавче провадження" зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Перелік прав та обов`язків державного виконавця визначений ст.18 зазначеного Закону, ч.1 якої передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зі змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження", арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Оскільки заборгованість по аліментам за ОСОБА_1 існує, на що вказує сам заявник, вона ним не погашається, то відсутні підстави для скасування арешту на його майно, накладеного державним виконавцем.

Відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що скаржником не доведено порушення його прав через дії чи бездіяльність державного виконавця, так само як і не передбачено законодавством тимчасове скасування арешту майна боржника, тому виконавець діяв в межах наданих повноважень, а тому підстав для задоволення заяви суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 56, 63, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.76-81, 258-261, 263, 268, 354, 447, 449-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , старший державний виконавець Мукачівського МВ ДВС Гонак Михайло Михайлович про тимчасове зняти арешт (скасувати заборону відчуження) по справі виконавчого провадження № 297/180/17 з усього рухомого майна, що належить ОСОБА_1 , на праві приватної власності з моменту набрання законної сили ухвалою суду із зобов`язанням ОСОБА_1 після відчуження нерухомого майна (автомобіля) сплатити суму залишку боргу по виконавчому провадженню на момент оплати даної суми відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено 29.05.2020 року.

Головуючий Довжанин В.М.