Справа № 682/1580/20
Провадження № 2/682/683/2020
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2020 року Славутський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Шевчука В.В., за участю секретаря Придачук Г.Л., відповідача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
27.07.2020 до суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.
16.09.2020 ОСОБА_1 надала суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує. Вказує, що дійсно 31 березня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики. На підтвердження укладення даного договору позики та отримання грошових коштів ОСОБА_4 було написано розписку. Оскільки дана позика була отримана ОСОБА_4 в інтересах сім`ї, а саме для погашення заборгованості за договором споживчого кредиту, ОСОБА_1 поручилася перед ОСОБА_3 за виконання обов`язку її чоловіком. Однак, за рішенням суду шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було розірвано, а тому з моменту набрання рішенням законної сили припинилась солідарна відповідальність колишнього подружжя. Вказане, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав.
Відповідач ОСОБА_1 заперечує проти задоволення позову, оскільки шлюб із колишнім чоловіком ОСОБА_4 розірвано, а тому вона не може нести відповідальність за взяту колишнім чоловіком позику.
Заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із ч.1 ст.626, ст.627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст.638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Судом встановлено, що 31 березня 2013 року ОСОБА_3 надав в борг ОСОБА_4 в присутності та згоди його дружини ОСОБА_1 Грошові кошти в сумі 100000 доларів США, що підтверджується розпискою. Відповідач зобов`язався повернути кошти до 31 березня 2014 року. У випадку неповернення грошових коштів в строк, зазначений у розписці, відповідач зобов`язувався виплатити ОСОБА_3 12 % річних за кожен місяць прострочення (а.с. 8).
Письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 р. по справі № 6-50цс16.
Щодо стягнення неустойки 12 % у розмірі за кожен місяць прострочення, суд враховує наступне.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.
Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
За змістом ст.ст. 549-550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З наведеного слідує, що 12% неустойки за кожен місяць прострочення виконання зобов`язання, погоджені сторонами, є способом забезпечення виконання зобов`язань у розумінні ст.546 ЦК України, а тому такі підлягають стягненню до виконання відповідачем своїх зобов`язань.
Щодо стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України суд вважає таку вимогу обґрунтованою, оскільки згідно зазначеної статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Щодо солідарного обов`язку відповідачів суд звертає увагу на те, що з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Частина4 ст.65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника) (Постанова Верховного суду від 3 травня 2018 у справі №639/7335/15-ц).
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_1 вказала, що позика була отримана ОСОБА_4 в інтересах сім`ї та використана в інтересах сім`ї для погашення заборгованості перед ПАТ «Банк Форум» за договором споживчого кредиту № 144/08/26 ZZv від 28.05.2008 року, який і був погашений за отримані кошти.
Наведеним вище підтверджується наявність солідарного обов`язку у колишнього подружжя.
Отже, на підставі досліджених доказів суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.526, 530, 626, 627, 638, 629, 1055 ЦК України, ст.ст.12, 141, 247, 280, 263-265 ЦПК України, суд,
Позов задовольнити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шевчук В. В.

Повний текст рішення складено 08.10.2020