КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/7725/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 травня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

УСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 р. Позивачка ОСОБА_1 зверулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 28.10.1994 по 31.07.2008 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у період якого народилась донька - ОСОБА_3

31 липня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано.

З моменту припинення шлюбних відносин відповідач допомоги на утримання та виховання доньки не надає, дитина знаходиться на утриманні позивача. У зв`язку з необхідністю розвитку здібностей дитини, навчанням, лікуванням, належним доглядом, позивачем понесено додаткові витрати на утримання дитини,що в загальному розмірі становлять 45 646,01 грн., з яких: - витрати на навчання на фортепіанном відділенні Київської дитячої школи мистецтв - 3 420,00 грн.,

- витрати на придбання модільного телефону - 4 048,00 грн.,

- вивчення іноземної мови - 18 900,00 грн.,

- підручники - 800,00 грн.,

- шафа в кімнату - 6 046,60 грн.,

- диван в кімнату - 6 850,00 грн.,

- мікрофон - 151,00 грн.,

- витрати на канцелярські вироби - 300,74 грн.,

- одяг - 3 350,00 грн.,

- інші витрати - 11 609,96 грн.

У січні 2020 року позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, зокрема, просить стягнути також з відповідача понесені нею витрати на лікування доньки в загальному розмірі 37 391,10 гривень.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_2 .

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає про свою незгоду із висновком суду першої інстанції щодо не доведення позивачем своїх вимог. Вважає, що нею було подано достатньо належних доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на доньку, яким суд не дав належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує проти її задоволення, вважає позовну заяву не обґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами, а доводи скарги надуманими.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення додаткових витрат на дитину у загальному розмірі 83 037,11 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Так, відмовляючи в задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції виходив з безпідставності та недоведеності позову у межах заявлених вимог. При цьому, суд зазначив, що навчання з англійської мови, фортепіано, придбання мобільного телефону, витрати на ліки, лікування, меблі, канцелярські товари, підручники, одяг не відносяться до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. А додані до матеріалів справи платіжні документи не підтверджують обставин того, що вказані речі, а саме, телефон, одяг, ліки, меблі купувались для доньки. Наявність договорів по наданню послуг з вивченню іноземної мови не підтверджують обставин отримання таких послуг, відповідні квитанції до матеріалів справи додані не були. Витрати на лікування дитини також не підтверджені належними та допустимими докази, наявні в матеріалах справи квитанції з придбання ліків не підтверджують факту купівлі таких товарів для доньки.

Перевіряючи обґрунтованість доводів апеляційної скарги та відповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, колегія суддів апеляційного суду виходить із такого.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Так, встановивши, що витрати на придбання мобільного телефону, підручників, меблів, мікрофону, одягу, канцелярських виробів не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.

На відміну від витрат, пов`язаних із придбанням техніки, одягу, меблів чи канцтоварів, понесені позивачем витрати на оплату навчання доньки на фортепіанному відділенні Київської дитячої школи мистецтв № 8 слід віднести до категорії додаткових витрат на дитину, оскільки вони викликані розвитком музичних здібностей дитини.

Так, відповідно до довідки № 145 від 27.08.2019 року, виданої директором КДШМ № 8, ОСОБА_3 дійсно навчалась у Київській дитячій школі мистецтв № 8 відділу культурної спадщини Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації за фахом «фортепіано», викладач ОСОБА_5 з 01.09.2008 року по 31.09.2017 року.(а.с. 17)

Згідно з довідкою № 38/1031 від 04.09.2019 року, за період навчання ОСОБА_3 на фортепіанному відділенні Київської дитячої школи мистецтв № 8 з 01 вересня 2015 року по 31 травня 2017 року сума отриманої плати за її навчання складає 3 420,00 гривень. (а.с. 18)

З огляду на вказане та враховуючи положення статті 141 СК України, які визначають рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення зазначеної позовної вимоги шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткових витрат в розмірі 1710 гривень (50% від суми 3420,00 грн.), понесених позивачем на оплату навчання доньки в музичній школі.

В той же час, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні вимог позивача щодо стягнення додаткових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з вивчення іноземної мови, оскільки наявність договорів по наданню таких послуг не підтверджує обставин їх отримання, а відповідні квитанції про внесення оплати до матеріалів справи додані не були.

Згідно положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи в сукупності надані позивачем докази, суд першої інстанції дійшов також обґрунтованого висновку щодо не доведення позивачем понесення витрат на лікування дитини в розмірі 37 391,10 грн., оскільки надані позивачем докази не дають можливості суду встановити, що придбані препарати призначені для лікування ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України.

Задовольняючи частково заявлені позовні вимоги, суд апеляційної інстанції у відповідності до положень статті 141 ЦПК України, вирішує питання про стягнення з відповідача на користь держави судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (768,40 грн.)

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 1710 (одну тисячу сімсот десять) гривень.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 27 травня 2020 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Н.В.Ігнатченко