Справа № 336/7159/19
Провадження № 2/336/1283/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , третя особа: Комунарський відділ державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, суд -

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2019 року представник позивача адвокат Щербань Т.Ю. звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Галущенко Ю.А. та вирішено проводити розгляд справи в спрощеному позовному провадженні з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 21).

В обґрунтування позову позивач вказує, що на примусовому виконанні в Комунарському відділі ДВС Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30569270 по примусовому виконанню виконавчого листа від 15.07.2004 року за №2-255 виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1329,45 грн. та виконавче провадження № 30569304 по виконанню виконавчого листа №2-255 від 15.07.2004 року виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 35 990,47 грн.

Під час примусового виконання вказаних вище виконавчих проваджень було накладено арешт на все майно позивача.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського ВДВС ЗМУЮ з заявою про витребування процесуальних документів, які б підтверджували статус зведеного виконавчого провадження, а саме постанову про зведення виконавчого провадження, постанову про закриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

14 жовтня 2019 року позивач отримав відповідь №19199 від Комунарського ВДВС ЗМУЮ про те що, виконавчі провадження , строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню, а підстав для звільнення майна з-під арешту відсутні. У відповіді також зазначено, що виконавчі провадження завершені з підстав передбачених п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в 2012 році, норми зазначеної статті не передбачають звільнення майна з-під арешту.

Посилаючись на те, що державним виконавцем під час повернення виконавчого документу не вирішено питання щодо зняття арешту, на теперішній час виконавче провадження знищено, позивач просить суд зняти арешт з рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця Комунарського відділу державної служби Запорізького міського управління юстиції під час примусового виконання виконавчого листа від 15.07.2004 року за №2-255 виданого Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1329,45 грн. та виконавче провадження № 30569304 по виконанню виконавчого листа №2-255 від 15.07.2004 року виданий Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 35 990,47 грн.

Відповідачі та третя особа відзиву на позовну заяву або заяв іншого змісту до суду не подали.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Клопотань від учасників справи не надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини та громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом..

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджено, що на примусовому виконанні в Комунарському відділі ДВС Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження №30569270 по примусовому виконанню виконавчого листа від 15.07.2004 року за №2-255 виданий Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1329,45 грн. та виконавче провадження № 30569304 по виконанню виконавчого листа №2-255 від 15.07.2004 року виданий Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 35 990,47 грн.

Під час примусового виконання вказаних вище виконавчих проваджень державним виконавцем Комунарського ВДВС ЗМУЮ на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження НОМЕР_1 690972 від 23.12.2005р., було накладено арешт на все рухоме та не рухоме майно позивача.

05 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Комунарського ВДВС ЗМУЮ з заявою про витребування процесуальних документів, які б підтверджували статус зведеного виконавчого провадження, а саме постанову про зведення виконавчого провадження, постанову про закриття виконавчого провадження, а також постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с 7).

14 жовтня 2019 року позивач отримав відповідь № НОМЕР_2 від Комунарського ВДВС ЗМУЮ про те що, виконавчі провадження , строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню, а підстава для звільнення майна з-під арешту відсутні. У відповіді також зазначено, що виконавчі провадження завершені з підстав передбачених п. 10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» в 2012 році, норми зазначеної статті не передбачають звільнення майна з-під арешту (а.с. 8).

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятого у Парижі 20 березня 1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону, у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Судом встановлено, що відповідачі не пред`явили виконавчий лист на примусове виконання, державним виконавцем в порушення зазначених норм Закону, арешт з майна боржника не був знятий, тому все це перешкоджає позивачеві як власникові майна здійснювати всі повноваження власника. Таким чином, виходячи із встановлених обставин, вбачається невідповідність заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці Європейського суду з прав людини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що є підстави для зняття арешту з належного позивачу майна в судовому порядку, згідно ст.50, 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст. 4, 12, 81, 237, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Зняти арешт з рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , накладений постановою державного виконавця Комунарського відділу державної служби Запорізького міського управління юстиції під час примусового виконання виконавчого листа від 15.07.2004 року за №2-255 виданий Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 1329,45 грн. та виконавче провадження № 30569304 по виконанню виконавчого листа №2-255 від 15.07.2004 року виданий Покровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу у розмірі 35 990,47 грн.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні в залі судового засідання під час проголошення рішення, - в той же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Ю.А. Галущенко