Номер провадження 2-о/754/17/20
Справа №754/9034/19
РІШЕННЯ
Іменем України

03 червня 2020 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:

головуючого - судді Скрипки О.І.,

при секретарі Моторенко К.О.,

за участі

представника заявниці ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в :

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про встановлення факту загибелі її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язків військової служби 19.06.2014 в районі смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказує на те, що її син загинув у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби, і від встановлення факту його загибелі при виконанні ним обов`язку військової служби 19.06.2014 в районі смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України залежить визначення статусу її сина, як особи, яка перебувала під захистом Конвенції про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях, яка ратифікована Україною 03.07.1954 року, тобто жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією конвенцією, іншими нормами міжнародного права. Також зазначила, що у кінці лютого - на початку березня 2014 року відносно України відбулась збройна агресія Російської Федерації, що підтверджується повідомленнями з різних засобів масової інформації, що відображають як свідчення окремих осіб, так і офіційну позицію окремих органів державної влади, при цьому вказувала на офіційні повідомлення Ради національної безпеки і оборони України. З метою захисту її прав та прав її сина змушена звернутись до суду, оскільки встановлення даного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки іншого порядку не передбачено законом.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав в повному обсязі та просив про її задоволення.

Представники заінтересованих осіб - Міністерства соціальної політики України та Посольства Російської Федерації в Україні в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце судового розгляду справи згідно наявного рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, і відомостей про причину своєї неявки до суду та будь-яких заперечень проти задоволення заяви не надали. Представником Міністерства соціальної політики України надано клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників заінтересованих осіб на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30).

ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 у званні лейтенанта на посаді командира 2 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального признання (на автомобілях і БТР) 1 батальйону спеціального призначення (на автомобілях і БТР). 13.05.2014 року ОСОБА_3 вибув у службове відрядження з військової частини НОМЕР_1 з 13.05.2014 року для участі в антитерористичній операції (а.с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер у смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області, причина смерті: множинні наскрізні проникаючі кульові поранення голови і тулуба (а.с.91, 92, 93-94).

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова 3027 № 139 від 09.07.2014 року (а.с.41) лейтенант ОСОБА_3 , командир 2 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального признання (на автомобілях і БТР) 1 батальйону спеціального призначення (на автомобілях і БТР), виключений зі списків офіцерського складу Національної гвардії України в зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок виконання службових обов`язків під час участі в проведенні антитерористичної операції поблизу м.Ямпіль Донецької області. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.31).

Згідно акту про нещасний випадок № 7 від 27.06.2014 року та акту спеціального розслідування нещасного випадку по факту загибелі ОСОБА_3 від 26.06.2014 року, складених управлінням Північного територіального командування внутрішніх військ МВС України, 19.06.2014 року під час виконання службово-бойового завдання лейтенант ОСОБА_3 отримав вогнепальне поранення в голову не сумісне з життям. За висновками комісії, нещасний випадок стався з ОСОБА_3 в період проходження служби при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки, боротьбі зі злочинністю (а.с.81-83, 84-87)

Відповідно до постанови Військово-лікарської комісії № 13 від 02.07.2014 року поранення лейтенанта ОСОБА_3 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.95).

Заявник, як мати загиблого, отримала посвідчення серії НОМЕР_2 від 27.01.2016 члена сім`ї військовослужбовця, який загинув (помер) чи пропав безвісті під час проходження військової служби (а.с.96).

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із даною заявою про встановлення факту загибелі її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні ним обов`язків військової служби 19.06.2014 в районі смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України. Метою встановлення такого факту є визначення статусу її сина як особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ратифікованої Україною 03.07.1954 року, оскільки іншого порядку встановлення такого юридичного факту законодавством України не передбачено.

Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, особами, які перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ст.55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.1 ЗУ "Про оборону України", збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

За наслідками військової агресії Російської Федерації прийнято Постанову Верховної Ради України від 17.03.2015 року № 254-VІІІ "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями", якою визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до абз.2 постанови Верховної Ради України «Про Заяву Верховної Ради України про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04.02.2015 №145-VІІІ, з 20.02.2014 року проти України триває збройна агресія Російської Федерації та підтримуваних нею бойовиків-терористів, під час якої було анексовано Республіку Крим та місто Севастополь, які є частиною території незалежної та суверенної держави Україна, окуповано частину Донецької та Луганської областей України, загинуло тисячі громадян України, серед яких діти, поранено тисячі осіб, зруйновано інфраструктуру цілого регіону, сотні тисяч громадян вимушені були покинути свої домівки.

Крім того, постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 року №129-VІІІ законодавчий орган України затвердив Звернення до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20.02.2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14.12.1974.

Військові дії Російської Федерації на території України були визнані та засуджені рядом міжнародних інстанцій.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що факт збройної (військової) агресії Російської Федерації відносно України є загальновідомим, встановленим на законодавчому рівні законами та нормативно-правовими актами України, а тому згідно приписами ч. 3ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

З урахуванням викладеного, загибель сина заявника ОСОБА_3 при виконанні ним обов`язку військової служби в районі смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області підтверджено матеріалами справи.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що під час збройної агресії Російської Федерації, яка визнана на законодавчому рівні, було порушено право ОСОБА_3 на життя і здоров`я, передбачене ст.27 Конституції України, ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов до висновку про доведеність факту, про встановлення якого просить заявник.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_3 , проходив військову службу у складі внутрішніх військ МВС України, загинув в результаті збройної агресії Російської Федерації, та те, що встановити даний юридичний факт заявнику необхідно для визначення статусу свого сина, як жертви міжнародного збройного конфлікту, що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених Конвенцією, іншими нормами міжнародного права, суд вважає, що подана заява підлягає до задоволення.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_2 , а тому задовольняє дану заяву.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, ст.ст.4, 13, 81, 263-265, 294, 315 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.
Встановити юридичний факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язків військової служби 19.06.2014 року в районі смт Ямпіль Краснолиманського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Повний текст рішення складено та підписано 04 червня 2020 року.

Суддя: