Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2020 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Пушкарьової С.П., за участю секретаря судового засідання Гончарової К.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Василівка в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

В позовній заяві зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт б/н від 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4443,85 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється з 1 по 25 число кожного місяця шляхом внесення щомісячних платежів. Відповідач не виконувала зобов`язання по договору внаслідок чого станом на 24.11.2019 року виникла заборгованістьв сумі 19433,61 грн., що складається з наступного: 4078,71 грн. заборгованість за кредитом; 5140,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9951,04 грн. - заборгованість за пенею; 263,14 грн. штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди, які позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Василівського районного суду від 02 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судові засідання представник позивача Гребенюк О.С. не з`явився, до позовної заяви надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача, просив задовольнити позовні вимоги та вирішити позов на підставі долучених до позову доказів, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Кара Р.Т. у судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та відзив на позов, у якому просили застосувати загальний і спеціальний строки позовної давності до вимог позивача і в задоволенні позовних вимог відмовити мотивуючі тим, що 31.10.2012 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг. Відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 31.10.2012 року, Боржник взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 31.10.2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) в сумі 161.22 грн.. починаючи з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідно до п.1.1.3 Генеральної угоди Дата остаточного погашення кредиту по Договору до 31.10.2015 року. Як вбачається з умов Генеральної угоди, зокрема п. 2.1 чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 25 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів, відповідно до статті 261 ПК України, починається перебіг позовної давності для вимог до боржника. Отже, поряд з установленням строку дії Договору до 31.10.2015 року, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів) до 25 кожного місяця, що входять до змісту зобов`язання,

яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання ,згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлено позов, виникла у боржника станом на 24.11.2019 року, у зв`язку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним, поза межами строків позовної давності. Оскільки, в Генеральній угоді визначено строк дії Договору та строк остаточного повернення суми кредиту до 31.10.2015 року, то строк позовної давності почав спливати з 01.11.2015 року, а закінчився 01.11.2018 року. Позивач звернувся до суду з вимогами 28.11.2019 року поза межами строку позовної давності.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши надані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, викладені у відзиві на позов заперечення відповідача, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ч.2 ст.509 ЦК України зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України).

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно вимог ст.1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт (а.с. 8).

Відповідно до п.2.1. зазначеної Генеральної угоди, банк надає позичальнику строковий кредит в сумі 4443,85 грн. на строк 36 місяців, з 31.10.2012 по 31.10.2015 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 4443,85 грн. в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 161,22 грн. для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, відсотків, а також інших витрат відповідно до Умов і правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.10.2015 року.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, станом на 24.11.2019 року виникла заборгованістьв сумі 19433,61 грн., що складається з наступного: 4078,71 грн. заборгованість за кредитом; 5140,72 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 9951,04 грн. - заборгованість за пенею; 263,14 грн. штраф відповідно до пункту 2.2. Генеральної угоди, які позивач просить стягнути з відповідача.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), які суд приймає до уваги відповідно до положень ст. 263 ЦПК України при розгляді цієї цивільної справи.

Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 була укладена на строк 36 місяців починаючи з 31.10.2012 по 31.10.2015 року (а.с. 8).

Таким чином, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився 31 жовтня 2015 року, відповідно після зазначеної дати банк не мав правових підстав для нарахування процентів і неустойки (пені і штрафів) за кредитним договором.

За таких обставин, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами та неустойки (пені і штрафу) нарахованими після 31 жовтня 2015 року, є необґрунтованими.

Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності для звернення до суду з позовом, оскільки на момент подачі позову закінчився строк позовної давності для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо визначення дати стосовно строку вимоги, суд бере до уваги ту обставину, що відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно Виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 після укладення Генеральної угоди 31 жовтня 2012 року ОСОБА_1 поповнила картку 23.11.2012р. на суму 165 грн., 25.12.2012 р. на суму 170 грн., 02.02.2013 року на суму 160 грн. (а.с. 5).

Таким чином, ОСОБА_1 здійснила останній платіж 02.02.2013 року, тобто від цієї дати почався перебіг строку позовної давності.

АТ Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом 16 грудня 2019 року, тобто, поза межами загального трирічного строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення основної суми кредиту і відсотків за користування кредитом, та з пропуском спеціального річного строку позовної давності щодо позовних вимог про стягнення неустойки (пені і штрафу).

На підставі ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом з пропуском загального та спеціального строку позовної давності, відповідачем та її представником в судовому засіданні заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 509,526,527,530,1048,1050,1054 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно п.3 розділу ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19), строки подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.П. Пушкарьова