ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/245/20

Головуючий у першій інстанції Бойко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1154/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, (суддя Бойко В.І.), ухвалене у м. Бобровиця

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.11.2018 року у розмірі 12304,79 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6998,60 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 1633,44 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 2610,62 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 562,13 грн та штраф ( процентна складова) , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 13.11.2018 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідачки.

Заочним рішенням заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 6998,60 грн та у відшкодування судових витрат 119,55 грн .

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважав можливим стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6998,60 грн. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення прострочених відсотків та відсотків, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів та задовольнити вимоги банку у цій частині, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, штрафів за користування кредитними коштами, оскільки банком надані достатні та належні докази на підтвердження своїх вимог. АТ КБ «ПриватБанк» звертає увагу суду на те,що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано наданий банком в якості доказу про погодження між сторонами умов кредитного договору паспорт споживчого кредиту, який підписаний особисто відповідачем. Позивач вважає що суд порушуючи принцип змагальності, однобічно, виступаючи на захист відповідача ухвалив оскаржуване рішення, звільнивши відповідача судовим рішенням від виконання взятих на себе зобов`язань.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення відсотків та штрафів, то відповідно рішення суду переглядається апеляційним судом тільки в цій частині.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України ).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що відповідачка звернулась до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 13.11.2018 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

13.11.2018 року ОСОБА_1 підписала Паспорт споживчого кредиту « Кредитна картка» (а.с. 10-11).

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети, паспорту споживчого кредиту та не отримання коштів від позивача від відповідачки не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

ОСОБА_1 надавалась у користування кредитна картка № НОМЕР_1 строком дії до травня 2022 року (а.с.100).

ОСОБА_1 за весь час користування кредитною карткою було зроблено два платежі 21.11.2018 року на суму 200 грн та 300 грн шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговування смт. Згурівка. ( а.с. 98-99)

Виходячи з приписів ч. 2 ст.80, ч.7 ст.81 ЦПК України з метою встановлення обставин справи та достатності доказів, суд апеляційної інстанції приймає в якості належних доказів надані на запит апеляційного суду докази, а саме виписку з особового рахунку відкритого на ім`я відповідача, довідку про отримані картки, скріншоти з програмного комплексу банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦПК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 20.12.2019 має заборгованість у розмірі 12304,79 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6998,60 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 1633,44 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 2610,62 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 562,13 грн та штраф ( процентна складова) ( а.с. 7-8)

Позивач зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між банком та ним договір приєднання у розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України.

При цьому в анкеті-заяві зазначалось, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті Приватбанку, і відповідач зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку.

Також, з матеріалів справи слідує, що відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту по продукту « Кредитка картка», який містить умови щодо розміру базової відсоткової ставки - 43,2% річних, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту - 86,4%, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, пеня - не застосовується, штраф при порушенні строків по будь-якому із платежів більш ніж на 30 днів - 500 грн. + 5% суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених відсотків і комісії. Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованість за кредитним договором станом на 20.12.2019 року становить 12304,79 гривень, яка складається з заборгованості по тілу кредиту 6998,60 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 1633,44 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 2610,62 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 562,13 грн штраф ( процентна складова) ( а.с. 7-8)

Отже, витяг з Умов та Правил надання банківськитх послуг який приєднано позивачем до матеріалів справи в якості доказу та паспорт споживчого кредиту є доказом досягнення між сторонами кредитного договору істотних умов договору та є належним доказом, доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.

Аналізуючи докази, що містяться у матеріалах справи , усуваючи всі сумніви щодо підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів досліджуючи виписку по особовому рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_2 приходить до висновку, що з 21 грудня 2018 року по кредитному договору б/н від 13.11.2018 року було підключено послугу « Миттєва розстрочка», за якою заборгованість погашається банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, в результаті чого заборгованість за простроченим тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту. Доказів укладення додаткових угод, які б передбачали погашення заборгованості по сервісу « Миттєва розстрочка», між позивачем та відповідачем до договору б/н від 28.05.2015 року матеріали справи не містять, як і не містять доказів можливості банку в односторонньому порядку підключати таку послугу.

Таким чином, наданий розрахунок заборгованості містить заборгованість яка включає заборгованість за надані послуги не обумовлені умовами договору.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторонами не було погоджено умови договору щодо нарахування та сплати відсотків та штрафів, які були обумовлені належним чином, але не врахував наявність підключеної послуги по сервісу « Миттєва розстрочка» яка сторонами не погоджувалась, а тому рішення суду в оскарджуваній частині підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 1633,44 грн; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 2610,62 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 562,13 грн та штраф ( процентна складова)

Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги, щодо звільнення судовим рішенням боржників від сплати відсотків, оскільки умовами договору повинні бути визначені чіткі умови користування кредитними коштами, які погоджені його учасниками у разі відсутності такого погодження право кредитодавця на стягнення відсотків відбувається у розмірі визначеному законом. Наданий в якості доказу розрахунок заборгованості не узгоджується з наявними у матеріалах справи доказами, а тому не взятий до уваги судом. Позовних вимог про стягнення відсотків у розмірі визначеному законом суду не заявлено, хоча банк не позбавлений такої можливості.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у відповідності до норм ст. 376 ЦПК України - зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості: за простроченими відсотками; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафами.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 22 липня 2020 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості: за простроченими відсотками; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штрафами.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: