Справа № 346/5702/18
Провадження № 22-ц/4808/983/20
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Турів О.М.

з участю ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2

представника ОСОБА_3 адвоката Халуса А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання частки майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Беркещук Б. Б. в м.Коломиї,

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання частки майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина на будинок по АДРЕСА_1 ) загальною площею 67,0 м.кв, жилою площею 31,9 м.кв., гараж, зазначений в генплані літерою «Б» та земельну ділянку площею 0,0929 гектара, кадастровий номер 040010028, що розташована в селі Шепарівці (садове господарство «Росинка») Коломийського району. Вказує, що з 2004 року по 12 квітня 2018 року вона спільно проживала із ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, спільно вели господарство за адресою: АДРЕСА_1 , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Зазначене нерухоме майно придбане під час перебування у незареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за рахунок коштів спільного сімейного бюджету. Вона є спадкоємцем четвертої черги. Факт спільного проживання ОСОБА_1 із померлим ОСОБА_4 , а також набуття ними, за час спільного проживання, вищевказаного майна підтвердять свідки та додані до позовної заяви фотокартки із сімейного фотоальбому. Оскільки позасудовим шляхом встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу її з ОСОБА_4 неможливо, також відсутні інші способи визнання майна спільною сумісною власністю подружжя тому, вважає за доцільне звернутись до суду із даною заявою. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Просить встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 в період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити, що частка померлого ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 , гараж, та земельну ділянку площею 0,0929 га, розташованої в с. Шепарівці садове господарство «Росинка» становила Ѕ частину та визнати за ОСОБА_6 у праві спільної сумісної власності право власності на Ѕ частки на будинок АДРЕСА_1 , гараж та земельну ділянку площею 0,0929 га в с. Шепарівці(садове господарство «Росинка»).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову вказуючи на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, свідки підтвердили факт ведення спільного господарство та проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 . Таким чином, майно набуте ними за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала, просить суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 адвокат Халуса А.Г. доводи апеляційної скарги заперечив, вважає рішення суду законним та обгрунтованим, просить залишити його без змін

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що не надано документальних доказів, що підтверджують придбання майна за спільні кошти позивачки та покійного ОСОБА_4 та на користь сім`ї, витрачання таких коштів на спільні цілі, тощо. Крім того, позивачці не було відомо, за яку суму сторони погодили придбати будинок, земельну ділянку, приблизну вартість придбаного ними будинку. Посилання позивача не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, без наявності інших ознак сім`ї, крім того позивач зазначила своє місце реєстрації АДРЕСА_2 , натомість доказів про місце проживання за адресою АДРЕСА_1 суду не надано. Не надано допустимих доказів про придбання спірного майна внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірний будинок. Таким чином, позивачем не доведено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , і відповідно суд не знаходить правових підстав для задоволення інших позовних вимог, які є похідними, таких як: визначення частки ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності на спірний будинок, гараж, та земельну ділянку та визнання у праві спільної сумісної власності право власності на Ѕ частки на майно.

Висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконавчим комітетом Шепарівцівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 13 квітня 2018 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 9 (а.с.12).

Відповідно договору купівлі-продажу садового будинку від 13.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ткачук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №Д-1155, ОСОБА_4 на праві власності,належав садовий будинок по АДРЕСА_1 (садове господарств «Росинка») загальною площею 67,0 м.кв, жилою площею 31,9 м.кв., гараж, зазначений в генплані літерою «Б» та земельну ділянку площею 0,0929 гектара, кадастровий номер 040010028, що розташована в селі Шепарівці (садове господарство «Росинка») Коломийського району (а.с.13-15).

ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 13 вересня 2006 року був власником земельної ділянки площею 0,0929 га, кадастровий номер 040010028 в АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчено приватним нотаріусом Коломийського міського нотріального округу Трачук Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за № Д- 1153(а.с.17,18).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Про утворення особами сім`ї може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Про те, що законодавець визнає можливість створення сім`ї чоловіком і жінкою, які не перебувають у шлюбі, свідчать положення статті 74 СК України.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Глава 8 СК України регулює право спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 60 СК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тлумачення статей 60, 74 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тобто як майно, нажите під час перебування в шлюбі, так і майно жінки і чоловіка, які не перебувають в шлюбі є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету), а інше не встановлено письмовою угодою між ними.

.Згідно статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18) зроблено висновок, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю».

У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують факту її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з 2004 року і до дня його смерті, ведення з ним спільного господарства та спільного бюджету, не містять жодних відомостей щодо виникнення між нею і померлим відносин, притаманних сім`ї, взаємних прав і обов`язків та не подано позивачкою доказів про ведення спільного господарства, спільного утримування житла та інше спільне майно, сплату комунальних та інші послуги, проведення спільних сімейних витрат, спільно купували майно, утримували його, взаємно матеріально та морально підтримували один одного, мали спільний побут та бюджет.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції дав неправильну оцінку поясненням свідків з сторони позивачки, оскільки такі свідки підтверджували тільки про перебування позивачки з покійним ОСОБА_4 , а не виникнення між нею і покійним відносин, притаманних сім`ї.

Крім цього, позивачкою не подано жодного доказу про проживання однією сім`єю з покійним до придбання ним 13.09 2006 року садового будинку і земельної ділянки та її участі у придбанні зазначеного майна.

Разом з тим, позивачка у судовому засіданні стверджувала про наявність у неї двох дітей від першого зареєстрованогу шлюбу і двох дітей від другого зареєстрованого шлюбу та її місця реєстрації по АДРЕСА_2 , що спростовує постійне проживання з покійним ОСОБА_4 ,

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийнятя і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 08 жовтня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський