Справа № 373/642/19
Номер провадження 2/373/33/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Реви О. І.,

за участю:

секретаря судових засідань Хоменко Н. І.,

представника позивача - адвоката Панченко Т.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Переяславської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частку в спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході підготовчого засідання, та просить встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу в період з 01 січня 2004 року.

Просить визнати спільною сумісною власністю її та відповідача 80/100 частин житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлової кімнати (1-3) житлової прибудови, площею 23,00 кв.м. (літера «А1»); кухні (1-1), площею 11,40 кв.м. (літера «а1»); санвузла (1-4) площею 5,20 кв.м. (літера «а») у житловому будинку та господарських будівель: гаража площею 33,30 кв.м. (літера «Б»); убиральні (літера «Г»), площею 1,60 кв.м.; сараю, площею 11,90 кв.м. (літера «в»); споруд: ганку (літера «а1»), хвіртки (№ 1), огорожі (№ 2), вигрібної ями (№ 3), вигрібної ями (№ 4), а також проведеного газопостачання та водопостачання.

Також просить визнати за нею, у порядку поділу спільного майна, право власності на 40/100 частин спірного домоволодіння.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що період шлюбу між нею та ОСОБА_3 тривав з 20.09.1987 по 15.05.2003. Після розірвання шлюбу і до сьогодні вони продовжили проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, вести спільний побут та господарство, виконувати взаємні права та обов`язки. Після припинення шлюбу вони також продовжили поліпшувати свої житлові умови та спільно збудували убиральню, вигрібні ями та сарай.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.06.1987, ОСОБА_3 після своєї матері набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . На той час загальна площа будинку становила 19,60 кв.м, а також були в наявності сарай та вбиральня. У спірному будинку були зареєстровані та проживають її колишній чоловік (відповідач), вона та їх донька.

За час шлюбу, та у подальшому після розлучення з ОСОБА_3 , вони спільними коштами значно збільшили площу та вартість спірного домоволодіння. У 1989 році вони добудували до будинку: житлову прибудову, площею 29,80 кв.м (у технічному паспорті житлова кімната № 1-3); допоміжну прибудову, площею 16,60 кв.м ( у технічному паспорті кухня № 1-1, площею 11,40 кв.м, санвузол № 1-4 площею 5,2 кв.м); гараж площею 33,30 кв.м (у технічному паспорті в характеристиці будинку і господарських будівель літера «Б»).

У 1991 році збудовано ганок до будинку (літера а1), хвіртку (№ 1) та огорожу (№ 2).

У 1997 році будинок було газифіковано, у 1998 року до будинку підведено водопостачання.

У 2008 році після розірвання шлюбу, але продовжуючи проживати із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу, за рахунок спільних коштів та зусиль, ними було збудовано убиральню (літера «Г»), вигрібну яму (№ 3), у 2010 році - новий сарай замість знесеного, площею 11,90 кв.м (літера «в»), у 2016 році вигрібну яму (№ 4).

Згідно з висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 46-18 від 18.02.2019, дійсна вартість спірного домоволодіння становить 433 780,00 грн, з якої вартість будівель і споруд збудованих за період 1989 - 2016 років становить 347 349 грн, що складає 80 % від домоволодіння в цілому.

Факт значного покращення житлового будинку та істотного збільшення його вартості також за рахунок її грошових коштів та трудових зусиль вона підтверджує тим, що ОСОБА_3 з 1986 року страждає на психічне захворювання у формі шизофренії та зловживає спиртними напоями, є інвалідом ІІ групи довічно, перебуває на диспансерному обліку у психіатра та нарколога, що вона підтверджує медичними довідками від 10.12.2008, актом заочної судово-психіатричної експертизи відділу судово-психіатричних експертиз КОСПНМО № 24 від 03.05.2006, консультаційним висновком спеціаліста КЗ КОР обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання від 07.03.2018. Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.06.2006 у справі № 2-о-1/2006 ОСОБА_3 визнаний обмежено дієздатним. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі № 2-о-32/2008 від 07.05.2008 піклувальником ОСОБА_3 призначено їх доньку ОСОБА_1 .

Таким чином, усі будівельні роботи, за результатами яких вартість і площа спірного домоволодіння істотно збільшилась, проводились в основному за рахунок її коштів, оскільки вона мала офіційний дохід і стабільний заробіток. ОСОБА_3 внаслідок стану здоров`я об`єктивно був неспроможний належним чином і достатньою мірою самостійно фінансувати будівництво, збільшувати, покращувати та набувати майно. Усі види добудови здійснювались з дозволу власника та відповідали інтересам всіх співмешканців та співвласників домоволодіння.

У позасудовому порядку ОСОБА_3 та його представник - відповідач по справі ОСОБА_1 не визнають за нею право власності на частину спірного майна, а тому в порядку поділу спільного майна, вважає за доцільне визнати за нею право власності на 40/100 частин спірного домоволодіння.

Представник позивача Панченко Т.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала. Відповідною ухвалою суду від 04.10.2019 їй було відмовлено у прийнятті заяви про визнання позову. Під час судового розгляду представник відповідача підтвердила обставини, що викладені в позовній заяві та зазначила про те, що фактично будинок перебудовували, збільшуючи його площу, її батьки - сторони у справі, у зазначений у позові період. Позивач - її мати, хоч і розірвала шлюб із відповідачем - її батьком, але до цього часу вони проживають як одна сім`я. Фактично капіталовкладення у будівництво здійснювала матір, а батько приймав часткову участь у будівництві та переобладнанні фізично.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін в судовому засіданні, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків.

20 вересня 1986 року між позивачем та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що Гайшинською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області було зроблено відповідний запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу за № 12, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу.

На підставі свідоцтва від 05.06.1987 на право власності за законом після своєї матері ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 19,60 кв.м з приналежними до будинку сараєм та вбиральнею. Дане свідоцтво було посвідчене державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Герасько С.І., реєстр № 421, що підтверджується дублікатом свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченим 02.02.1993 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької державної нотаріальної контори Потоцькою І.М., реєстр № 429.

У шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 , яка після реєстрації шлюбу 03.06.2006 змінила своє прізвище на ОСОБА_5 . Дані факти підтверджуються копіями свідоцтва про народження, виданого 07.08.1987 Переяслав-Хмельницьким міським відділом ЗАГС Київської області, свідоцтва про шлюб, виданим 03.06.2006 відділом РАЦС Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області.

За період шлюбу за спільні кошти сторонами спільно виконані наступні будівельні роботи, які значно збільшили площу та покращили спірний будинок. Зокрема, у 1989 році вони добудували до будинку: житлову прибудову площею 29,80 кв.м (у технічному паспорті житлова кімната № 1-3); допоміжну прибудову площею 16,60 кв.м (у технічному паспорті кухня № 1-1 площею 11,40 кв.м, санвузол № 1-4 площею 5,2 кв.м); збудували гараж площею 33,30 кв.м (у технічному паспорті в характеристиці будинку і господарських будівель літера «Б»).

У 1991 році сторони збудували ганок до будинку (літера а1), хвіртку (№ 1) та огорожу (№ 2).

У 1997 році будинок було газифіковано, у 1998 року до будинку підведено водопостачання.

Дані факти підтверджуються копіями технічних паспортів на житловий будинок індивідуального житлового фонду по АДРЕСА_1 , що виготовлений 01.11.2003 Переяслав-Хмельницьким МБТІ та на індивідуальний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1 , що виготовлений 16.04.2018 ФОП « ОСОБА_7 », а також довідкою від 27.07.2018 ПАТ «Київоблгаз», довідкою від 05.07.2018 КП Переяслав-Хмельницьке виробниче управління комунального господарства.

15 травня 2003 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу відділом реєстрації актів громадянського стану Переяслав-Хмельницького міського управління юстиції Київської області зроблено запис за № 48, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу в матеріалах справи.

ОСОБА_3 з 1986 року страждає на психічне захворювання у формі шизофренії та зловживає спиртними напоями, є інвалідом ІІ групи довічно, перебуває на диспансерному обліку у психіатра та нарколога, що підтверджується медичними довідками від 10.12.2008, актом заочної судово-психіатричної експертизи відділу судово-психіатричних експертиз КОСПНМО № 24 від 03.05.2006, консультаційним висновком спеціаліста КЗ КОР обласного психіатрично-наркологічного медичного об`єднання від 07.03.2018.

Відповідно до рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.06.2006 у справі № 2-о-1/2006 ОСОБА_3 визнаний обмежено дієздатним. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 07.05.2008 піклувальником ОСОБА_3 призначено їх доньку ОСОБА_1 .

У 2008 році після розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , позивач, продовжуючи проживати із ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу, за рахунок спільних коштів та зусиль збудовали убиральню (літера «Г»), вигрібну яму (№ 3), у 2010 році - новий сарай замість знесеного, площею 11,90 кв.м (літера «в»), у 2016 році вигрібну яму (№ 4), що підтверджується технічним паспортом на індивідуальний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1 , що виготовлений 16.04.2018 ФОП « ОСОБА_7 ».

З акту депутата Переяславської міської ради ОСОБА_9 від 19.09.2019 № 109 вбачається, що за результатом обстеження матеріально-побутових умов помешкання за адресою АДРЕСА_1 встановлено, що в даному будинку зареєстровані та проживають однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В шлюбі вони проживали з 20.09.1987 по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після припинення шлюбу продовжили проживати за даною адресою однією сім`єю без шлюбу. Вони ведуть спільне господарство, доглядають за майном, спільно будували прибудови до будинку та господарські будівлі і споруди. За даною адресою також зареєстровані та проживають дочка ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Без реєстрації місця проживання у даному помешканні проживає зять власника ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_12 в суді підтвердила, що ОСОБА_2 , яка є її подругою, у 1987 році вийшла заміж за ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу вони стали проживати і на даний час проживають у будинку АДРЕСА_1 . Хата була стара. Після одруження вони добудували хату, а також добудували разом господарські споруди, провели до будинку газ та воду. З ними разом проживає дочка із своєю сім`єю та допомагає батькам у господарстві. Також їй відомо, що у 2003 році шлюб було розірвано між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , але вони продовжували проживати в одному будинку, вели спільне господарство та продовжували покращувати свої умови проживання.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснила, що вона як працівник управління соціального захисту населення Переяславської міської ради з вересня 2012 року здійснювала контроль та нагляд за умовами проживання ОСОБА_3 , який перебуває на обліку в УСЗН. Сім`я ОСОБА_3 проживає в будинку АДРЕСА_1 . За даною адресою також проживають дочка ОСОБА_1 та її діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , зять власника ОСОБА_1 . Будинок побудований давно. Вони робили там ремонт, після чого стан будинку покращувався. Всі вкладали кошти в будинок. В ОСОБА_3 як таких доходів не було, щоб самому утримувати будинок та проводити там ремонти.

Свідок ОСОБА_16 , яка є сусідкою сторін по справі, в суді пояснила, що сім`я ОСОБА_3 від укладення шлюбу і по сьогоднішній день проживають разом. Вони разом робили ремонти в будинку. Разом приймали участь у добудові будинку. Про те, що сторони розірвали шлюб їй невідомо, оскільки вони увесь час проживають разом в одному будинку, ведуть спільне господарство, разом дбають про будинок.

Позивач ОСОБА_2 , яка була допитана судом як свідок, підтвердила всі обставини, що викладені у позові. Зазначила, що вона наймала людей для проведення робіт по добудові будинку та господарських будівель і споруд. Чоловік допомагав їй в цьому фізично. Вони мали спільний бюджет. У 2003 році вона вирішила розірвати шлюб, тому що чоловік зловживав спиртними напоями та застосовував до неї фізичну силу. Після розірвання шлюбу вони помирились та продовжували жити в одному будинку, вели спільне господарство, продовжували покращувати свої умови проживання та добудували туалет, ванну, вигрібну яму, гараж та огорожу. На сьогоднішній день ОСОБА_3 їй кошти не дає, пенсію витрачає на власні потреби.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить стаття 60 СК України).

За правилами ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Статтею 25 КпШС України зазначено, що майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

У пункті 9 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» (чинному на дату виникнення спірних правовідносин) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 271 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Отже, виходячи із аналізу зазначених норм, судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Вищевказані положення закону кореспондуються зі статтею 60 СК України, якою передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 62 СК України врегульовано, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

За правилами ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 369 ЦК України встановлено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За правилами п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку може бути встановлений факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, що врегульовано ст. 3 СК України.

Приймаючи до уваги вказані обставини, проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача про встановлення факту її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу в період з 01 січня 2004 року,підлягає задоволенню, оскільки підтверджена матеріалами справи, показами свідків, що свідчить про ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, а також набуття сторонами майна, зокрема добудова спірного будинку, в зазначений період. Доказів, які б викликали сумнів суду у правомірності вимог позивача у судовому засіданні не здобуто.

Встановивши, що 80/100 частин приміщень та будівель за адресою: АДРЕСА_1 , що складаються з: житлової кімнати (1-3) житлової прибудови, площею 23,00 кв.м. (літера «А1»); кухні (1-1), площею 11,40 кв.м. (літера «а1»); санвузла (1-4) площею 5,20 кв.м. (літера «а») у житловому будинку та господарських будівель: гаража площею 33,30 кв.м. (літера «Б»); убиральні (літера «Г»), площею 1,60 кв.м.; сараю, площею 11,90 кв.м. (літера «в»); споруд: ганку (літера «а1»), хвіртки (№ 1), огорожі (№ 2), вигрібної ями (№ 3), вигрібної ями (№ 4), а також проведеного газопостачання та водопостачання, що вбачається з висновку за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи № 46-18 від 18.02.2019, побудовані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період перебування у шлюбі та у період проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без шлюбу і за рахунок спільних коштів, а також враховуючи відсутність документів на спростування цих обставин, суд дійшов висновку про те, що спірна частина будинку є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Стаття 372 ЦК України передбачає поділ майна, що є у спільній сумісній власності, між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на рівність часток у спільному майні, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачкою права власності на 40/100 частин спірного домоволодіння.

Позивач по справі є інвалідом 2-ої групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 1045340 від 11.02.2029, а отже при зверненні до суду судового збору не сплачувала. Вимоги про стягнення з відповідача інших судових витрат вона не заявляла, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на її користь понесених нею інших видів судових витрат.

Відповідач також є інвалідом 2-ої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , а тому відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 3, 22, 24, 25, 60, 62, 74 КпШС України, ст.ст. 368, 369, 372 ЦК України, згідно ст. ст.12, 81, 141, 263-265, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , в особі законного представника ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Переяславської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності на частку в спільному майні задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 01 січня 2004 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 80/100 частин житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлової кімнати (1-3) житлової прибудови, площею 23,00 кв.м. (літера «А1»); кухні (1-1), площею 11,40 кв.м. (літера «а1»); санвузла (1-4) площею 5,20 кв.м. (літера «а») у житловому будинку та господарських будівель: гаража площею 33,30 кв.м. (літера «Б»); убиральні (літера «Г»), площею 1,60 кв.м.; сараю, площею 11,90 кв.м. (літера «в»); споруд: ганку (літера «а1»), хвіртки (№ 1), огорожі (№ 2), вигрібної ями (№ 3), вигрібної ями (№ 4), а також проведеного газопостачання та водопостачання.

Визнати за ОСОБА_2 , у порядку поділу спільного майна, право власності на 40/100 частин житлового будинку, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (03.10.2017) до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повне рішення виготовлено 27.05.2020.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 ;

законний представник відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Суддя: О. І. Рева