Справа № 301/1593/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» на ухвалу судді Іршавського районного суду Гички О.Б. від 5 серпня 2020 року, повний текст якої складено 5 серпня 2020 року, у цивільній справі № 301/1593/20 про відмову у видачі судового наказу про стягнення вартості розподіленого об`єму природного газу з ОСОБА_1 за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»», -

встановив:

АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» оскаржило ухвалу судді Іршавського районного суду від 05.08.2020, якою було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 вартості розподіленого об`єму природного газу за заявою Товариства, поданою до суду 30.07.2020.

Як зазначається в апеляційній скарзі, суддя суду першої інстанції неправильно застосував у справі Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496, оскільки заявник є не постачальником природного газу, діяльність якого регулюється вказаними Правилами, а є оператором газорозподільної системи, який лише забезпечує фізичну доставку газу до споживача і, відповідно, надає послугу з розподілу природного газу. Натомість постачальник природного газу продає цей газ споживачеві.

Крім того, факт приєднання споживача до типового договору розподілу природного газу підтверджується різними способами, зокрема, фактом споживання газу, його оплати, що підтверджується доданими до заяви доказами. Тому висновки судді, що пов`язуються з відсутністю в справі підписаної споживачем заяви про приєднання договору в контексті неналежного оформлення договірних відносин із розподілу природного газу, помилкові.

Стосовно суперечностей у сумі заборгованості за послугу з розподілу природного газу між даними фінансового стану (1171,85 грн га місяць) і даними розрахунку заборгованості (1310,10 грн на місяць), то це є опискою, яка не може бути перешкодою для видачі судового наказу.

Беручи до уваги, що заяву було подано лише щодо стягнення боргу за послугу з розподілу (фізичної доставки) природного газу до об`єкта споживача, вартість якої є незмінною, ніякого спору про право з цього приводу не могло бути.

Туму у видачі судового наказу було відмовлено необґрунтовано, ухвалу судді слід скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

30.07.2020 АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» подало до Іршавського районного суду заяву про видачу судового наказу про стягнення вартості розподіленого об`єму природного газу з ОСОБА_1 і просило стягнути на свою користь «суму в розмірі 6919,11 грн вартості розподіленого об`єму природного газу» (а.с. 2-5, 13).

Заяву було вмотивовано тим, що ОСОБА_1 , який є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , не оплачував належним чином стягувачу надані на підставі Типового договору розподілу природного газу послуги з розподілу природного газу та за період з 01.01.2020 по 30.06.2020 не сплатив вартість розподіленого об`єму природного газу. Боржник порушив умови п. 2.1. Типового договору розподілу природного газу, вимоги ст. 526 ЦК України, ст.ст. 67, 68 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу», п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2494 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1379/27824) та інших норм законодавства.

На підтвердження розміру заборгованості стягувач надав суду, серед іншого, розрахунок заборгованості за надання послуги розподілу природного газу станом на 01.07.2020, де, зокрема, вартість цієї послуги на місяць указана як «1310,10 грн» (а.с. 8), витяг з історії фінансового стану абонента ОСОБА_1 , де нарахування заборгованості за вказану послугу зафіксоване в розмірі 1171,85 грн щомісячно (а.с. 7).

Відповідно до норм ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу; із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги (ст. 160 ч.ч. 1, 2); судовий наказ може бути видано, якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості (ст. 161 ч. 1 п. 3); у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено, серед іншого, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги; до заяви додаються копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ст. 163 ч. 2 п.п. 4, 5, ч. 3 п.п. 3, 4).

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 ЦПК України; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (ст. 165 ч. 1 п.п. 1, 8 ЦПК України).

Отже, судовий наказ може бути виданий на стягнення коштів, зокрема, заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, за відсутності спору щодо виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, підстав для пред`явлення відповідної вимоги та стягуваних сум (спору про право цивільне). При цьому, якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право, не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги), видача судового наказу не допускається. Зазначене не виключає можливості вирішення спору про право в порядку відповідного позовного провадження (ст. 171 ч. 3 ЦПК України).

Таким чином, наказне провадження не є можливим, якщо заяву про видачу судового наказу подано з порушенням вимог цивільного процесуального закону щодо її форми та/або якщо з поданої заяви і доданих документів вбачається спір про право та/або не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги).

Постачання природного газу і розподіл природного газу є різними послугами (зокрема, ст.ст. 12, 40 Закону України «Про ринок природного газу», абз. 9, 12, 15, 16, 20 п. 5 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1382/27827), абз. 12, 50, 60, 63, 79, пп. 4 п. 1 глави 1, глава 2 розділу І, п. 7 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2494 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1379/27824), п.п. 2.1., 4.1., 4.2. Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1386/27831), п.п. 1.4., 2.1., 6.1. Типового договору розподілу природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 (реєстрація в Мін`юсті України від 06.11.2015 за № 1384/27829), які надаються різними суб`єктами господарювання та оплачуються споживачем, відповідно, постачальнику природного газу власне за постачання газу, оператору газорозподільчої системи за розподіл природного газу, що включає в себе забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача.

До заяви про видачу судового наказу АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» додало Типовий договір розподілу природного газу, пункти 1.4., 2.1., 6.1. якого відображають відповідний предмет договору і обов`язок споживача оплатити вартість саме послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу (а.с. 6).

Відмінності між різними за своїм змістом послугами та відповідну їм різницю в правовому регулюванні підкреслює і стягувач.

Відтак, АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» управі було за наявності для того відповідних підстав подати заяву про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості із оплати наданих ним послуг з розподілу природного газу, проте, не про стягнення вартості розподіленого об`єму природного газу, як це має місце фактично. Тож стягувач подав заяву про видачу судового наказу за обставин, коли не вбачається виникнення у нього права грошової вимоги, за якою подано заяву про видачу судового наказу (відсутня відповідна підстава для пред`явлення вимоги).

За таких умов і зважаючи на предмет заяви про видачу судового наказу, витяг з історії фінансового стану абонента із зафіксованим щомісячно різним обсягом споживання природного газу та водночас із однаковим нарахуванням у розмірі 1171,85 грн, при цьому без вказівки, за що саме таке нарахування здійснено, не може слугувати належною підставою та достовірним і достатнім доказом для видачі судового наказу. Беручи до уваги специфіку судового наказу, який є одночасно і судовим рішенням і виконавчим документом, враховуючи, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому виконанню (ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 18, 160 ЦПК України, ст. 3 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», інші норми законодавства), а відповідні підстави для стягнення, в тому числі, розрахунок боргу, відображаються в відповідним чином у судовому наказі, неправильна вказівка на вартість послуги (базу для розрахунку боргу) є істотною обставиною, яка впливає на рішення щодо можливості видачі судового наказу.

Наведені обставини є достатніми для відмови у видачі судового наказу, інші доводи стягувача, правова позиція якого в справі є суперечливою, на такий висновок не впливають.

Виходячи з наведеного, суддя суду першої інстанції не мав передбачених цивільним процесуальним законом підстав для видачі судового наказу за заявою АТ «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» про стягнення з ОСОБА_2 вартості розподіленого об`єму природного газу, тому правильно по суті відмовив у цьому, чого доводи апеляції стягувача не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а ухвалу судді без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Закарпатгаз»» залишити без задоволення, а ухвалу судді Іршавського районного суду від 5 серпня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді