Ухвала

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 760/1736/19

провадження № 61-8025ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду

від 17 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду з позовом

до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 49 872, 24 грн,

яка складається із: 1 999, 96 грн - заборгованість за кредитом;

44 021, 22 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

1 тис. грн - пеня та комісія; 500 грн - штраф (фіксована частина) 2 351 грн - штраф (процентна складова).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою отримання банківських послуг, відповідач підписав заяву № б/н від 16 липня 2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості

за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок неналежного виконання кредитного зобов`язання

у відповідача утворилась вказана заборгованість.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня

2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду

від 17 березня 2020 року, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 1 999, 96 грн заборгованості за кредитом.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У травні 2020 року до Верховного Суду АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у частині відмови

у задоволенні позову про стягнення відсотків та пені і ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині, в іншій частині судові рішення залишити без змін.

У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва

від 24 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду

від 17 березня 2020 року, зазначаючи, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано представником банку 08 травня

2020 року, що підтверджується копією супровідного листа Київського апеляційного суду.

Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною,

строк на касаційне оскарження підлягає поновленню на підставі частини другої статті 390 Цивільного процесуального кодексуУкраїни.

Відповідно до частини третьої статті3 ЦПК України провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу

України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі,

що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної

правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі становить 49 872, 24 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).

Заявник оскаржує судові рішення у частині відмови у задоволенні позову

на суму 47 872, 28 грн.

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.

Банк вказав, що у касаційній скарзі ним порушено питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа для нього має виняткове значення, тому є підстави для відкриття касаційного провадження.

Погоджуюсь із тим, що всі справи АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з позичальників є для банку важливими, суд не може погодитись із тим, що ця справа, в якій заявлені вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 49 872, 24 грн на підставі кредитного договору

від 16 липня 2010 року і які були частково задоволені на суму 1 999, 96 грн, має виняткове значення для АТ КБ «ПриватБанк», що є одним із найбільших банків України.

Фундаментального значення результатів розгляду цієї справи, обґрунтованими в якій визнані лише вимоги про стягнення основної суми кредиту - 1 999, 96 грн, для формування єдиної правозастосовчої практики

не виявлено з урахуванням, зокрема того, що вирішення спору у цій справі здійснювалось у відповідності з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17).

Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року задовольнити.

Поновити акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк»

строк на касаційне оскарження рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 жовтня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович