Справа № 202/791/18
Провадження № 2/202/73/2020
12 жовтня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,
за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,
представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення, -
ОСОБА_2 в лютому 2018 року звернулася до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка в позовній заяві посилалася на те, що вона є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 листопада 2017 року. Після смерті власника 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_4 в даній квартирі ніхто не зареєстрований. Після оформлення свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка мала намір скористуватися, передбаченим законом правом користування та розпорядження своєю власністю, але це їй зробити не вдалося, так як при спробі потрапити в квартиру, вона не змогла відкрити вхідні двері своїми ключами і від сусідів дізналася, що в квартиру без будь-яких законних підстав, без реєстрації місця проживання вселився ОСОБА_3 . Відповідач самовільно змінив замки на вхідних дверях та не надав їй комплект ключів. Не домовившись в усному порядку з відповідачем про добровільне виселення з квартири позивачка 16 січня 2018 року звернулася до нього з листом, в якому повідомила про законні підстави володіння 1/2 частиною квартири та пропонувала йому в добровільному порядку виселитись. За час проживання в квартирі відповідач привів її у непридатний для проживання стан, він зловживає спиртними напоями, приносить в квартиру із смітників різний непотріб. Знаходження відповідача у квартирі перешкоджає позивачці в проведенні ремонту та проживанні у ній після цього. Перед Новим 2018 роком син відповідача надав позивачці ключі від квартири, але в ній знаходитись неможливо. Просила суд: усунути позивачці перешкоди в користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2018 року справу розподілено судді Волошину Є.В., ухвалою якого від 23 лютого 2018 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 серпня 2018 року зупинено провадження у справі до прийняття рішення за результатами розгляду цивільної справи №202/3300/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про встановлення факту сумісного проживання, встановлення факту родинних відносин та визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Справа перебувала у провадженні судді ОСОБА_5 , призначеного на посаду судді строком на п`ять років, відповідно до Указу Президента України від 18 жовтня 2013 року №571/2013 «Про призначення судді» та у якого, станом на 19 жовтня 2018 року закінчилися повноваження судді.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2018 року цивільну справу розподілено судді Слюсар Л.П., ухвалою якої від 21 серпня 2020 року її було прийнято до провадження, поновлено провадження по цивільній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивачки підтримав позовні вимоги та просив суд позов задовольнити. Вказав, що їм надали ключі від квартири, однак в квартирі проживає ОСОБА_3 та не бажає в добровільному порядку звільняти квартиру. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач в судове засідання не з`явився про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надав, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивачка та її представник не заперечували проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази, матеріали цивільної справи №202/3300/18, провадження №2/202/303/2019, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 104984228, ОСОБА_2 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до копії довідки №1319 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрованих осіб не має.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним
Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР).
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
В силу ч. 1 - ч. 3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно зі ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала справа №202/3300/18, провадження №2/202/303/2019 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., про встановлення факту родинних відносин, факту сумісного проживання, визнання права власності в порядку спадкування за законом.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.09.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Встановлено той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був рідним дядьком ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2019 року залишено без змін. В ході розгляду справи №202/3300/18, провадження №2/202/303/2019 судом встановлено, що ОСОБА_7 за час життя на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.12.1994 року виконкомом міської Ради народних депутатів, належала 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина цієї квартири належала його матері ОСОБА_8 . ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_8 померла. Проживаючи з останньою на день її смерті за однією адресою, ОСОБА_7 фактично, відповідно до вимог статті 549 ЦК України 1963 року, прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 помер. Після його смерті до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулись його донька ОСОБА_6 і дружина ОСОБА_4 . 19.12.2012 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1 , по 1/2 частині кожній. В 2010 році ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/4 частину спірної квартири, але рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19.01.2011 року йому відмовлено у задоволені позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 пропустив строк для прийняття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_8 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 . Після її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_9 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину спірної квартири отримала ОСОБА_9 .

За даними спадкової справи №2/2018 позивач ОСОБА_3 06 квітня 2018 року звернувся до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 .

За наслідками розгляду вказаної заяви ОСОБА_3 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. листом № 107 від 06 квітня 2018 року роз`яснено позивачу необхідність надання оригіналів правоустановлюючих документів на спадкове майно, а також зазначено, що нотаріусом не встановлено факту родинних зв`язків із померлою, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Таким чином, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку вказаної вище квартири після смерті ОСОБА_6 не видавалося та відповідно право власності на іншу 1/2 частини квартириАДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільні або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже в судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником лише 1/2 частини квартириАДРЕСА_1 , інша 1/2 частина квартири ні за ким не зареєстрована, в той час як у заявлених позовних вимогах ОСОБА_2 просить суд виселити відповідача з квартири, порядок користування квартирою не визначено. Крім того, у позивачки є ключі від квартири та вона має до неї вільний доступ. Щодо проживання ОСОБА_3 в спірній квартирі та приведення її у непридатний для проживання стан іне бажання в добровільному порядку звільняти квартиру жодного належного доказу суду не надано.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності та беручи до уваги, що позивачка звернулась з вимогою про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні квартирою шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення, в той час коли позивачка є власником лише 1/2 її частини, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовним вимог позивача та вимушений в позові відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст.141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові, то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись: ст. 41 Конституції, ст.109 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 355, 391 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 49, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст складено 19.10.2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар