ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року

м.Суми

Справа №589/288/20

Номер провадження 22-ц/816/842/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року в складі судді Євдокімової О.П., постановленої у м. Шостка, повний текст якої складений 14 лютого 2020року,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви про видачу обмежувального припису зазначав, що неповнолітній ОСОБА_2 проживав разом з матір`ю ОСОБА_3 та бабою ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 . Після смерті баби мати фактично не займалась вихованням сина, тому ОСОБА_5 часто приходив до заявника. З вересня 2018 року ОСОБА_2 став проживати у нього, так як мати вигнала сина з квартири, забрала ключі від квартири та утримувала певний час його особисті документи. Лише за втручання комісії з питань захисту прав дитини Шосткинської міської ради у листопаді 2019 року ОСОБА_3 повернула ОСОБА_6 належні йому документи та ключі від квартири.

Заявник зазначав, що після того, як ОСОБА_5 став у нього проживати ОСОБА_3 в телефонних розмовах почала ображати сина, висловлювала наміри застосувати фізичне насильство, а також тиснула психологічно, у зв`язку з чим неповнолітній ОСОБА_5 перестав відповідати на телефонні дзвінки та отримав психологічну травму. Крім того, заявник вказав, що 07 вересня 2019 року ОСОБА_3 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , не стала впускати ОСОБА_7 до квартири, спровокувала сварку та заподіяла йому тілесні ушкодження.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами ОСОБА_1 просив суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження її прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2 , а саме:

- усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 , що є об`єктом права спільної власності;

- обмежити спілкування з постраждалою дитиною ОСОБА_2 ;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити наближатися на відстань до 100 метрів до місця перебування, навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_2 .

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишено без розгляду.

Вказану ухвалу суду заявникоскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції не звернув увагу на обставини того, що неповнолітній ОСОБА_2 , окрім заявника, як біологічного батька, та матері не має інших родичів. Зокрема, заявник вказав, що рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 20 листопада 2019 року за № 11 неповнолітнього ОСОБА_2 було передано йому, як біологічному батьку, на виховання, а з вересня 2018 року він фактично проживає у нього. Крім того, зазначив, що з боку матері постійно здійснюється психологічний тиск на неповнолітнього сина, а також було застосовано фізичне насильство, тому ОСОБА_1 вважає, що саме він є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , відтак, має усі передбачені законом права на захист його інтересів. Також ОСОБА_1 вказав, що неповнолітній ОСОБА_2 є їх спільною з ОСОБА_3 дитиною, що нею не оспорюється, тому, на думку заявника, саме він, як законний представник, мав право звертатись до суду із зазначеною заявою. В апеляційній скарзі також йдеться і про те, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 26 грудня 2019 року за № 12 було вирішено питання про підготовку позову щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_2 і на даний час у Шосткинському міськрайонному суді Сумської області перебуває цивільна справа за фактом позбавлення її батьківських прав.

Від інших учасників справи в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви про видачу обмежувального припису без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заяву від імені неповнолітнього ОСОБА_2 подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Частиною 1 статті 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»;

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених «Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»;

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 вказаного Закону передбачено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 1 цього ж Закону дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства.

За положеннями пункту 2 частини 1 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема: батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування.

Згідно з частинами 1, 2 статті 47 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Як передбачено частиною 2 статті 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Відповідно до частини 1 статті 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена.

Згідно з вимогами частини 1 - 4 статті 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного.

Як передбачено частиною 1 статті 65 ЦК України, до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 послався на те, що рішенням засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 20 листопада 2019 року за № 11 неповнолітнього ОСОБА_2 було передано йому, як біологічному батьку дитини, на тимчасове проживання та виховання на підставі поданої ним заяви (а.с. 20, 21).

При цьому, у заяві від 20 листопада 2019 року ОСОБА_1 просив залишити на проживання у своїй сім`ї ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з подальшим влаштуванням на правах підопічного до прийняття рішення Шосткинської міської ради про встановлення піклування (а.с. 21).

Разом з тим, як передбачено пунктом 31 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» від 24 вересня 2008 року за № 866, тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім`єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини.

Дитина, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитина, розлучена із сім`єю, тимчасово може бути влаштована у:

- сім`ю родичів, знайомих;

- сім`ю патронатного вихователя;

- притулок для дітей служби у справах дітей;

- центр соціально-психологічної реабілітації дітей;

- центр соціальної підтримки дітей та сімей;

- соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко);

- спеціалізований будинок дитини, дитячий будинок-інтернат системи соціального захисту населення.

Дитина, в якої є родичі або інші особи, з якими в неї на момент залишення без батьківського піклування склалися близькі стосунки (сусіди, знайомі) та які бажають залишити її на виховання у своїй сім`ї, може перебувати в їх сім`ї до прийняття рішення про влаштування дитини. Підставою для тимчасового перебування дитини в сім`ї родичів або інших осіб, з якими у неї склалися близькі стосунки, є наказ служби у справах дітей про тимчасове влаштування дитини.

При цьому, пунктом 35 вказаного Порядку передбачено, що після встановлення статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини вживає вичерпних заходів до влаштування її в сім`ю громадян України (усиновлення, під опіку, піклування, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу).

Згідно з пунктом 42 цього ж Порядку опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяву від імені неповнолітнього ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису подано ОСОБА_1 , який є особою, яка не має повноважень на ведення справи, так як заявник не надав, а матеріали справи не містять належних і допустимих доказів для підтвердження факту того, що він є особою, яка у встановленому законом порядку має право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису, так як не входить до переліку осіб, які відповідно до вимог статті 350-2 ЦПК України та частини 1 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» можуть бути заявниками у таких справах.

Зокрема, факт передачі неповнолітнього ОСОБА_2 на тимчасове проживання та виховання заявнику ОСОБА_1 не може підтверджувати обставин того, що він на час звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису був законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , оскільки він не належить до кола законних представників, визначених статтею 59 ЦПК України та статтями 61, 63 ЦК України, оскільки рішення про призначення його піклувальником щодо неповнолітнього ОСОБА_2 органом опіки і піклування не приймалось. У зв`язку із зазначеним, доводи апеляційної скарги про протилежне не заслуговують на увагу колегії суддів.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що неповнолітній ОСОБА_2 є його з ОСОБА_3 спільною дитиною також не заслуговує на увагу колегії суддів, так як факт його батьківства не підтверджений належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, ураховуючи, що у свідоцтві про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком дитини вказаний ОСОБА_8 (а.с. 6). Інших належних і допустимих доказів на підтвердження факту батьківства ОСОБА_1 щодо неповнолітнього ОСОБА_2 заявник не надав, а матеріали справи не містять.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що на даний час на розгляді в Шосткинському міськрайонному суді Сумської області знаходиться цивільна справа щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, то, на думку колегії суддів, вказана обставина сама по собі не свідчить про наявність у заявника ОСОБА_1 повноважень на ведення справи в суді в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, - без задоволення.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 лютого 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов