БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/536/2020
Провадження № 2/497/404/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кодінцевої С.В.,

секретаря судового засідання Ковтун О.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Болград матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення, яким, визнати за ним право власності на 61/100 частину житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стверджує, що 12.05.1982 року він придбав будинок, розташований по АДРЕСА_1 , що підтверджується договором, посвідченим Державним нотаріусом З.І.Коваленко, зареєстрованим в реєстрі за №1316.

01.09.1989 року він, позивач продав 39/100 частин вищезазначеного будинку ОСОБА_3 , що підтверджується договором, посвідченим Державним нотаріусом В.Б.Друтман, зареєстрованим в реєстрі за №2641.

26.02.1997 року ОСОБА_3 продав належну йому частку будинку ОСОБА_2 .

Таким чином власниками будинку є він, позивач ОСОБА_1 та відповідач по справі ОСОБА_2 ..

Після продажу частини будинку ОСОБА_3 він, позивач звернувся до Болградського ПУЖКХ та отримав свідоцтво № НОМЕР_1 на право особистої власності на житловий будинок від 28.11.1989 року.

В 2019 році він, ОСОБА_1 з відповідачкою вирішили здійснити поділ їхнього будинку. Під час підготовки документів з`ясувалося, що в його свідоцтві про право власності на будинок немає підпису начальника Болградського ПУЖКХ та печатки. Ніхто до цього часу не бачив відсутність підпису та печатки, хоча свідоцтво зареєстровано в БТІ.

При зверненні до державного реєстратора з метою реєстрації свого права власності в Державному реєстрі речових прав, він отримав рішення про відмову у державній реєстрації права власності, у зв`язку з відсутністю документу, який підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок.

Зазначене стало приводом для звернення до суду.

Позивач до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.40). В позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутність. Також окремо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та підтримання позовних вимог (а.с.42).

Відповідач також до суду не прибула, про час та місце розгляду справи сповіщалася відповідно до чинного законодавства, про що в справі є відповідні докази (а.с.40,41). Позовні вимоги визнала у повному обсязі, та справу просила розглянути у її відсутність (а.с.43-44).

Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Беручи до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору від 12.05.1982 року, посвідченим Державним нотаріусом З.І.Коваленко, зареєстрованим в реєстрі за №1316, ОСОБА_1 придбав у гр. ОСОБА_4 житловий будинок с господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

01 вересня 1989 року між ОСОБА_1 (продавцем) та ОСОБА_3 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу 39/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений Державним нотаріусом В.Б.Друтман, зареєстрований в реєстрі за №2641 (а.с.8).

У подальшому, між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_2 (покупцем) укладено договір купівлі-продажу від 26.02.1997 року 39/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено Державним нотаріусом Болградської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі №790.

А відтак, ОСОБА_2 , належить 39/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Згідно свідоцтва за №29 від 28.11.1989 року на право особистої власності на житловий будинок, видане Виробничим управлінням житлово-комунального господарства, 61/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_1 на праві особистої власності (а.с.10).

Дане свідоцтво містить відмітку про реєстрацію права власності в КП «Болградське БТІ» від 30.11.1989 року за № 25, але відсутній підпис органу, який видав свідоцтво та печатка.

Згідно довідки наданої КП «Болградське БТІ» за №354 від 20.12.2018 року, що за матеріалами інвентарних справ та реєстрових книг КП «Болградське БТІ» станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 61/100 частини на підставі свідоцтва про право власності за №29 від 28.11.1989 року (а.с.11).

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 11 вересня 2018 року Комунальним підприємством «Болградське БТІ» власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , значиться ОСОБА_1 ( а.с.13-16).

Разом з цим, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_5 , виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області відмовлено позивачу ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та їх обтяжень за №51806480 від 27.03.2020 року у зв`язку з тим, що разом із заявою не подано документу, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.35).

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

За результатом судового розгляду судом встановлено, що по справі мають місце обставини, передбачені ст.392 ЦК України, оскільки позивач будучи власником 61/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 28 листопада 1989 року за №29 не може здійснити реєстрацію прав на це ж нерухоме майно, в зв`язку з чим порушуються його права як власника.

За таких обставин суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст.16, 317-319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.2, 4, 10, 12, 13, 76-83, 89, 95,133, 141, 200, 247 ч.2, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України , суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області право власності на 61/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Болградський районний суд Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо … апеляційного оскарження, … продовжуються на строк дії такого карантину".

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: ___________ С.В.Кодінцева