КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/18327/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/9834/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ратнікової В.М., Борисової О.В.,

за участю секретаря судового засідання - Добровольської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Гаврилової О.В., по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, заінтересована особа (стягувач) - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просивпоновити строк на оскарження дій державного виконавця, визнати незаконними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, правонаступником якого є Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. щодо винесення постанови ВП № 46204631 про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року та постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року; скасувати постанови ВП № 46204631 про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року та про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року (т. 1 а.с. 1-3).

В обґрунтування скарги посилався на те, що на примусовому виконанні у головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. перебувало виконавче провадження № 46204631 з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/7785/13-ц, виданого 21 травня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту у сумі 1 535 132,17 грн., витрати пов`язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 15 751,32 грн. та судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Зазначав, що 27 січня 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. постановою про відкриття виконавчого провадження відкрила виконавче провадження, а 03 лютого 2015 року винесла постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 155 111,29 грн. Однак 25 вересня 2015 року головним державним виконавцем Гресь Т.О. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві.

05 липня 2017 року головним державним виконавцем винесено постанову про відновлення виконавчого провадження у зв`язку з визнанням незаконної постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві. 30 жовтня 2017 року виконавче провадження передано до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 17 листопада 2017 року головним державним виконавцем Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боєвою О.О. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження та 03 вересня 2018 року виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі відповідної заяви стягувача.

Звертав увагу на те, що постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року є незаконною, оскільки державний виконавець відкрив виконавче провадження після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки виконавчий лист видано 21 травня 2013 року, а пред`явлено до виконання 13 червня 2014 року. Крім того зазначає, що виконавчий документ не містить зазначення строку пред`явлення виконавчого документу та не скріплений гербовою печаткою. На думку скаржника, зазначені недоліки є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження, а за таких обставин відсутні й правові підстави для стягнення з боржника виконавчого збору. Стосовно безпідставності стягнення виконавчого збору в скарзі також зазначено, що державний виконавець відрахував строк на добровільне виконання з дати відкриття виконавчого провадження, що не відповідає вимогам закону. Також вважає відсутніми правові підстави для стягнення виконавчого збору, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження боржником не була отримана.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні вказаної скарги (т. 1 а.с. 184-189).

Не погодившись з ухвалою районного суду, 22 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 198-203).

В апеляційній скарзі зазначив, що оскаржувана ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Вказував, що строк на пред`явлення виконавчого листа стягувачем було пропущено. При винесенні постанови про стягнення виконавчого збору державний виконавець не перевірив чи отримав боржник постанову про відкриття виконавчого провадження з огляду на те, що він змінив постійне місце проживання з м. Київ на с. Кароліно-Бугаз у Одеській області. Також не перевірив чи може взагалі державний виконавець приступати до примусового виконання рішення з урахуванням того, що місцем виконання судового рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна. Враховуючи зміну адреси місця проживання жодного документу від виконавчої служби не отримував, зокрема не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, а тому підстав для винесення постанови про стягнення судового збору не було.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві - Мигловець Л.М. подав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 229-232).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Жученко Р.О. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, проте, були сповіщені належним чином, у т.ч. шляхом повідомлення електронною поштою, що забезпечує фіксацію такого повідомлення, про що у справі наявні докази. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 його представник - адвокат Жученко Р.О. в суді апеляційної інстанції не заперечував, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 1 а.с. 225-228, 239-250 т. 2 а.с. 1-2).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що 21 травня 2013 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 755/7785/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по договору кредиту в сумі 1 535 132,17 грн., 15 751,32 грн. витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом та судового збору в сумі 229,40 грн. (а.с. 22, 59).

Як вбачається з відміток на звороті виконавчого листа, 20 березня 2014 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», 17 червня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», 27 серпня 2014 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

23 січня 2015 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції із заявою про прийняття до виконання виконавчого документу та відкриття виконавчого провадження (а.с. 57-58).

27 січня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46204631 на підставі виконавчого листа № 755/7785/13-ц, виданого 21 травня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва (а.с. 68).

Згідно супровідного листа постанову про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року було направлено ОСОБА_1 для виконання на адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 69).

03 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, якою стягнуто з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 155 111,29 грн. (а.с. 70).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. від 25 вересня 2015 виконавчий лист № 755/7785/13-ц, виданий 21 травня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 78-79).

Крім того, як убачається з копії матеріалів виконавчого провадження, 30 жовтня 2017 року державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гресь Т.О. винесено постанову про передачу виконавчого провадження, якою виконавчий лист № 755/7785/13-ц, виданий 21 травня 2013 року передано до Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 97).

Згідно постанови головного державного виконавця Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боєвої О.О. від 17 листопада 2017 року прийнято виконавче провадження № 46204631 (а.с. 100).

03 вересня 2018 року головним державним виконавцем Овідіопольським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Боєвою О.О. виконавчий лист № 755/7785/13-ц, виданий 21 травня 2013 року повернуто стягувачу на підставі заяви про повернення виконавчого листа (а.с. 109).

Заявник ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, просив визнати незаконними дії головного державного виконавця та скасувати постанову ВП № 46204631 про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року та постанову ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору винесені з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів не в повній мірі погодилась з таким висновком суду виходячи з наступного.

Щодо поновлення строку на оскарження і визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

27 січня 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. направлено копію постанови від 27 січня 2015 року із письмовим повідомленням про відкриття виконавчого провадження, яке було повернуто без вручення за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 69, 83-84).

26 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і ознайомився із цими матеріалами 10 жовтня 2019 року про що надав письмову розписку (а.с. 11, 110-111).

Із зазначеною скаргою заявник звертався у жовтні 2019 року, яка ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2019 року залишена без розгляду (а.с. 23-25)

Повторно скарга ОСОБА_1 подана 07 листопада 2019 року про що свідчить штемпель на конверті поштового відправлення (а.с. 1-29).

Інших об`єктивних доказів, які б свідчили про ознайомлення заявника із оскаржуваною постановою, матеріали виконавчого провадження не містять, до суду таких не надано і судом не встановлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2020 року поновлено строк ОСОБА_1 на оскарження дій державного виконавця (а.с. 150-151).

Цих обставин і доказів державний виконавець та стягувач не заперечували, ухвалу районного суду не оскаржували.

Врахувавши вищезазначене, суд апеляційної інстанції погодився із висновком районного суду про поновлення заявнику строку на оскарження дій державного виконавця.

Щодо визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві і скасування постанови ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 жовтня 2016 року № 1404-VIII (в подальшому за текстом - Закон № 1404-VIII) та зміни до ЦПК України, внесені відповідно до цього Закону.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця у листопаді 2019 року, на спірні правовідносини поширюється саме Закон № 1404-VIII, згідно зі статтею 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VІІІ постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.

Згідно із частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону № 1404-VIII закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Такі правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), у справі №127/9870/16-ц (провадження № 14 - 166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі №2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18) та від 19 травня 2020 року у справі №754/2223/15-ц (провадження № 14-568цс19).

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду зазначила, що критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законодавством умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в Законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ. Така пряма вказівка, зокрема, міститься у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка набула чинності 05 жовтня 2016 року, та відповідно до якої внесені зміни в ЦПК України. Ця редакція нормативного документа підлягає застосуванню у справі відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України.

Отже, Верховний Суд вже викладав у своїй постанові висновок щодо питання правильного застосування норми права і суд апеляційної інстанції не вбачає підстав відступити від вищевказаного правового висновку.

Враховуючи вищевикладене, скарга ОСОБА_1 на дії та рішення (постанову) головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. щодо винесення постанови ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 рокуне підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та дійшов помилкового висновку про розгляду скарги ОСОБА_1 по суті.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст. 377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч. 2 ст. 377 ЦПК України).

За таких обставин та вимог ч. 1 ст. 377 ЦПК України, оскаржувана ухвала районного суду в частині розгляду скарги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій та рішення (постанови) головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Т.О. щодо винесення постанови ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року і з цих підстав скасування вказаної постанови, підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині справи.

На виконання вимог частини першої статті 256 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне повідомити ОСОБА_1 , що розгляд поданої скарги в цій частині віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Щодо визнання незаконними дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві і скасування постанови ВП № 46204631 про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (частина перша статті 448 ЦПК).

Отже, зазначеними нормами законодавства передбачені різні способи звернення до суду за захистом свого порушеного права сторонами виконавчого провадження та іншими учасниками.

Таким чином, ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження» чітко врегульовано питання щодо звернення зі скаргою сторін під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України та іншими учасниками виконавчого провадження.

Відповідно до матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 подав скаргу на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. КиєвіГресь Т.О. щодо винесення і скасування постанови ВП № 46204631 про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року та просив суд оцінити такі дії державного виконавця на предмет їх законності.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця у порядку контролю за виконанням судового рішення, і скарга заявника в цій частині має розглядатися за правилами цивільного судочинства.

Перевіривши доводи заявника ОСОБА_1 , викладені ним у поданій скарзі, доводи і мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в цій частині скарги заявника.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року (у редакції, чинній на час винесення оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 січня 2015 року) у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, власне ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб`єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

За змістом ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року встановлено, що постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. При наступних пред`явленнях до виконання виконавчого документа державному виконавцеві виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута при попередньому виконанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 1999 року).

З матеріалів справи вбачається, що 13 червня 2014 року до виконавчої служби надійшов виконавчий лист для примусового виконання, 22 серпня 2014 року виконавчий лист був поданий повторно, а 27 серпня 2014 року державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/7785/13-ц, виданого 21 травня 2013 року з підстав, передбачених пунктом 8 частини 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону чинній на час вчинення оскаржуваної дії), тобто наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (а.с. 81-82).

Тобто, пред`явивши виконавчого листа до примусового виконання 13 червня 2014 року, що зафіксовано матеріалами виконавчого провадження, стягувач вчинив дії, які дають підставу для висновку, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання було перервано. Оскільки час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується, а виконавчий документ повернуто постановою від 27 серпня 2014 року з посиланням на інші обставини, стягувач мав право пред`явити повторно виконавчий лист до виконання строком до 27 серпня 2015 року.

Таким чином, виходячи з вищезазначених положень Закону пред`являючи 23 січня 2015 року виконавчий лист до виконання ПАТ «Укрсоцбанк» не було пропущено строк пред`явлення його до виконання.

З копії виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/7785/13-ц, виданого 21 травня 2013 року, вбачається, що в ньому зазначено строк пред`явлення до виконання - 1 рік (а.с. 59), а тому доводи апелянта про відсутність вказаного колегія суддів відхилила.

Врахувавши наведене, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта про пропуск стягувачем строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Крім того, заявник ОСОБА_1 посилався на те, що у виконавчому листі, пред`явленому до виконання та на підставі якого було відкрито виконавче провадження 27 січня 2015 року, відсутня гербова печатка.

Як вбачається з відповіді Овідіопольського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 23 березня 2020 року, у матеріалах виконавчого провадження № 46204631 наявна лише копія виконавчого листа № 755/7785/13-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 21 травня 2013 року (долучена до відповіді). Оригінал виконавчого документа було повернуто стягувачу ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі письмової заяви (а.с. 180-181).

Суд першої інстанції підставно виходив з того, що з копії виконавчого листа № 755/7785/13-ц, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 21 травня 2013 року, вбачається наявність відбитку печатки суду.

Колегія суддів перевірила доводи скаржника та дослідивши наявні в матеріалах справи копії виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/7785/13-ц, виданого 21 травня 2013 року, погодилася з такими висновками районного суду про наявність гербової печатки на виконавчому листі (а.с. 22, 59, 181).

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 367, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ч.ч. 1, 2 ст. 377, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року- скасувати в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві, правонаступником якого є Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві Гресь Т.О. щодо винесення постанови ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року і скасування постанови ВП № 46204631 про стягнення з боржника виконавчого збору від 03 лютого 2015 року і провадження в цій частині скарги ОСОБА_1 - закрити.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 23 жовтня 2020 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

В.М. Ратнікова

О.В. Борисова