Справа № 646/2577/19
Провадження № 2/635/145/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

за участю секретаря Зуєнко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,

представник позивача ОСОБА_3 , діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 21 листопада 2019 року,

представник відповідача Мазепа Дмитро Геннадійович, який діє на підставі ордеру від 14 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 471600,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 13 серпня 2018 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 471600,00 гривень зі строком повернення до 31 грудня 2018 року. На підтвердження отримання позики відповідач надав розписку про отримання грошових коштів від 13 серпня 2018 року. Відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором позики та не повернув позичену суму грошей до 31 грудня 2018 року; на подальші прохання позивача про добровільне повернення позики відповідач не реагує. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позову десять днів з дня вручення ухвали суду.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 травня 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу передано за підсудністю на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 серпня 2019 року відкрито провадження по справі.

За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області № 01-02/88 від 10 жовтня 2019 року у зв`язку із звільненням судді Харківського районного суду Харківської області ОСОБА_4 , позовна заява про стягнення грошової суми передана в провадження судді О.М. Пілюгіної.

14 січня 2020 року представник відповідача - ОСОБА_5 подав суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

28 лютого 2020 року представник відповідача - ОСОБА_5 подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на наступне. Згідно позовної заяви 13 серпня 2018 року між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 471600,00 гривень на строк до 31 грудня 2018 року. За своєю суттю договір займу про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Проте, реально ОСОБА_6 не отримував від позивача грошової суми в розмірі 471600,00 гривень та будь-яких інших грошових коштів. Крім того, вищевказаний договір не є дійсним, оскільки в ньому не зазначено місце його складання; при укладенні цього договору відповідач, всупереч вимогам Сімейного кодексу України, не отримував згоди дружини, з якою на той момент і на даний час перебуває у шлюбних відносинах.

24 березня 2020 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені в попередньому відзиві та додатково зазначив, що у договорі позики від 13 серпня 2018 року не зазначено цілі на які, начебто надавалися кошти. При цьому, на думку представника відповідача, мало знайома людина не могла передати кошти в розмірі 471600,00 гривень без будь-яких суттєвих підстав.

01 липня 2020 року представник відповідача ОСОБА_5 надав суду клопотання про долучення додаткових письмових доказів до матеріалів справи.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог позивача заперечував, посилаючись на те, що грошві кошти не отримував, а розписка написана під тиском, оскільки він працював без оформлення трудових відносин на підприємстві позивача і коли була виявлена нестача, то його примусили написати боргову розписку.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в судовому засідання проти задоволення позову заперечував, просив врахувати пояснення його довірителя та висновок експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа та відмовити в задоволенні заявлених вимог.

Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 471600,00 гривень, що складає 18000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався не пізніше 31 грудня 2018 року повернути ОСОБА_1 суму позики.

На підтвердження вказаних обставин відповідач надав розписку про отримання позики від 13 серпня 2018 року, в якій підтвердив, що отримав від позивача грошові кошти в розмірі 471600,00 гривень на умовах, передбачених договором позики від 13 серпня 2018 року, але вимоги вищевказаного договору позики у встановлені договором строки не виконав та грошову суму не повернув.

Відповідач на спростування вимог позивача в якості доказу надав висновок експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа № 9578 від 19 червня 2020 року, відповідно до якого в ході психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа у ОСОБА_2 не виявляються психофізіологічні реакції, які свідчать про те, що у серпні 2018 року при укладанні договору займу він отримував грошові кошти від ОСОБА_1 ; про те, що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 471600,00 гривень за розпискою від 13 серпня 2018 року; про те, що він отримував від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 18000,00 доларів США за розпискою від 13 серпня 2018 року; вербальні твердження ОСОБА_2 відносно того, що йому не передавалися грошові кошти за договором займу від 13 серпня 2018 року узгоджуються з його фізіологічними реакціями на перевірочні питання, які були зареєстровані в ході експертного дослідження.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів у встановлений строк не виконав, тому сума боргу в розмірі 471600,00 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у примусовому порядку, а позов підлягає задоволенню у повному обсязі, при цьому суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника на безпідставність вимог позивача, оскільки відповідач не надав доказів на підтвердження, що він перебував у трудових відносинах з позивачем і що вказана грошова сума є фактично нестачею, не надав доказів, що розписка уклалась під неправомірним тиском з боку позивача, при цьому відповідач у судовому засіданні визнав, що трудові відносини не були оформлені у встановленому законом порядку та підтвердив, що не звертався до поліції із заявою щодо неправомірних дій з боку позивача.

Також, суд критично розцінює та не приймає до уваги висновок експертного психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа, оскільки самі по собі дані вказаного висновку не спростовують обставини викладені у розписці, а до цього у висновку не зазначено, що експерт попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, як передбачено ч. 7 ст. 102 ЦПК України. Інші доводи відповідача: відсутність згоди дружини відповідача на укладення угоди; малоймовірність укладення угоди з малознайомою людиною на велику суму грошей; відсутність у розписці посилання на місце її складання та цілі, також не спростовують вимоги позивача.

За викладених обставин суд повністю задовольняє вимоги позивача.

Відповідно до квитанції № ПН237 від 12 квітня 2019 року при пред`явленні позову до суду позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 4716,00 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 526, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 471600 ( чотириста сімдесят одна тисяча шістсот) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 4716 (чотири тисячі сімсот шістнадцять) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Харківський районний суд Харківської області.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 14 грудня 2000 року Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 29 листопада 2007 року Харківським РВ ГУМВС України в Харківській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна