БРОДІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/425/20
Провадження № 2/439/291/20

16 жовтня 2020 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Бородійчук О.І., з участю секретаря судового засідання Скорик І.Б., під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Броди цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування п. 3 протоколу № 56 від 30 вересня 2019 року засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , п. 2.3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30 вересня 2019 року № 450,
встановив:
07 квітня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання неправомірним та скасування п. 3 протоколу № 56 від 30 вересня 2019 року засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 , п. 2.3 наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 30 вересня 2019 року № 450.
08 квітня 2020 року відкрито провадження у справі.
Позивач в судове засідання не з`явився.
Представник позивача адвокат Безушко О.І. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності та у відсутності його довірителя, позовні вимоги ОСОБА_2 підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача Військової частини НОМЕР_1 в судове засідання не з`явився повторно. 12 жовтня 2020 року судом отримано клопотання № 371/903 від 01 жовтня 2020 року командира Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , у якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку із карантинними заходами.
На думку суду, вищезгадане клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи є необґрунтованим з огляду на таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України
гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12 березня 2020 по 31 жовтня 2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 № 343 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 № 392 «Про встановлення карантину з мезгою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією. Зокрема, дозволено з 22 травня 2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25 травня 2020 перевезення пасажирів метрополітенами.
Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.
Положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України визначено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відтак, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Вказане також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.
Враховуючи неодноразові клопотаннями Військової частини НОМЕР_1 про відкладення розгляду справи, а саме: 12 травня 2020 року, 01 липня 2020 року, 06 серпня 2020 року, 03 вересня 2020 року, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача Військової частини НОМЕР_1 .
Окрім того враховано, що 30 квітня 2020 року судом отримано відзив на позовну заяву від 23 квітня 2020 року № 371/347 командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 про відмову у задоволенні позову.
Інших клопотань від відповідача до суду не надходило.
Дослідивши представлені суду документи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на насткпне.

З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у м. Броди Львівської області. Вислуга на військовій службі становить понад 25 років. Постійним житлом за час служби він не забезпечувався.
14 березня 2013 року згідно протоколу № 42 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік для одержання житла на загальну чергу (а.с. 6).
11 серпня 2010 року ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас за підпунктом «д» частини 6 (через сімейні обставини) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
25 березня 2014 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу Бродівським ОРВК Львівської області в період з 28 березня 2014 року по 01 липня 2014 року та з 02 серпня 2014 року по 04 вересня 2014 року безпосередньо брав участь в анитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій.
20 березня 2015 року ОСОБА_1 був виключений зі списків особового складу військової частини ПП НОМЕР_2 в зв`язку зі звільненням з військової служби в запас (демобілізацію) за пунктом 4 Указу Президента від 14 січня 2015 року № і 5 «Про часткову мобілізацію». Весь вказаний період він перебував в списках осіб потребуючих поліпшення житлових умов, як учасник бойових дій повинен забезпечуватися житлом першочергово та в позачерговому порядку як ветеран військової служби.
30 вересня 2019 року протоколом № 56 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 вирішено зняти з квартирного обліку підполковника ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи та виключити зі списків осіб, що перебувають на загальній черзі потребуючих поліпшення житлових умов при в/ч НОМЕР_1 з 03 травня 1995 року згідно п. 3 ст. 40 Житлового кодексу України, п. 3 ст. 26 Правил обліку громадян, ст. 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081. Причиною зняття з квартирного обліку вказано звільнення з військової служби у запас за підпунктом «д» частини 6 (через сімейні обставини) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в 2010 році. Вказаний протокол затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 вересня 2019 року № 450.
Позивач вважає, що виносячи оскаржуване рішення, житлова комісія військової частини керувалася тим, що законодавцем відповідно до положень п. 9 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено підстави, за наявності яких звільнені військовослужбовці мають право залишатися на квартирному обліку, натомість звільнені в запас через сімейні обставини до цого переліку не входять. Оскільки в 2010 році він був звільнений в запас через сімейні обставини, то повинен бути знятий з квартирного обліку за місцем служби. Відповідачем взагалі не було взято до увги факт призову на військову службу у особливий період та проходження служби в 2014-15 роках.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою, відповідно до закону.
Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями регулюються статтею 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 1 зазначеної статті військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання, або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.
Крім того, як зазначено у п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років надається житло для постійного проживання. Окрім того, стаття 37 Житлового Кодексу регламентує, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію. Застосування даної статті дає змогу зробити висновок, що військовослужбовці у разі звільненні з військової служби в зв`язку з закінченням строку контракту набувають право залишатися на житловому обліку при наявності вислуги років, що дає право на пенсійне забезпечення.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і гарантується принцип верховенства права.
Тому ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який має вислугу більше 25 років, має право на забезпечення житлом від держави, в тому числі в позачерговому та першочерговому порядку і не реалізував своє житлове право, передбачене ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не із своєї вини. За загально встановленими принципами теорії права та існуючою практикою набуте суб`єктивне право, навіть своєчасно не реалізоване, не може бути втрачено.
За таких обставин рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 , яким вирішено зняти з квартирного обліку ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи та виключити зі списків осіб, що перебувають на загальній черзі потребуючих поліпшення житлових умов при в/ч НОМЕР_1 (протокол № 56 від 30 вересня 2019 року) та п. 1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 вересня 2019 року № 450 підлягають скасуванню.
Верховний Суд, розглянувши аналогічну справу № 359/2295/17 25 березня 2019 року виклав право позицію, в якій наголосив, що коли військовослужбовець має вислугу більше 20 років, він не може бути знятий з квартирного обліку з даних підстав.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, судом встановлено, що ті обставини, на які покликається позивач, дійсно знайшли своє підтвердження у поданих ним доказах.
Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 43, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Визнати неправомірним та скасувати п. 3 протоколу № 56 від 30 вересня 2019 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 щодо зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи.

Визнати неправомірним та скасувати п. 2.3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30 вересня 2019 року № 450 щодо виключення зі списків осіб, що перебувають на загальній черзі потребуючих поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_1 зі складом сім`ї 2 (дві) особи.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Бродівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його винесення.

Суддя О. Бородійчук