Справа № 456/1040/20
Провадження № 2/456/784/2020
РІШЕННЯ

іменем України

12 червня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Саса С. С. ,

при секретарі Карпин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрий справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки і піклування Стрийської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до суду та просить надати дозвіл на виїзд доньці ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон в Республіку Польщу без згоди та супроводу батькаОСОБА_2 до досягнення донькою 16 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що відповідач по справі ОСОБА_2 її колишній чоловік, шлюб з яким розірвали в 2018 році.Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 (повнолітній), та дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В червні 2015 року всією сім`єю виїхали в Республіку Польща, а після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Діти залишились проживати з позивачем, які навчаються в Республіці Польща. Донька є ученицею 4С класу початкової школи № 28 ім. Синів полку Люблінської землі у Любліні , де навчається з 01.09.2017 по 2024 рік. Позивач офіційно працює керівником відділу Автоцентру ЗАНА в м. Люблін, що підтверджується трудовим договором. Позивач має карту перебування № НОМЕР_1 та з дітьми постійно проживає в АДРЕСА_1 , донька також має карту перебування НОМЕР_2 . Позивач є громадянкою України та її батьки проживають на Україні в м.Стрий, тому на свята та в період відпустки вона відвідує батьків. У зв`язку із відсутністю згоди батька на виїзд за кордон дитини, донька не може виїхати на Україну, щоб відвідати дідуся та бабусю. Місце перебування відповідача не відоме, з дітьми не спілкується, тому позивач змушена звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи без його участі та надав дозвіл на виїзд доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за кордон.

Представник третьої особи органу опіки і піклування Стрийської міської радив судове засідання не з`явився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 25.06.2009 відділом реєстрації актів цивільного стану міста Стрия Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /а.с. 11/.

Згідно долученої заяви (переклад з польської мови) бюро нерухомості «4te Pietro» від ІНФОРМАЦІЯ_3 , що квартирою розпоряджається наймач пані ОСОБА_8 , особа котрої посвідчується картою перебування № НОМЕР_4 , разом із двома дітьми: ОСОБА_9 , карта перебування № НОМЕР_5 та ОСОБА_10 , карта перебування № НОМЕР_2 . Договір найму квартири укладений 08.02.2019 і дійсний до 31.12.2021 з можливістю продовження на подальший період /а.с.14,15/.

Відповідно до перекладу з польської мови трудового договору, укладеного 22.03.2019, ОСОБА_1 працює керівником відділу Автоцентру ЗАНА (Auto Centrum Zana) /а.с.16,17/.

Із перекладу з польської мови довідки-підтвердження про навчання у школі Початкової школи №28 ім.Синів полку Люблінської землі у Любліні вбачається, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ученицею 4С класу Початкової школи з інтеграційними відділеннями №28 ім.Синів полку Люблінської землі у Любліні з 01.09.2017 та згідно програми, учениця закінчить навчання у 2024 році /а.с.18,19/.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 «Про затвердження Правил перетину державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року №231 (із змінами).

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку ( order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою.

Враховуючи ч.2 ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Таким чином, проаналізувавши та дослідивши усі матеріали справи, беручи до уваги той факт, що відповідач визнав позовні вимоги, тому суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог позивача та вважає необхідним надати позивачу дозвіл на виїзд за межі території України з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , у Республіку Польща на строк до 23.06.2023 року.

Керуючись ст. ст. 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Надати ОСОБА_1 дозвіл на виїзд за межі території України з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 у Республіку Польща на строк до 23.06.2023 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2020 року.

Головуючий суддя С. С. Сас