Справа № 397/65/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.05.2020. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Мирошниченка Д.В.,
за участю: секретаря судового засідання Петренко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення, -
Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовної заяви зазначив, що йому належить на праві приватної власності житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , являються його дружині сестрою та племінником, тому він дав згоду на їх прописку та проживання. З січня 2013 ОСОБА_3 разом з своїм сином ОСОБА_2 виїхали з будинку, без надання додаткових пояснень та з того часу вони не бачились, місцезнаходження їх невідоме. За вказаною адресою не проживають, але залишаються зареєстрованими. Таким чином, оскільки відповідачі у його будинку не проживають більше одного року без поважних причин, не приймають участі у спільному побуті, добровільно не бажають подати заву про зняття з реєстраційного обліку, вони можуть вважатися такими, що втратили право користування житловим будинком.
Позивач та його представник у судове засідання не з?явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Не заперечували проти винесення заочного рішення (а.с. 13, 97).
Відповідачі, у відповідності до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, проте у судові засідання, призначені на 27.04.2020 та 27.05.2020 не з?явилися, про причини неявки суду не повідомили, відзив не подали (а.с. 74-75, 85-86).
Тому, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідачів, про що постановлена відповідна ухвала, на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 28.02.1996 (а.с. 10-11).
Згідно акту Олександрівської селищної ради Олександрівського району Кіровоградської області від 04.12.2019 № 485/02-47, складеного у присутності депутата селищної ради ОСОБА_4 , представників громадськості Кострицької Л. та Тимченко В., встановлено, що ОСОБА_2 , 1994 року народження, та ОСОБА_3 , 1970 року народження, не проживають за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання їх невідоме (а.с. 20).
Згідно довідки, виданої Олександрівською селищною радою Олександрівського району Кіровоградської області № 6327 від 27.11.2019 та домової книги, встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-9, 12).
Конституція України у статті 41 проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 317 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім?ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб?єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-709цс16.
Згідно ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.01.2012 у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до рекомендацій, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК України), то власник на підставі статті 391 ЦК України не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин.
У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім?ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім?ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, право власності позивача на будинок підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст.ст. 383, 391 ЦК України - усунення перешкод у користуванні належним йому помешканням, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом.
Тому, враховуючи той факт, що відповідачі понад рік без поважних причин не проживають в житловому будинку АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 , обов?язки по утриманню житла не здійснюють, реєстрація відповідачів у помешканні за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу у реалізації його прав власника жилого приміщення, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідачів.
Керуючись ст.ст. 141, 259, 264-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення- задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати за сплату судового збору у розмірі 840 грн. 40 коп., тобто по 420 грн. 20 коп. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На заочне рішення суду, протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Кропивницького апеляційного суду.
У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 03.10.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Олександрівський районний суд Кіровоградської області).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст. 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .
Представник позивача: ОСОБА_5 , місце знаходження: АДРЕСА_3 , свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 326/н видане 22.12.2008, договір від 13.01.2020.
Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя: /підпис/ Д.В. Мирошниченко
Згідно з оригіналом.
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.
Рішення станом на «___»_____________20___ року набрало законної сили.

Оригінал судового рішення знаходиться у матеріалах справи №397/65/20.

Помічник судді______________________

Копію засвідчено «___»_____________20___ року.