Номер провадження: 22-ц/813/3549/20
Номер справи місцевого суду: 522/8013/18
Головуючий у першій інстанції Бойчук А. Ю.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 рокуу складі судді Бойчука А.Ю.,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Кучерук С.М. від 03.03.2010 та зареєстрованого за №134, недійсним; визнання за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м.; витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 ; скасування запису в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, номер запису: 455 в книзі: 758пр-162 щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

При цьому первісно в позовній заяві були допущені описки стосовно номеру будинку, в якому розташована спірна квартира, а саме замість будинку АДРЕСА_2 НОМЕР_1 був помилково зазначений будинок АДРЕСА_3 , тому він звертався із заявою про уточнення вимог.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він та ОСОБА_3 , яка є його матір`ю, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1995 року та розпорядження органу приватизації №54095 від 02.01.1995 набули право власності на зазначену квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. На момент смерті ОСОБА_3 ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований з нею. В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Першої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частку квартири, однак йому повідомили, що власником квартири на даний час є ОСОБА_2 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року позов задоволено.

ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, стягнувши судовий збір та скасувавши заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна НОМЕР_2 , власник ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що апелянт не має жодного відношення до квартири АДРЕСА_4 , докази надані позивачем відносяться до іншого об`єкту, тобто є неналежними, пояснення представника позивача, що вказання іншого номеру дому (8, замість 117) лише технічна помилка, не можуть бути взяті до уваги, оскільки це фактично зміна предмету позову після закриття підготовчого засідання у справі. Жодних ухвал про прийняття змін позовних вимог судом не приймалося. Паспорт ОСОБА_1 є недійсним, оскільки до нього не було додано фотокартки по досягненню ним 45 років. В справі відсутні ухвали суду, усні зобов`язання відповідача щодо надання оригіналу договору дарування. Платіжні рахунки з 22.02.2010 по 08.03.2010 подані після закриття підготовчого засідання та не надіслані на адресу апелянта. Судом вказано, що вони будуть оглянуті, але не будуть залучені до матеріалів справи, не будуть враховані при ухваленні рішення. Паспорту громадянина Нідерландів ОСОБА_1 в судовому засіданні для вивчення не надавалося.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_4 підтримав доводи апеляційної скарги, наполягав на її задоволенні, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 вважали її необґрунтованою, в зв`язку з витребуванням доказів була оголошена перерва в судовому засіданні. В останнє судове засідання 12.05.2020 учасники процесу не з`явилися, повідомлені про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що 22 лютого 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1995 року та розпорядження органу приватизації №54095 від 02.01.1995 року є власниками квартири АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в КП «Одеське міжміське бюро технічної інвентаризації» за №455 стор.136, кн..107 пр.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 .

На момент смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем, що підтверджується відміткою на 11 аркуші паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_5 , виданого 16 травня 1997 року Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. ОСОБА_1 зареєстрований за вказаною адресою з 09.10.1989 року.

На підставі договору дарування від 03.04.2010, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кучерук С.М., квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .

Зі змісту договору вбачається, що квартира подарована ОСОБА_1 і належала дарувальнику на підставі: свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1995 року та розпорядження органу приватизації №54095 від 02.01.1995 року, дублікат якого виданий Управлінням житлово-комунального господарства та паливно - енергетичного комплексу Одеської міської ради 01.02.2010 року; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори від 19.02.2010 року за реєстровим номером 4-135.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.08.2018 року з Департаменту міського господарства Одеської міської ради витребувані документи, які стали підставою для видачі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1995 року на квартиру АДРЕСА_1 .

За відповіддю Департаменту 20.01.2010, особа, яка зазначила себе як ОСОБА_1 , звернулася із заявою про видачу дублікату свідоцтва про право власності на житло від 02 січня 1995 року. До вказаної заяви в якості додатка, приєднана копія паспорту серії НОМЕР_5 , виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 16 травня 1997 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що квартира вибула з володіння позивача поза його волею, враховуючи, що на час укладання спірного договору він був поза межами країни та відповідно його не підписував, і угода укладена за паспортом, який йому не належить.

Такий висновок суду обґрунтований письмовими доказами, які не спростовані відповідачем.

Факт невідповідності паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Іллічівським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області від 16.05.1997, представленого ОСОБА_1 (а.с.8-9), паспорту з аналогічними реквізитами, який став підставою для видачі дубліката правовстановлювальних документів, підтверджується копіями примірників паспортів та є очевидним.

Не спростовано та підтверджено письмовими доказами, що на час укладання спірного договору ОСОБА_1 перебував за межами країни (а.с.136-140), відтак не міг ані отримати свідоцтво про право на спадщину, ані укласти договір дарування.

ОСОБА_1 був наданий суду оригінал правовстановлювального документу на квартиру, що є підтвердженням відсутності у нього необхідності в отриманні дублікату, та підтвердженням того, що саме відсутність оригінала документа була причиною видачі дубліката особі, яка назвалася ОСОБА_1 , з метою заволодіння квартирою поза волею власника.

Зазначені обставини є предметом з`ясування у кримінальній справі, порушеній за заявою ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що суд встановив всі фактичні обставини щодо квартири АДРЕСА_4 , в той час як ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , підставою скасування рішення бути не можуть, оскільки очевидним є вирішення судом справи щодо спірного майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , а неправильне зазначення номеру будинку є опискою, яка могла бути виправлена судом першої інстанції. В свою чергу, зміст позову та подальші уточнення щодо номеру будинку з очевидністю свідчать про описку в номері будинку при складанні позовної заяви, а тому не можуть вважатися зміною предмету позову наступні уточнення, доводи апеляційної скарги про допущення в зв`язку з цим порушень щодо стадії прийняття уточнень до позову до уваги не приймаються.

Доводи про недійсність паспорту ОСОБА_1 через відсутність фотографії по досягненні ним 45 років, на зміст вищевикладених обставин не впливає, оскільки предметом з`ясування є факт наявності двох паспортів з тотожними ознаками та фотографіями, які не збігаються, що і є одним із доказів незаконності дій. Більш того, відсутність фотографії в паспорті ОСОБА_1 , що визнається відповідачем, свідчить про неможливість його використання для отримання спадщини, укладання угод, втім такі дії вчинені, що є окремим аргументом на користь доводів про незаконність угоди.

Договір дарування є безоплатним, при цьому ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є сторонніми особами, змістовного пояснення з приводу безоплатної передачі майна у власність сторонньої особи не наведено.

Закон не виключає права суду першої інстанції до ухвалення рішення прийняти докази, які подані не у встановлений строк, тому доводи апеляційної скарги стосовно унеможливлення задоволення позову з таких підстав до уваги не приймаються.

Враховуючи викладене, встановленим слід вважати те, що ОСОБА_1 договір дарування не підписувався, свідоцтво про право на спадщину не отримувалося, і квартира вибула з власності поза його волею, тому його вимоги є законними та обґрунтованими. Як власник майна, а також як спадкоємець, який прийняв спадщину, ОСОБА_1 має право на захист прав шляхом визнання договору дарування недійсним.

Разом із тим, слід погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд помилково визнав право власності за ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , який є позивачем у справі.

Крім того, судом задоволені вимоги про витребування майна з незаконного володіння відповідача, проте Ѕ частина квартири зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого особі, яка назвалася ОСОБА_1 .

Допущені судом першої інстанції і порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до п.5ч.3ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення якщо: судове рішення не підписано будь ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Вбачається зі справи, що вступна та резолютивна частина рішення, яка проголошена в судовому засіданні, не підписана суддею, тому рішення підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову про визнання договору дарування недійсним, а також скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 з мотивів та підстав, викладених вище.

Не підлягають задоволенню вимоги про визнання права власності за ОСОБА_1 та витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки такий спосіб захисту не відповідає виниклим правовідносинам.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2018 року скасувати.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Кучерук С.М. 03.03.2010, за реєстром №134.

Скасувати запис в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за номером запису:455 в книзі 758пр-162 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 .

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, витребування майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 29.05.2020.

Головуючий:

Судді: