Справа 206/1393/20
Провадження 2/206/593/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 червня 2020 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Кушнірчука Р.О.,
при секретареві Ільїній І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -
Ухвалою суду від 17 квітня 2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, однак разом із позовною заявою суду було надано заяву про розгляд справи без її участі, а також зазначено, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с. 7)
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином, відзив на позовну заяву не надали, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши фактичні обставини справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно Заяви № б/н від 25 червня 2007 року ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у сумі 3500 грн. на платіжну картку № НОМЕР_1 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% з розрахунку 360 днів на рік. Розмір комісії за кредитне обслуговування - 1% від суми заборгованості (а.с. 18).
ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складають між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата підписання заяви, тобто 25 червня 2007 року.
Крім того, відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, ОСОБА_3 при укладанні договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Під борговими зобов`язаннями сторони узгодили зобов`язання клієнта з повернення тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, тобто загальну заборгованість клієнта, що зазначено в п. 2.1.1.12.1 «Умов та правил надання банківських послуг».
ОСОБА_3 не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала.
Пунктом 2.1.1.12.6 Договору передбачено, що за користування кредитом Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік.
Згідно п. 2.1.1.12.2.1 Договору у разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом клієнт сплачує Банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в тарифах, що діють на дату нарахування.
Відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору, при непогашенні суми простроченого кредиту на суму від 100 грн., клієнт сплачує банку пеню відповідно до встановлених тарифів. Пеня нараховується в день нарахування відсотків за кредитом.
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, про що Самарським районним у м. Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 01 березня 2017 року зроблено відповідний актовий запис №281 (а.с. 59)
Позивач зазначав, що у порушення умов кредитного договору, за життя ОСОБА_3 свої зобов`язання належним чином не виконувала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за простроченим тілом кредиту, яка станом на 26 лютого 2017 року складає 7641,12 гривень, що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а.с.8-17).
21 лютого 2019 року на адресу банку надійшов лист завідувача восьмої дніпровської державної нотаріальної контори №314/01-16 від 08.02.2019 щодо претензії кредитора, згідно якого банк повідомлено про те, що спадкоємці ОСОБА_3 письмово ознайомлені з претензією кредитора та надано копію витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі (а.с.62)
Також, судом було витребувано з восьмої дніпровської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 366/2017 індекс справи 02-14, яка була заведена після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів вказаної спадкової справи вбачається, що 26 жовтня 2017 року об 11 год. 49 хв. відповідач ОСОБА_2 звернувся до восьмої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті його дружини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка складається з 2/4 частин квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Також ОСОБА_2 зазначив, що окрім нього є інший спадкоємець за законом - син померлої відповідач ОСОБА_1 (а.с.98)
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 жовтня 2017 року державним нотаріусом восьмої дніпровської державної нотаріальної контори Хорішко О.М. посвідчено, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 , 1972 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є її чоловік ОСОБА_2 Ѕ частки у спадщині та син - ОСОБА_1 - Ѕ частки у спадщині. Спадщина, на яку у вказаних частках видано це свідоцтво складається з Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину на ј частину квартири видано ОСОБА_2 , Свідоцтво про право на спадщину на ј частину квартири ще не видано (а.с.121)
Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано в Спадковому реєстрі 26 жовтня 2017 року за №61447831, що підтверджено копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 49616386 від 26.10.2017 (а.с. 122)
В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За кредитним договором позивач передав відповідачу певні грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже, вказаний правочин, у розумінні ст. 1054 ЦК України, було укладено.
Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок виплати яких встановлюється договором.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
У статті 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.
Зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 та 1282 ЦК.
Згідно зі ст.1282 ЦК спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника), за загальним правилом, переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного в спадщину.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень ст.1282 ЦК.
При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:
-чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені в чч.2 та 3 ст.1282 ЦК, оскільки в разі пропуску таких строків на підставі ч.4 ст.1281 ЦК кредитор позбавляється права вимоги;
-коло спадкоємців, які прийняли спадщину;
-при дотриманні кредитором строків, визначених у ст.1282 ЦК, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд установлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);
-при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора суду належить установити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК.
Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц.
Згідно з частинами 1, 3, 5 статті 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він мешкав разом з померлим. Для того, щоб встановити факт сумісного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, нотаріус за місцем відкриття спадщини перевіряє в паспорті відмітку про реєстрацію проживання спадкоємця та встановлює місця реєстрації проживання померлого за довідкою органів реєстрації. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину через подання заяви до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений для цього законодавством, тобто шестимісячний строк. Своїми діями спадкоємець перериває для себе строк для прийняття спадщини і стає власником майна. Якщо спадкодавець подав заяву про відмову від спадщини у встановлений для цього строк, вважається, що він відмовився від спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні пред`явлених до нього вимог кредитора.
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Аналогічні правові висновки викладені й у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі справа № 192/2761/14 провадження № 61-4724св18.
Відповідно до ч.2 ст.1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців. Які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Згідно частини 3 цієї ж статті якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
Таким чином, судом достовірно встановлено, що за життя ОСОБА_3 , внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором б/н від 25.06.2007, виникла заборгованість, яка станом на день смерті останньої складає 7641,12 грн., що підтверджено обґрунтованим розрахунком, який долучено до матеріалів справи.
Вказана заборгованість, згідно норм чинного законодавства входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 .
Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_3 є відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
При цьому, відповідач ОСОБА_2 отримав спадщину у вигляді ј частини квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 , що підтверджено відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом.
Відповідач ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ј частини квартири що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій ОСОБА_3 не отримував, із заявою про відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертався.
Однак з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 18.02.1996 року зареєстрований у вказаній квартирі (а.с. 80), тобто в силу вимог статті 1270 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину, і зволікання останнього з отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом не є підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора спадкодавця.
Також, судом встановлено, що позивач звернувся з вимогою кредитора спадкодавця до відповідачів у встановлений законом шестимісячний строк з дня, коли він дізнався про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
З урахуванням викладених обставин, суд вважає, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
При визначенні розміру суми, що підлягає стягненню з кожного відповідача на користь позивача, суд враховує вимоги ст.. 1282 ЦК України, а також той факт, що частки у спадковому майні відповідачів є рівними, а тому вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість спадкодавця перед кредитором у сумі 7641,12 грн., по 3820,56 грн. з кожного.
Питання розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує згідно вимог ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом м. Дніпропетровська за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Головуючий суддя: Р.О. Кушнірчук