Провадження № 22-ц/4808/675/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Горейко М.Д.,

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2020 року у складі судді Пастернак І.А., ухвалене у м. Івано-Франківськ, у справі за позовом Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України (далі - ТНМУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 було зараховано на бюджетну форму навчання до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю «онкологія» на кафедру - онкології, променевої діагностики і терапії та радіаційної медицини.

03 грудня 2015 року між університетом та ОСОБА_1 було укладено Угоду про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №21-а, якою передбачено обов`язки аспіранта,зокрема, виконання індивідуального плану роботи.

18 квітня 2018 року Університетом отримано заяву ОСОБА_1 від 02 квітня 2018 року з проханням відрахувати її з аспірантури з відривом від виробництва у зв`язку зі зміною країни проживання з України на Республіку Польща.

Наказом ректора Університету №221 від 26 квітня 2018 року, у зв`язку зі зміною країни проживання та неможливістю виконання індивідуального плану роботи, ОСОБА_1 було відраховано з аспірантури з відривом від виробництва з фаху «онкологія» кафедри онкології, променевої діагностики і терапії та радіаційної медицини з 26 квітня 2018 року.

Відповідно до розрахунку фактичних затрат на навчання відповідача - аспіранта з відривом від виробництва за державним замовленням 2015 року прийому, вартість навчання становить 13 399,00 грн. Крім цього, за період навчання у аспірантурі Університету з грудня 2015 року по червень 2018 року ОСОБА_1 було нараховано та виплачено заробітну плату у розмірі 37 900,00 грн.

Посилаючись на те, що аспірант, який був зарахований до аспірантури за державним замовленням і відрахований через, зокрема, невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин відшкодовує вартість навчання, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти затрачені на навчання в аспірантурі останньої в розмірі 52 299,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України 51 299,00 грн вартості навчання в аспірантурі та 1 841,00 грн витрат по оплаті судового збору.

В апеляційній скарзі на дане рішення представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що її було відраховано з навчання в аспірантурі на підставі її ж заяви від 02 квітня 2018 року та з поважної причини - у зв`язку зі зміною країни проживання, що унеможливлює подальше навчання та виконання індивідуального плану роботи, а не у зв`язку з невиконанням індивідуального плану роботи без поважних причин, як зазначив в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції.

Окрім того, позивачем не надано, а судом не здобуто жодного доказу невиконання відповідачем індивідуального плану навчання, або будь-якого іншого порушення з її боку під час навчання в аспірантурі. Натомість відповідачем у поданому суду відзиві на позов зазначені та підтверджені долученими до матеріалів справи доказами, факти виконання нею індивідуального плану роботи та її досягнень, атестації з оцінкою відмінно за перший та єдиний рік її фактичного навчання в аспірантурі. Тобто зобов`язання, як аспірант, відповідач виконувала належним чином, а тому підстав для задоволення позову не було.

Суд першої інстанції невірно застосував пункт 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого Постановою КМУ від 01 березня 1999 року №309, оскільки жодна із зазначених у Положенні причин не була підставою для відрахування з аспірантури ОСОБА_1 .

Вказує, що заробітна плата (стипендія) ОСОБА_1 виплачувалась позивачем добровільно, як засіб для існування, а також те, що жодних доказів недобросовісності відповідача як набувача позивачем не надано та судом не здобуто, тому відповідно до частини першої статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував до цих правовідносин статтю 1166 ЦК України, оскільки позивачем не було доведено ні протиправної поведінки ОСОБА_1 , ні збитків, ні причинного зв`язку між ними.

Зазначає, що Постанова КМУ від 01 березня 1999 року, що була застосована місцевим судом до даних правовідносин є нечинною з 12 квітня 2016 року, а тому, враховуючи правило про чинність норми закону в часі, котра не має зворотної дії, та відсутністю наміру ОСОБА_1 реалізувати право на повторний вступ до аспірантури, підстав для стягнення витрат на навчання за держзамовлення також немає.

Крім того, укладена між позивачем і відповідачем угода про підготовку аспіранта за рахунок державного замовлення №21-а від 03 грудня 2015 року не містить жодного обов`язку відшкодувати будь-які витрати на навчання.

У зв`язку з вищенаведеним, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу та вказав, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, оскільки суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 , її представник ОСОБА_2 не з`явилися.

Представник ТНМУ в судове засідання не з`явився, надіслав заяву у якій просить здійснювати апеляційний розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи належне повідомлення сторінпро час та місце судового розгляду, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутності сторін на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на підготовку ОСОБА_1 в аспірантурі ТНМУ були витрачені бюджетні кошти в розмірі 51 299,00 грн, при цьому ОСОБА_1 не виконала взяті на себе зобов`язання як аспірант університету, тому своїми діями завдала позивачу майнової шкоди.

Апеляційний суд не вважає таке рішення обґрунтованим виходячи з наступного.

Встановлено, що наказом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» (який було перейменовано на Тернопільський національний медичний університет імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України) №137-о від 30 листопада 2015 року ОСОБА_1 зарахована з 01 грудня 2015 року по 30 листопада 2018 року на навчання до аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю «онкологія» на кафедру онкології, променевої діагностики і терапії та радіаційної медицини (а.с. 8-9).

03 грудня 2015 року між ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського МОЗ України» та ОСОБА_1 була укладена угода про підготовку аспіранта за рахунок держави (а.с. 10).

Наказом №608 від 01 грудня 2016 року про переведення аспірантів на наступні курси навчання ОСОБА_1 переведено на другий курс (а.с. 14-15).

Згідно постанови №2969/Р-VІІ/2017 Президії окружної лікарської ради в Лодзі від 07 лютого 2017 року у справі післядипломного стажування лікаря ОСОБА_1 направляється з 01 березня 2017 року на післядипломне стажування. Місцем проходження післядипломного стажування визначається осередок: Воєводський багатопрофільний центр онкології та травматології ім. М. Коперника в Лодзі (а.с.16).

Як вбачається з витягу з протоколу №12 засідання Вченої ради ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» від 28 лютого 2017 року ОСОБА_1 дозволено надати академічну відпустку на час наукового стажування у Республіці Польща (м. Лодзь) з 01 березня 2017 року до 31 березня 2018 року та продовжено термін навчання у аспірантурі з відривом від виробництва зі спеціальністю «онкологія» (а.с.17).

Наказом №122 ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. ОСОБА_4 » від 01 березня 2017 року про надання академічної відпустки аспіранту ОСОБА_1 надано академічну відпустку на час наукового стажування у Республіці Польща (м. Лодзь) з 01 березня 2017 року до 31 березня 2018 року та продовжено термін навчання у аспірантурі до 31 грудня 2019 року (а.с.18).

02 квітня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» із заявою про відрахування її з аспірантури з відривом від виробництва за спеціальністю «онкологія» у зв`язку із неможливістю продовження навчання через зміну країни проживання (а.с.19).

Згідно витягу з протоколу №5 засідання Вченої ради ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» від 25 квітня 2018 року вчена рада дозволила відрахувати з навчання в аспірантурі з відривом від виробництва з фаху «онкологія» аспіранта другого року навчання кафедри онкології, променевої діагностики і терапії та радіаційної медицини ОСОБА_1 , яка навчалась за кошти державного бюджету, у зв`язку зі зміною країни проживання та неможливістю виконання індивідуального плану роботи, відповідно до пункту 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ №309 від 01 березня 1999 року (а.с. 25).

А Наказом ДВНЗ «Тернопільський державний медичний університет імені І.Я. Горбачевського» №221 від 26 квітня 2018 року ОСОБА_1 , аспіранта другого року навчання кафедри онкології, променевої діагностики і терапії та радіаційної медицини, яка навчалася за кошти державного бюджету, відраховано з навчання в аспірантурі з відривом від виробництва зі спеціальності «онкологія» з 26 квітня 2018 року у зв`язку зі зміною країни проживання та неможливістю виконання індивідуального плану роботи (а.с. 26).

Таким чином, як вбачається з наведених розпорядчих актів університету, підставою для відрахування аспіранта ОСОБА_1 з навчання в аспірантурі були, - зміна країни проживання та неможливість виконання індивідуального плану роботи.

Такі обставини зазначено у наказі про відрахування самим позивачем, тоді як з позовом останній звернувся з вимогою про стягнення витрачених бюджетних коштів, - внаслідок невиконання індивідуального плану роботи з вини аспіранта.

При цьому, як на підставу, позивач посилається на угоду про підготовку аспіранта за рахунок держави (а.с. 10), вимоги п. 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ №309 від 01 березня 1999 року та службову записку наукового керівника аспіранта.

Апеляційний суд приходить до висновку про необґрунтованість таких вимог позивача та помилковість рішення суду першої інстанції, який прийняв їх до уваги, з огляду на наступне.

За змістом пункту 22 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого Постановою КМУ №309 від 01 березня 1999 року, на який позивач посилається як на правову підставу відшкодування бюджетних коштів, аспірант або докторант може бути відрахованим з аспірантури або докторантури за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку вищого навчального закладу, наукової установи, за вчинення протиправних дій, а також за невиконання індивідуального плану роботи без поважних причин, передбачених пунктом 19 цього Положення.

Рішення про відрахування аспіранта або докторанта приймає вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи. На підставі рішення вченої ради аспірант або докторант відраховується з аспірантури або докторантури наказом керівника вищого навчального закладу, наукової установи.

Аспірант або докторант, який був зарахований до аспірантури або докторантури за державним замовленням і відрахований через зазначені причини, відшкодовує вартість навчання згідно із законодавством України.

Згідно пункту 19 Положення, до терміну навчання в аспірантурі або перебування в докторантурі не включається період хвороби (тривалістю понад один місяць), знаходження у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також відсутність з інших поважних причин, передбачених законодавством України. Вчена рада вищого навчального закладу, наукової установи оцінює обставини, що виключили можливість працювати над дисертацією, і визначає термін, на який продовжується навчання в аспірантурі або докторантурі (як правило, не більше одного року).

В спірному випадку, як вбачається з наказу № 221 від 26 квітня 2018 року, ОСОБА_1 була відрахована з аспірантури з поважних причин, які вказано самим університетом у наказі - у зв`язку зі зміною країни проживання та неможливістю виконання індивідуального плану роботи.

До такого висновку прийшла і Вчена рада, яка ухвалила дозволити відрахувати останню з наведених причин.

Тому підстави для звернення до суду на основі наведеного пункту 22 Положення у позивача були відсутні, як і підстави для задоволення позову у суду з цих причин.

Посилання позивача в тому числі і на угоду про підготовку аспіранта, на думку колегії суддів також неналежне, оскільки сама угода не містить умов відповідальності будь якої із сторін угоди, а виключно тільки зобов`язання сторін та їх права.

Якщо ж виходити з доведення стороною позивача факту невиконання відповідачем індивідуального плану навчання за угодою, як окремої підстави для звернення, то в цьому випадку, позивач не надав жодного доказу такого невиконання.

Посилання на службову записку професора ОСОБА_5 в даному випадку неналежне і недостатнє. Службова записка містить інформацію про те, що аспірант ОСОБА_1 не з`являється на кафедрі та припинила виконання навчального плану.

Однак такі не вказують на невиконання його з неповажних причин та містять обставини, які відповідають фактичним обставинам. Оскільки Університетом не заперечується що 02 квітня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про відрахування її з аспірантури у зв`язку зі зміною країни проживання.

Натомість з наявного у справі Звіту аспірантки кафедри онкології, променевої діагностики і терапії та радіоактивної медицини ОСОБА_1., атестаційного листа (а.с.60-64) та Наказу № 608 від 01 грудня 2016 (а.с.14) вбачається, що остання за попередній рік навчання план виконала та була переведена на наступний курс. Наведена обставина позивачем не спростована, а інші докази з цього приводу у матеріалах справи відсутні.

Інших правових підстав для стягнення спірних коштів позивач не навів. Тоді як суд прийшов до висновку про стягнення їх в порядку статті 1166 ЦК України не вказавши будь якого обґрунтування такого стягнення. Коли за змістом даної норми доведенню підлягають складові шкоди: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок, вина боржника, які суд не встановив і такі відсутні в спірному випадку.

Зокрема позивач посилався на норми статтей 509, 526, 610, 611 та норму статті 1166 ЦК України в контексті існування між сторонами зобов`язання та застосування наслідків його невиконання. Однак, останнім не наведено обставин, які вказують на факт порушення зобов`язання відповідачем, наявність її вини в такому та як наслідок, - стягнення майнової шкоди. Сам по собі факт укладення угоди про підготовку аспіранта наведених обставин не підтверджує. Будь які інші докази, які вказують на спричинення позивачу саме майнової шкоди в розумінні статті 1166 ЦК України в матеріалах справи відсутні.

Щодо посилання апелянта на неправильне застосування судом нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини слід зазначити, що наведене вище Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою КМУ №309 від 01 березня 1999 року було взято за основу позивачем як нормативний акт, який діяв на час укладення угоди між відповідачем та університетом про підготовку аспіранта.

Таким чином, доводи апелянта обґрунтовані та підлягають задоволенню, а рішення першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, - про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_2 , задоволити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров`я України до ОСОБА_1 про стягнення коштів за навчання відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: І.О. Максюта

М.Д. Горейко