ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8342/20 Справа № 209/2730/19 Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Деркач Н.М.,

суддів: Куценко Т.Р., Макарова М.О.,

за участю секретаря Бондаренка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини, визначення часу та місця спілкування батька з дитиною та стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 визначення місця проживання дитини та просив суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 08 грудня 2012 року між ним та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син, ОСОБА_3 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 вересня 2018 року шлюб між сторонами у справі було розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 поїхала разом з сином до свого місця проживання та чинить перешкоди позивачу у побаченні з дитиною. Розпорядженням Служби у справах дітей Дніпровського району визначено режим побачення батька з сином ОСОБА_4 . ОСОБА_1 часто забирав дитину з садочка та відводив його, ОСОБА_4 проживав з ним тижнями. З боку відповідачки поступають погрози на його адресу, вона неодноразово заявляла в поліцію про те, що начебто він викрав сина. ОСОБА_2 подає синові приклад агресивної поведінки, проявляючи неповагу до старших. Окрім цього, дитина неодноразово бачила відповідачку у стані алкогольного сп`яніння. Натомість, позивач любить свого сина та спроможний забезпечити його всім необхідним, офіційно працевлаштований, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра. Позивач є власником будинку АДРЕСА_1 , в якому він проживає разом зі своєю матір`ю. За його зверненням до служби у справах дітей Криничанської райдержадміністрації було обстежено умови проживання в будинку. Згідно акту обстеження, в будинку наявне місце для дитини, іграшки відповідно до віку дитини. Фахівець служби у справах дітей зазначила, що у родині відносини довірливі.

У липні 2019 року відповідачка ОСОБА_2 звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею за адресою: АДРЕСА_2 ; визначити час та місце спілкування батька ОСОБА_1 з малолітнім сином, а саме: 1 та 3 неділя кожного місяця з 10 години до 13 години за місцем проживання дитини за адресою АДРЕСА_2 , у присутності матері; стягнути з ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення заборгованості по аліментам у сумі 9769,64 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 вона перебувала з ІНФОРМАЦІЯ_3 . Він шлюбу у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 11 вересня 2018 року шлюб між ними був розірваний. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з нею. Згідно судового наказу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 серпня 2018 року з відповідача за зустрічним позовом стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини заробітку платника аліментів. Син ОСОБА_4 постійно проживає з нею, зареєстрований за її місцем проживання АДРЕСА_2 . У квартирі створені всі умови для проживання та розвитку дитини. З жовтня 2017 року сімейно-шлюбні відносини припинені остаточно і з того часу відповідач дуже агресивно до неї ставиться, ображає та принижує, розповсюджує компрометуючу інформацію, неадекватно поводиться при вирішенні питання участі у вихованні сина, що тільки травмує психологічно як її, так і дитину. Крім того, відповідач не сплачує аліменти на утримання сина, у зв`язку з чим станом на 01 травня 2019 року загальна сума заборгованості по виконавчому листу складає 9769,64 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Визначено час та місце спілкування батька ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_5 , а саме: кожні перші та треті вихідні дні місяця: з суботи по неділю з 08.00 години до 18.00 години; під час літніх канікул один тиждень на місяць за місцем проживання батька ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення заборгованості по аліментам у розмірі 9074 гривні 14 коп.

В іншій частині вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 713 гривень 70 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити рішення, яким визначити місце проживання дитини з ним.

Зокрема, апелянт зазначив, що судом при визначенні місця проживання сина з матірю не дано належної оцінки поясненням позивача про те, що син неодноразово був свідком агресії матері та сам від неї потерпав, бачив свою матір у стані алкогольного спяніння, що завдає дитині психологічної травми. Крім того, помилковим є висновок суду про те, що апелянт проти спілкування сина з однолітками, оскільки за наявності необхідних документів він збирався влаштовувати дитину у садочок. Також судом безпідставно зазначено про те, що відповідачці належить трикімнатна квартира, у якій вона проживає, оскільки їй належить 1/4 її частина.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 грудня 2012 року, що підтверджується копіями паспортів сторін по справі (т. 1 а. с. 7, т. 2 а.с. 8), копією свідоцтва про шлюб (т. 2 а.с. 10). Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року шлюб між сторонами у справі розірвано (т. 2 а.с. 12). Від спільного шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис 94 (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 11).

ОСОБА_1 працює сторожем, за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою, виданою директором КП КМР «Комунальник» (т. 1 а.с. 20), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду та медичною довідкою № 656141, характеристикою від 15 червня 2018 року (т. 1 а.с. 17, 21).

ОСОБА_2 працює прибиральницею службових приміщень на ПП «Укрптахосервіс», що підтверджується довідкою № 1/10107 від 07 травня 2019 року та характеристикою з місця роботи (т. 2 а.с. 15, т. 1 а.с. 76)

ОСОБА_3 відвідує КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №37 «Веселка» з травня 2018 року, має складності у мовленнєвому розвитку, тому потребує допомоги спеціалістів (логопеда, педагога), що підтверджується педагогічною характеристикою, наданою директором ДНЗ №37 «Веселка» (т. 2 а.с. 20).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що поведінка матері його дитини - відповідача у справі ОСОБА_2 не відповідає нормам моралі та завдає психологічний стрес дитині, тому просив визначити місце проживання сина з ним.

У зустрічному позові ОСОБА_2 посилалася на те, що батько її сина позивач за первісним позовом, ставиться до неї агресивно та розповсюджує компрометуючу інформацію, неадекватно поводиться при вирішенні питання участі у вихованні сина, що тільки травмує психологічно як її, так і дитину.

Вирішуючи по суті спір в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, суд першої інстанції виходив з того, що на даний час проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, має вади мовленнєвого розвитку, позитивно сприятиме її розвитку як психологічному так і фізичному.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з її батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертоїшостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою № 28/02-07 від 05 січня 2018 року (т. 1 а.с. 12) та довідкою про склад сім`ї № 665/02-07 від 01 червня 2017 року (т. 1 а.с. 16). Будинок, в якому проживає ОСОБА_1 належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 2014 року (т. 1 а.с. 13-14).

Відповідно до акту обстеження умов проживання житлового будинку АДРЕСА_1 встановлено, що будинок складається з 2 кімнат, кухні та ванної кімнати, в наявності спальне місце для дитини, іграшки відповідного віку (т. 1 а.с. 15).

Відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 . Їй на праві спільної часткової власності належить 1/4 частина вказаної квартири.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Кам`янської міської ради, за місцем проживання відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 разом з малолітнім сином за адресою: АДРЕСА_2 , створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини.

Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи ОСОБА_2 , складеного фахівцями Кам`янського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей, молоді від 30 жовтня 2019 року, складних життєвих обставин не виявлено. Батько дитини ОСОБА_1 проживає у задовільних умовах у приватному будинку разом зі своєю матір`ю.

Згідно з актом оцінки потреб сім`ї/особи ОСОБА_1 , складеного фахівцями Криничанського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 19 листопада 2019 року, дитина у батька за місцем проживання ізольована від спілкування з дітьми, що негативно впливає на його психічний розвиток. Батько весь час тисне на дитину психологічно, принижує гідність матері. Окрім того, хлопчик має вади мови, потребує корекції з боку логопеда. Коли дитина проживала із мамою, він відвідував КЗ "Дошкільний навчальний заклад ясла-садок № 37 "Веселка" Кам`янської міської ради". Мати приділяє значну увагу вихованню та розвидку сина, тісно співпрацює з педагогами, дослухається їх порад і вважає, що соціалізація сина в дошкільному закладі позитивно впливає на його розвиток. Батько ОСОБА_1 активно приймає участь у житті сина, але не вважає, що соціалізація сина - важливий аспект його розвитку, і відвідування дитиною дитячого дошкільного закладу не є обов`язковим. Орган опіки та піклування адміністрації Дніпровського району Кам`янської міської дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 68-69).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що, враховуючи інтереси дитини, його малолітній вік, стан здоров`я, психологічний стан, зважаючи на вади мови у дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Доводи апеляційної скарги про те, що дитина неодноразово була свідком агресії матері та сам від неї потерпав, бачив свою матір у стані алкогольного спяніння, що завдає дитині психологічної травми, колегією суддів перевірено. Матеріалами справи встановлено, що сторони у справі перебувають у неприязних стосунках, що неодноразово приводило до провокацій і звернень до відповідних органів. Але, враховуючи інтерес саме малолітньої дитини, з огляду на висновок Органу опіки і піклування, доцільно зазначені доводи апеляційної скарги не брати до уваги як підставу для скасування рішення суду.

Посилання апелянта на помилковість висновку суду про те, що він проти спілкування сина з однолітками спростовуються інформацією, викладеною у висновку органу опіки та піклування, яким встановлено, що дитина у батька за місцем проживання ізольована від спілкування з дітьми.

Також не може бути підставою для скасування рішення суду в частині визначення місця проживання дитини посилання ОСОБА_1 на те, що відповідачці належить тільки 1/4 частина трикімнатної квартири, а не вся квартира, як помилково зазначено у рішенні суду. Умови проживання сторін у справі були предметом дослідження компетентних органів, з цього приводу у матеріалах справи наявні відповідні висновки, згідно з якими ОСОБА_2 створені необхідні умови для виховання та розвитку дитини.

В частині задоволення інших позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 позивач за первісним позовом ОСОБА_1 доводів не привів, рішення не оскаржив, тому колегією суддів воно не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 28 липня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н.М.Деркач

Т.Р.Куценко

М.О.Макаров