Справа № 496/1561/16-ц
Провадження № 4-с/496/10/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Бурана В.М.,

за участі: секретаря судового засідання Мединської К.І.,

представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка Одеської області скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду з вказаною скаргою, яку згодом уточнив та в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Біляївського МВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) Горділовського М.М. щодо відчуження майна боржника, на яке ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року у справі 522/16329/16-к накладений арешт (заборона відчуження та розпорядження майном), визнати протиправною та скасувати Постанову опису й арешту майна від 04 лютого 2020 року складену державним виконавцем у частині передання на відповідальне зберігання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , визнати неправомірною оцінку цього нерухомого майна, зупинити реалізацію на електронних торгах будинку загальною площею 192,80 кв. м, та земельної ділянки площею 0,050 га, К/Н :02:003:0338 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером лоту 430933 та зобов`язати державного виконавця Горділовського М.М. усунути перешкоди, що стали наслідком неправомірних дій в межах зазначеного виконавчого провадження.

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 11.06.2018 року у справі № 496/1561/16-ц було задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, постановою Одеського апеляційного суду від 24.04.2019 року рішення було скасовано та ухвалено нове, яким у задоволені позову відмовлено, постановою Верховного суду у складі колегії судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанову Одеського апеляційного суду скасовано, а мотивувальну частину рішення від 11.06.2018 року виклали в новій редакції, в іншій частині рішення без змін.

Стягувачем на виконання рішення суду було отримано виконавчий лист на підставі якого Біляївським МВ ДВС Південного МУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № АСВП 60403487.

Згідно з відомостей з Державного реєстру боржник ОСОБА_3 володіє на праві власності, зокрема житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно в межах кримінального провадження № 0001017 від 03.02.2016 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеса від 09.09.2016 року справі 522/16329/16-к було накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

На день звернення із відповідною скаргою, кримінальне провадження не завершено, арешт не знято.

Та не зважаючи на заборону відчуження у будь-який спосіб до скасування у встановленому порядку арешту майна, державним виконавцем було проведено ряд дій, направлених на порушення наведеної заборони шляхом спроби відчужити (продати на електронних торгах) арештоване майно. Так, державним виконавцем було подано заяву на реалізацію арештованого майна до ДП «СЕТАМ», в якій зокрема зазначалось про арешт, та підприємство без перевірки правомірності такої заяви розпочало електронні торги.

Окрім опису та арешту на будинок, майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_2 , заявник вважає, що передання майна на відповідальне зберігання є реалізацію повноважень розпорядження майном, заборону на здійснення яких було накладено ухвалою слідчого судді від 09.09.2016 року.

В рамках виконавчого провадження було проведено оцінку майна, та в порушення ч. 5 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» (далі Закону) не повідомлено боржника про результати визначення вартості майна чи отримання звіту про оцінку.

Про стан виконавчого провадження боржник дізнався лише після ознайомлення його представника з матеріалами виконавчого провадження 18.06.2020 року.

Щодо звіту про оцінку майна, то у відповідності Правил визначення ступеня зносу житлового будинку в обов`язковому порядку вимагається візуальне обстеження з використанням необхідних приладів конструктивних елементів будинку, однак ні державним виконавцем, ні експертом, не було вирішено питання доступу до житлового будинку, що приводить до висновку про необґрунтованість оцінки майна.

У судовому засіданні представник стягувача ОСОБА_1 ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення скарги, та вважає, що виконавчі дії проведенні з додержанням закону.

Представник Біляївського МВ ДВС Південного МУ МЮ (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, та подав заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності.

Скаржник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст.450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Вислухавши представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та копію виконавчого провадження , суд доходить до наступних висновків.

В силу ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушені їх права чи свободи.

За ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Виконання рішення є завершальною стадією процесуальної дії, яка регулюється спеціальним законом - Законом України «Про виконавче провадження».

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Біляївського МВ ДВС Південного МУ МЮ (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № ВП 60403487 щодо примусового виконання виконавчого листа за рішенням у справі № 496/1561/16-ц, виданого 23.10.2019 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) борг у розмірі 1520400,00 грн., що еквівалентно сумі грошових коштів у розмірі 60000 (шістдесят тисяч) доларів США, за офіційним курсом НБУ на момент подачі позовної заяви та судових витрат на суму 13 780 грн.

Постановою начальника відділу Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області від 23.10.2019 року відкрито виконавче провадження ВП № 60403487, яку було надіслано боржнику.

З метою виконання судового рішення постановою державного виконавця від 04.02.2020 року було описано та накладено арешт на житловий будинок боржника за адресою: АДРЕСА_1 та прилеглу земельну ділянку 0,05 га. для будівництва та обслуговування будинку, який полягав у накладні усіх видів обмежень. Описане майно на відповідальне зберігання було передано третій особі ОСОБА_2 про, що вона розписалась в постанові.

Відповідно ч. 2 ст. 50 Закону, разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

Із вказаної постанови державного виконавця про опис та арешт майна від 04.02.2020 року вбачається, що ні стягувач ні боржник не отримали її копію в день опису, оскільки були відсутніми при виконавчих діях, а з матеріалів виконавчого провадження, наданого на вимогу ухвали суду від 01.09.2020 року, встановлено, що копії постанови виконавцем сторонам не надсилалось.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 28.05.2020 та 02.06.2020 року, згідно яких боржник в тому числі є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, інформаційною довідкою встановлено, що окрім державної реєстрації 31.05.2016 року заборони відчуження відносно нерухомого майна, що належить боржнику, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , яка відбулась на підставі постанови про арешт майна боржника від 26.05.2016 року виданої державним виконавцем Біляївського міськрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області (назва станом на здійснення виконавчих дій), державним реєстратором юридичного департаменту Одеської міської ради на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеса від 22.06.2016 року в рамках кримінального провадження 522/16329/16-к в тому числі було накладено арешт на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Отже в порушення ч. 3 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» впевнившись, що житловий будинок знаходиться під забороною відчуження на підставі ухвали судді Приморського районного суду м. Одеса від 09.09.2016 року в межах кримінального провадження № 522/16329/16-к, яку не скасовано та кримінальне провадження по якій не розглянуто (що встановлено витягом з ЄДРСР), виконавцем було здійснено дії щодо реалізації зазначено майна.

Таким чином, в рамках кримінального провадження на заначений будинок накладено заборона відчуження, а від так він не може бути лотом електронних торгів.

Частиною 1 ст. 170 КПК України (в редакції чинній на день ухвалення) встановлено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Визначаючись із правомірністю дій державного виконавця, щодо проведення опису й арешту майна, з подальшим призначенням оцінювача та передачею на аукціон, суд зазначає наступне. ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено черговості або пріоритетності у накладених обтяженнях (арешту майна). Так, керуючись ч. 9 ст. 10 ЦПК України, згідно якої спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно ст. 4, 5 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Рухоме майно може бути предметом декількох обтяжень, якщо інше не встановлено законом або правочином, на підставі якого виникло попереднє зареєстроване обтяження.

За ст. 12, 14 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що на підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.

Аналіз норм зазначеного законодавства дає підстави стверджувати, що арешт накладений при розгляді кримінального провадження та раніше, має вищий пріоритет порівняно арештом за позовом ОСОБА_1 .

Так, відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов`язковим.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

З матеріалів копії виконавчого провадження не встановлено факту надіслання копії постанови про опис та арешт майна від 04.02.2020 р.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 61 Закону, реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено обороноздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна.

Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Відповідно до п. 1 р. 1 Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5 - арештоване майно (далі - майно) - рухоме або нерухоме майно боржника (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 Закону України «Про виконавче провадження»), на яке звернено стягнення і яке підлягає примусовій реалізації.

Постановою від 11.02.2020 року суб`єкта господарювання ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове бюро «ТРІАДА» було призначено суб`єктом оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні та постановлено надати висновок про незалежну оцінку арештованого майна. Копію постанови було надіслано сторонам виконавчого провадження, та попереджено про можливість оскарження постанови в порядку передбаченого ЗУ «Про виконавче провадження».

На запит державного виконавця від 11.03.2020 року Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області від 13.03.2020 року повідомлено про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , ніхто не зареєстрований, власником є ОСОБА_3

19.03.2020 року до канцелярії Біляївського міськрайонного МВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) надійшли звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,050 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :200:02:003:0338 та звіт про незалежну оцінку майна, а саме житлового будинку площею 192, 80 кв. м., адреса: АДРЕСА_1 , виконані суб`єктом господарювання ТОВ «Інвестиційно-Консалтингове бюро «ТРІАДА».

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07.02.2014 року, у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей 57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому судам необхідно враховувати, що визначення вартості майна боржника проводиться самим державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості, крім випадків, коли застосовуються оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден. При складності визначення вартості майна (окремих предметів) чи наявності у боржника або стягувача заперечень проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, до участі у виконавчому провадженні і проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден залучається суб`єкт оціночної діяльності суб`єкт господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження.

У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника.

Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання.

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Згідно ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Як вбачається з матеріалів справи та виконавчого провадження, копію зазначеного висновку 13.03.2020 року було направлено боржнику у виконавчому провадженні, що підтверджується супровідним листом Біляївського міськрайонного відділу ДВС Південнного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З копії матеріалів виконавчого провадження встановлено, що державним виконавцем було повідомлено лише боржника ОСОБА_3 про визначення вартості або оцінки арештованого майна, при цьому матеріали провадження не містять доказів отримання ним повідомлення.

В порушення ч. 5 ст. 57 Закону, результати оцінки майна були надісланні за адресою будинок АДРЕСА_1 , яку стягувач визначила у заяві від 23.10.2019 року, як адресу проживання боржника, однак з матеріалів виконавчого провадження встановлено, що кореспонденція виконавчої служби надсилалась за адресою ОСОБА_3 в АДРЕСА_3 , що визначено у виконавчому листі виданого Біляївським районним судом Одеської області від 23.10.2019 року, та за якою він відмовлявся отримувати почтове відправлення.

Таким чином, надіславши повідомлення не за місцем фактичного проживання чи перебування сторони, яке достовірно встановленим виконавцем, та без надіслання повідомлення про оцінку іншій сторони виконавчого провадження, державним виконавцем було порушено вимоги ЗУ «Про виконавче провадження» та обмежено сторін у праві оскаржити оцінку майна у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Стаття 57 Закону чітко передбачає, що сторони виконавчого провадження мають право на оскарження оцінки майна, а не процесуальної дії державного виконавця, оскільки відповідно до ч. 4 цієї статті виконавець лише залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Скаржник також зазначає про недостовірність відомостей звіту про оцінку майна, виконаного ТОВ «Інвестиційно- консалтингове бюро «Тріада»», оскільки вважає, що для правильного визначення фізичного зносу житлового будинку вимагається візуальне обстеження з використанням необхідних приладів конструктивних елементів будинку(фундаменту, стін, перегородок, перекритів тощо). В той же час, ані державним виконавцем, ані експертом, що здійснив оцінку не вирішувалось питання щодо доступу до будинку з метою обстеження, та фактично будинок не був обстежений зовні та в середині, а відповідні відомості та/обо фотофіксації обстеження відсутні в матеріалах справи.

У пункті 4.3. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, зазначено, що визначення вартості, оцінка майна боржника проводяться державним виконавцем або суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання в установленому законодавством порядку.

У відповідності до ч.1 ст.58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним (приватним) виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів встановлені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів.

Як передбачено ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 вказаного Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

При цьому, ч. 2 ст. 32 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» передбачено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Отже, чинним законодавством України передбачено підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірності чи необ`єктивності оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Тобто, звіт про оцінку майна (висновок оцінювача) за своєю суттю є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача з визначених питань, а не актом державного органу.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 7 лютого 2014 року суди мають враховувати, що суб`єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби і його звіт про оцінку майна є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

В даному випадку оскаржуваний звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності, як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Отже, звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювати ним у встановленому порядку дії спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 року у справі № 914/881/17 (провадження №12-18гс18).

Суб`єкт оціночної діяльності у своїй діяльності є самостійним, а тому державний виконавець жодним чином не може впливати на порядок проведення оцінки майна.

Залучаючи суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, державний виконавець виконає приписи Закону України «Про виконавче провадження» який відповідно до положень цього ж Закону, визначає ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку. Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.05.2019 року у справі № 2-79/11 (провадження № 61-831св19).

Отже, встановлена правова природа звіту про оцінку майна унеможливлює здійснення судового розгляду щодо застосування до нього наслідків, пов`язаних зі скасуванням юридичних актів чи визнанням недійсними правочинів.

Викладене підтверджується висновком про правильне застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року, зокрема за змістом статей 12,33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним (п.п. 37, 41 Постанови).

В даному випадку суд вважає, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у зведеному виконавчому провадженні ВП № 60403487 від 11.02.2020 року винесена державним виконавцем у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

В той же час, оскільки заявник не згоден із визначеною вартістю майна, та йому не було належним чином повідомлено про оцінку майна, то він має право на оскарження звіту про оцінку майна, як документ, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади повинні здійснювати свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Конституції).

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, виходячи зі змісту скарги, аналізу положень чинного законодавства України та враховуючи, що державним виконавцем неналежним чином доведені до відома учасників виконавчого провадження проведені ним необхідні виконавчі дії, його дії слід визнати неправомірними, визнати постанову про опис та арешт майна від 04.02.2020 року неправомірною та скасувати, оцінку майна, ціну якої не мав можливості узгодити боржник, визнати неправомірною.

Відповідно п. 2 Розділу 11 Порядку реалізації арештованого майна затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2831/5, підставою для зупинення електронних торгів (торгів за фіксованою ціною) в цілому або за окремим лотом є: рішення суду щодо зупинення реалізації арештованого майна, таким чином оскільки суд визнав дії державного виконавця протиправними, є необхідним задоволення вимоги щодо зупинення реалізації майна ДП «СЕТАМ».

На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 442,447,451-453 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на дії (бездіяльність) державного виконавця задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Біляївського МВДВС, Південного МУМЮ (м. Одеса) Горділовського М.М. щодо відчуження майна боржника, на яке ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 09.09.2016 року у справі 522/16329/16-к накладений арешт (заборона відчуження та розпорядження майном).

Визнати протиправною та скасувати Постанову опису й арешту майна від 04 лютого 2020 року складену державним виконавцем Біляївського МВДВС Південного МУМЮ (м. Одеса) Горділовським М.М. у частині передання на відповідальне зберігання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Визнати неправомірною оцінку нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , проведену ТОВ «Інвестиційно- консалтингове бюро «Тріада»» від 13.03.2020 року вхід. № 4136/30-27 та 4135/30-27 від 19.03.2020 року в рамках виконавчого провадження № АСВП 60403487.

Зупинити реалізацію на електронних торгах ДП "Сетам" Житлового будинку загальною площею 192,80 кв. м, та земельної ділянки площею 0,050 га, К/Н :02:003:0338 за адресою: АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером лоту 430933.

Зобов`язати державного виконавця Горділовського М.М. здійснити виконавчі дії у спірному виконавчому провадженні відповідно до вимог діючого законодавства.

В решті вимог відмовити.

Державному виконавцю Горділовському М.М. повідомити суд протягом 10 днів з моменту одержання ухвали про її виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суд протягом 15 днів з моменту її оголошення.

Повний текст ухвали складено 30 вересня 2020 року.

Суддя Буран В.М.