Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8251/19 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 28 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №296/8251/19 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2019 року, яке ухвалене під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

21 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Комунального підприємства "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради. Просив визнати дії відповідача неправомірними щодо нарахування плати за надані послуги з теплопостачання з серпня 2018 року по день пред`явлення позову та зобов`язати здійснити перерахунок за надані послуги з теплопостачання, з урахуванням пільг у розмірі 100% знижки за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі, відповідно до пунктів 4 та 5 ст.13 Закону, починаючи із листопада 2018 року та по день пред`явлення позову і на наступний період до вересня 2020 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що є особою з інвалідністю другої групи та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії. Проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Він є споживачем комунальних послуг. Теплопостачання виконується Комунальним підприємством "Житомиртеплокомуненерго" Житомирської міської ради централізованим порядком. Його сім`я складається, крім нього, із дружини ОСОБА_2 та онуки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Онука навчається у гуманітарній гімназії №23 м. Житомира. Наполягає на тому, що відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на 100% знижку на опалення усієї квартири. Його сім`я складається із 3-х непрацездатних осіб, двоє із яких мають право на 100% знижку. Загальна площа квартири - 87,45 кв. м, опалювальна 83,1 кв. м, а пільга складає - 105 кв. м. Із даного питання звертався до відповідача та отримав відповідь про те, що при централізованому опаленні дана пільга не діє. Із аналогічними заявами звертався до прокуратури та міського голови, але отримав аналогічні відмови.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. З огляду на положення статей 2 та 3 Сімейного кодексу України вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що неповнолітня онука не є членом його сім`ї, оскільки сімю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки. Його онука більше восьми років проживає з ним та його дружиною. Вони забезпечують її одягом, шкільним приладдям, іншими побутовими речами, оплачують заняття з репетиторами та несуть інші витрати на її утримання. Оскільки онука є неповнолітньою, то вона є непрацездатною особою. Наполягає на тому, що його сімя складається із трьох непрацездатних осіб: нього, дружини та онуки, двоє із яких мають право на 100% знижку, яке передбачене пунктом 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а пункт 27 ст.13 даного Закону передбачає, що такі пільги надаються незалежно від виду житла та форми власності на нього. Окрім того, у постанові від 30 червня 2015 року в справі №2-а/638/134/2013 Верховний Суд України зробив висновок про те, хто відноситься до непрацездатних членів сімї. Так, відповідно до ст.4 Закону №2262-XII непрацездатними членами сімї вважаються, зокрема, онуки, які не досягли 18 років, у яких немає працездатних батьків, але суд першої інстанції, на думку скаржника, безпідставно застосував до спірних правовідносини положення ст.51 Бюджетного кодексу України, якою визначено, що до членів сімї особи, яка має право на пільги, відносяться чоловік (дружина), їх неповнолітні діти, не одружені повнолітні діти. Бюджетний кодекс України не може вносити зміни до інших нормативно-правових актів, зменшувати або скасовувати права та обов`язки, пільги, компенсації і гарантії, передбачені іншими законами України.

Відповідач надіслав до суду заперечення на апеляційну скаргу, у якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.8). Разом із ним за даною адресою зареєстровані: ОСОБА_2 дружина, ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 онука, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони не заперечують тих обставин, що квартира забезпечена послугами централізованого опалення, які надаються відповідачем, про що укладено договір.

Відповідно до безтермінового посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 20 травня 2015 року Управлінням праці та соціального захисту населення Корольовської районної ради м. Житомира, позивач є особою з інвалідністю другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с.6).

Пункт 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який діє у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачає 100-процентну знижку плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. метр опалювальної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сімю.

Для сімей, що складаються лише з непрацездатних осіб, надається 100-процентна знижка за користування газом для опалювання житла на подвійний розмір нормативної опалювальної площі (42 кв. метра на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. метр на сімю).

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач для опалювання житла використовує газ, тобто квартира АДРЕСА_2 не обладнана індивідуальною системою газового опалення та обігрівається централізованим опаленням.

Надання пільг нерозривно пов`язано з компенсацією підприємствам, які надають житлово-комунальні послуги, понесених ними затрат, тобто - фінансуванням видатків із бюджету.

Із метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг діє Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та постанова Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Так, соціальна норма житла, в межах якої держава надає громадянам пільги на оплату житлово-комунальних послуг для оплати послуг з постачання теплової енергії для потреб централізованого або автономного опалення 21 кв. метр опалюваної площі на одну особу та додатково 10,5 кв. метра на сімю. Для сімей ветеранів війни, що складаються лише з непрацездатних осіб, у разі користування газопостачанням зазначена норма становить 42 кв. метри опалюваної площі на одну особу, яка має право на знижку плати, та додатково 21 кв. метр на сімю (зі змісту пункту другого постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року №409 «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування»).

Як убачається із відповіді Управління комунального господарства Житомирської міської ради від 24 квітня 2019 року органом місцевого самоврядування норм споживання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення (або на послуги з постачання теплової енергії) для населення, що перевищували б соціальні нормативи, не передбачено (а.с.18).

Виходячи зі змісту позовних вимог, вбачається спір щодо надання пільг, але видатки з бюджету здійснюються в межах соціальної норми, а тому на спірні правовідносини поширюються положення спеціальної норми ст.51 Бюджетного кодексу України, яка разом із іншими нормами регулює відносини, що виникають у процесі складання, затвердження та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначає правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу, тобто використання фінансових ресурсів для забезпечення завдань і функцій, які здійснюються відповідно органами державної влади або місцевого самоврядування.

Так, частина п`ята статті 51 Бюджетного кодексу України, яка діє у такій редакції з часу виникнення спірних правовідносин, передбачає, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Поряд із тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ще не досягла віку вісімнадцяти років, у спірний період було б встановлено піклування та позивач був би призначений піклувальником над онукою у порядку, передбаченому частиною четвертою ст.60 або ст.61 ЦК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо не врахування судом першої інстанції тих обставин, що онука, яка навчається у 11 класі Житомирської міської гуманітарної гімназії №23, впродовж більше восьми років проживає з дідом та він забезпечує її усім необхідним і сплачує за додаткові заняття із репетиторами не змінюють висновків суду першої інстанції, приймаючи до уваги, що піклування у встановленому законом порядку не оформлено (дівчинка не позбавлена батьківського піклування тощо), а тому посилання у апеляційної скарги із цього приводу не мають правового значення для розв`язання даного спору.

Отже, у розумінні бюджетного законодавства ОСОБА_3 не є членом сім`ї позивача. Норми статей 2 та 3 Сімейного кодексу України не регулюються спірні правовідносини. Сімейний кодекс України регулює сімейні відносини між членами сім`ї, а не відносини із державою щодо надання пільг. Особа має правовий статус дитини до досягнення нею повноліття. ОСОБА_3 не досягла повноліття, тобто у розумінні ст.6 СК України є дитиною, а дитина в силу положень частини другої ст.3 СК України належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає, а тому доводи апеляційної скарги про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом та мають взаємні права та обов`язки, приймаючи до уваги зміст заявлених вимог, безпідставні.

Правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 червня 2015 року в справі №2-а/638134/2013, не може бути застосована до спірних правовідносин. У тій справі Верховний Суд України розглядав питання права на надбавку до пенсії в разі втрати годувальника та надав аналіз положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, при цьому фактичні обставини у справі №2-а/638134/2013 не є подібними до обставин справи, яка переглядається. Йдеться про регулювання різних сфер суспільного життя (у тій справі пенсійні відносини, а у даній справі житлово-комунальні послуги).

Окрім того, у разі перевищення соціальної норми відповідач вимушений буде покрити пільги за рахунок власних коштів, що можливо лише за його згодою, бо чинним законодавством та умовами договору такий обов`язок на відповідача не покладений. Отже, задоволення позову може призвести до порушення прав відповідача. Так, із квитанцій-повідомлень вбачається, що позивачу, як особі з інвалідністю другої групи внаслідок війни, надається пільга відповідно до абзацу другого пункту 5 ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»: 100 - процентна знижка плати за користування опаленням в межах середніх норм споживання. Опалювальна площа квартири позивача становить 83,1 кв. м. На позивача та його дружину надається знижка при розрахунку плати за опалення по 21 кв. м на кожного + 10,5 кв. м на сім`ю, що дорівнює 52,5 кв. м (( 21 х 2) + 10,5). Залишок опалювальної площі, за яку позивачу слід сплачувати за тарифами, складає 30,6 кв. м (83,1 52,5). Пільги надані позивачу як особі з інвалідністю внаслідок війни та членам його сім`ї (дружині) на дві особи незалежно від форми власності квартири.

За таких обставин діями відповідача права позивача не порушені, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на вищевикладене та додаткового правового обґрунтування не потребують.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 01 листопада 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 23 березня 2020 року.