Справа № 274/1269/20
Провадження № 2/0274/1076/20
Рішення

Іменем України

19.05.2020 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

В с т а н о в и в :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом відповідно до якого просить суд призначити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі по 1500 грн., на кожну дитину , починаючи з дня звернення з позовною заявою до суду.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2016 року було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Від спільного шлюбу в них є двоє малолітніх дітей, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Зазначає, що вона працює, однак її заробітної плати не вистачає на належне матеріальне забезпечення дітей. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов"язку утримувати своїх дітей, матеріальну допомогу не надає, про дітей не піклується, тому вона вимушена звертатися до суду.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Суду пояснила, що діти з нею не проживають, а проживають з відповідачем, в неї немає власного житла та вона ніде не прописана, однак вона вважає, що відповідач повинен сплачувати їй аліменти. Діти інколи приходять до неї , оскільки будинок в якому вона проживає знаходиться поряд з будинком відповідача.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що діти тривалий час проживають разом із ним, та перебувають на його утриманні. Він виховує їх самостійно. Навпаки, позивачка їх матеріально не утримує, розвитком та навчанням дітей не цікавиться. Зазначив, що за рішенням суду з нього раніше стягувалися аліменти на користь позивачки, однак в подальшому за його заявою, виконавчий лист було визнано таким, що не підлягає до виконання, оскільки діти проживають разом із ним.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 21.07.2016 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с. 9).

Згідно свідоцтв про народження дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сторони по справі є його батьками.

Відповідно до довідки про доходи, позивачка працює на ПрАТ " Бердичівська фабрика одягу" ( а.с.12).

Як вбачається з копії рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.05.2017 року судом вирішено припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 згідно рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2014 року на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 серпня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття. Своє рішення суд обґрунтував тим, що діти сторін з 01.10.2015 року проживають з позивачем, перебувають виключно на його утриманні, даний факт в судовому засіданні визнала відповідачка, він також підтверджується копією акту від 11.11.2016 року МК ВЖРЕП № 7 ( а.с. 25).

Згідно довідки МК ВЖРЕП - 7 від 09.04.2020 року відповідач зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , з ним прописані та проживають малолітні діти : ОСОБА_1 та ОСОБА_5 ( а.с.26).

Як вбачається з довідок, виданих 18.05.2020 року директором Бердичівського міського ліцею № 15 , відповідач приймає активну участь у навчанні та вихованні своїх дітей, за період навчання відповідач відвідував ліцей та батьківські збори.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , кожен окремо суду пояснив, що діти сторін близько п"яти років проживають з відповідачем та перебувають на його повному утриманні та він їх виховує самостійно. Позивачка матеріально дітей не утримує, не цікавиться їх навчанням, не відвідує їх за місцем проживання.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, умовою стягнення аліментів на користь одного із батьків, є обов"язковість проживання дітей разом із ним.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Судом встановлено, що діти сторін проживають близько п"яти років з відповідачем, що також підтвердила сама позивачка в судовому засіданні, причину по якій вона вказала недостовірну інформацію щодо місяця проживання дітей в позовній заяві, вона суду не пояснила, тому суд враховуючи те, що позивачка ввела суд в оману щодо фактичних обставин справи, подавши завідомо безпідставний позов, та вказавши в ньому неправдиві та недостовірні відомості, які спростовані іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 4,12- 13, 76-81, 258-261, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей відмовити за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно п.п.15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги можуть також подаватися учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення виготовлено 22 травня 2020 року.

Головуючий Т.М. Вдовиченко