Справа № 362/7131/19
Провадження № 2/362/1063/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого - судді М.М. Ковбеля,

за участю секретаря судового засідання - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Службу у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації.. про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з даним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 .

В обґрунтування вимог позову зазначає, що дівчинка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є її онукою та після смерті її матері ОСОБА_4 , дівчинка проживає разом з нею, знаходиться на її повному утриманні. Разом з тим, батько дівчинки - відповідач, самоусунувся від виховання своєї доньки, не виконує своїх батьківських обов`язків.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає частково, не заперечує щодо стягнення з нього аліментів в розмірі 1150,00 гривень, в частині позбавлення його батьківських прав - просить відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, до суду надіслав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити позов.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , мати дівчинки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Судом встановлено, що позивачка є бабусею ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

З характеристики Путрівської сільської ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виховує та матеріально забезпечує онуку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , харектиризується позитивно, спокійна, дисциплінована, користується повагою серед населення.

Відповідно до висновку Васильківської районної державної адміністрації №792/12.140 від 08.11.2019 року доцільно позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 65 СК України).

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. (пункт 16) "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей та ін. Зазначені фактори, як кожен окремо, так в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).

Тому при вирішенні спору щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , судом мають враховуватися передусім інтереси дітей, які полягають зокрема в забезпеченні їх розвитку у стійкому середовищі.

В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач неналежним чином виконує свої обов`язки по утриманню та вихованню доньки, не спілкується з нею, не здійснює належного догляду за нею, не створює належних умов для її проживання, фізичного та розумового розвитку.

При цьому судом встановлено, що фактично, відповідач переклав свій обов`язок щодо утримання та виховання доньки на позивачку, а його поведінка в бік ухилення від виконання батьківських обов`язків призводить до порушення прав доньки, гарантованих їй як національним законом, так і міжнародними правовими актами.

Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки ОСОБА_3 та її виховання, не спілкується з донькою в тому обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до доньки, не створює умови для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача і таку поведінку батька дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї доньки, не створює сприятливих умов для навчання та підготовки до самостійного життя, не забезпечує доньку відповідними умовами для проживання.

Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде відповідати інтересам малолітньої ОСОБА_3 .

Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище доньки та відповідача, приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 підлягає до задоволення частково, та з відповідача слід стягувати аліменти у розмірі 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме: з 03.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, що дасть змогу забезпечити для дитини належні умови проживання та розвитку.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо витрат по сплаті судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 7, ч.ч. 5, 6 ст. 19, ст. ст. 65, 150, 154, 164, 166, 169, 180, ч. 3 ст. 181, ст. 243, ч. 2 ст. 244 СК України, ч. 3 ст. 60 ЦК України, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 76-81, 141, ч. 8 ст. 178, ст. ст. 223, 247, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду, а саме: з 03.12.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель