Справа № 442/7809/19 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/561/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів Левика Я.А., Шандри М.М.

розглянувши у в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року в складі судді Курус Р.І. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановила:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 01.06.2011 року в розмірі 35945,64 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.06.2011 року та приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідач не виконувала, в результаті чого виникла заборгованість, яка станом на 30.09.2019 року складає 35945,64 грн., і яка складається із 2923,17 грн. заборгованості за кредитом, 30134,58 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 700 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штрафу (фіксована частина) та 1687,89 грн. штрафу (процентна складова).

Оскаржуваним заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 01.06.2011 року в розмірі 2923,17 грн. та 768,40 грн. понесених судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

АТ КБ «Приватбанк» з вказаним рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками не погодилось і, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у цій частині. В іншій частині рішення суду не оскаржується.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач ОСОБА_1 підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, висловила згоду про укладення договору, про що засвідчила особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України, шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Разом з тим, позичальник власноручно підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5%, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяць, наступного за звітним, розмір комісії за зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.

Зазначає, що відповідач після отримання картки, за умовами укладеного з Банком договору, здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору.

Зазначає, що відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту місцевий суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах.

Просить заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23грудня 2019 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», в іншій частині рішення залишити без змін.

Від відповідачки у встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст.368ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст.7ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, виключно бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які вже висловлені, зокрема, у позові заяві та апеляційній скарзі, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Разом з цим, згідно із ч. 1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі і додатково поданими доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. До такого висновку колегія суддів дійшла входячи з такого.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи встановлено, що 01 червня 2011 року ОСОБА_1 звернулась до АТ Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг.

Для реалізації зазначеної цілі відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01 червня 2011 року.

У заяві зазначено, що відповідач ознайомилась та згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, проте умови та правила надання банківських послуг відповідачкою не підписано.

Позивач виконав свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору, згідно розрахунку АТ КБ «Приватбанк», станом на 30.09.2019 утворилась заборгованість у розмірі 35945 грн. 64 коп., з яких 2923,17 гривень заборгованість за кредитом, 30134,58 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 700,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 1687,89 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані банком на підтвердження позову докази не містять підтверджень, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розуміла, ознайомилась і погодилась з ними підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також про те, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, взагалі не містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме, у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Суд врахував, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з АТ КБ «ПриватБанк», останній дотримався вимог, передбачених частиною другоюстатті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

При цьому суд встановив, що позичальником були фактично отримані та використані кредитні кошти, які в добровільному порядку не були повернуті банку, а тому стягнув заборгованість за тілом кредиту в сумі 2923 грн. 17 коп.

Рішення в означеній частині не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, неустойки та штрафів суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки та можливість нарахування банком заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Колегія суддів звертає увагу, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 01 червня 2011 року ні процентна ставка, ні кредитний ліміт не зазначено, як і не зазначена дата видачі картки, її тип, вид та номер, тобто, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача.

Окрім того, дана заява-анкета не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами зі сплатою таких у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту.

Разом з тим, процентна ставка згідно Довідки про Умови кредитування з використанням карти КРЕДИТКА Универсальная 55 днів пільгового періоду становить 2,5% на місяць, що відповідає 30 % на рік (а.с. 9).

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони погодили розмір відсоткової ставки 2,5 % на місяць на залишок заборгованості, про що зазначено в Довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «КРЕДИТКА Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 08.06.2011 року, яка підписана відповідачкою та додавалась до позовної заяви, колегією суддів відхиляються, оскільки згадана довідка не містить відомостей про прізвище підписанта та відомості про його правовий зв`язок із вищевказаної заявою-анкетою від 01.06.2011, підписаною ОСОБА_1 , або про її бажання укласти договір кредиту на згаданих умовах про проценти та кредитний ліміт.

Окрім того, з наданого позивачем розрахунку встановлено, що на момент отримання кредиту відповідачем відсотки за користування кредитом нараховувались на поточну заборгованість в розмірі 36%. З січня 2013 року позивачем змінено порядок нарахування відсотків за користування кредитом, зокрема процентну ставку визначено на рівні 30 %, з 01 вересня 2014 року 34,80%, з 01 квітня 2015 року 43,20%, тоді як право банку збільшувати процентну ставку та умови такого збільшення в заяві-анкеті не передбачено.

Колегія суддів враховує, що у даному випадку неможливо поза розумним сумнівом та з належною для стороннього добросовісного спостерігача достовірністю з`ясувати належність доданих позивачем до справи доказів, витягів з названих документів, тому колегія суддів погоджується з висновками суду про недоведеність того факту, до яких істотних умов договору приєднався позичальник при підписанні анкети-заяви, текст якої не містить істотних, у розумінні ст. 1054 ЦК України, умов договору кредиту.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Доводи апеляційної скарги позивача в частині помилковості висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом з посиланням на невідповідність таких нормам цивільного права, що регулюють спірні правовідносини, зокрема ст. 1054 ЦК України, яка визначає поняття «кредитного договору», що в свою чергу включає й обов`язок позичальника сплатити відсотки; ст. 1048 ч. 1, яка передбачає наявність у позикодавця права на одержання від позичальника процентів від суми позики, а також - ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка забороняє надання безпроцентних кредитів колегія суддів також відхиляє, оскільки за умови недоведеності позивачем достатніми доказами (про що згадувалось вище) в даній справі розміру відсотків, на які погодилась відповідач, підписуючи Заяву-анкету та отримуючи позику, в суду першої інстанції відсутні були правові підстави для стягнення заявленої Банком суми відсотків.

При цьому, сам по собі факт надання Банком кредиту не свідчить про наявність у суду обов`язку стягувати відсотки, розмір яких не є доведеним.

Суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні наведених норм матеріального права до спірних правовідносин врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 у справі № 342/180/17.

До апеляційної скарги представник АТ КБ «Приватбанк» долучив також виписку з відкритого на ім`я « ОСОБА_2 » рахунку.

Частинами 2, 3 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

АТ КБ «Приватбанк» не надав доказів неможливості подання суду першої долучених до апеляційної скарги документів.

Звертаючись до суду з позовом АТ «КБ «Приватбанк» подав суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за відсутності представника банку на підставі наданих документів (а.с.43).

Відтак, долучені до апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» докази не підлягають прийняттю апеляційним судом.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому відповідно до ст.375ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2020 року.

Головуюча Ніткевич А.В.

Судді: Левик Я.А.

Шандра М.М.