Справа №173/2816/19
Провадження №2/173/204/2020
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області
В складі: головуючого - судді Петрюк Т.М.
При секретареві - Рудовій Л.В.
За участю: позивача - ОСОБА_1
Розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального провадження, в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням ,-
20.11.2019 року до суду звернулася позивач ОСОБА_1 , з позовом про визнання особи втратившою право користування жилим приміщенням до відповідачів ОСОБА_2 ,. ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_4
03.01.2020 року отримані довідки про реєстрацію місця проживання відповідачів - фізичних осіб.
08.01.2020 року ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду за правилами загального провадження в підготовчому судовому засіданні на 17.02.2020 року. В якості третьої особи до у часті в розгляді справи залучено орган опіки і піклування Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області
17.02.2020 року проведене підготовче судове засідання. Справу призначено до розгляду на 20.03.2020 року.
Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України.
20.03.2020 року в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення
Згідно заявлених позовних вимог позивач просить визнати відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.2018 року вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право на спадщину було видане приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області на підставі заповіту ОСОБА_5 , посвідченого Малоолександрівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 15 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 4. Право приватної власності на зазначений будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
На час отримання нею спадщини в зазначеному будинку були зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 ,. ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_4 ,. зазначені особи не були родичами покійної власниці будинку ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ще за життя ОСОБА_5 повідомила їй, що вона в 2012 році на прохання відповідачки зареєструвала в належному їй будинку відповідачку та її неповнолітніх дітей, які фактично не проживали в належному, на той час ОСОБА_5 , будинку з дня реєстрації.
Реєстрація відповідачів у належному позивачу будинку порушує її права як власника будинку. Вона самостійно не має можливості зняти відповідачів з реєстраційного обліку у належному їй будинку, так як для цього потрібна їх особиста присутність, що й стало підставою звернення до суду .
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Також пояснила, що вона здійснювала догляд за ОСОБА_5 ,. і остання заповіла їй належний їй на праві власності будинок. Також їй відомо, що відповідачі свого часу обдурили власницю будинку ОСОБА_5 , так як обіцяли здійснювати за нею догляд. ОСОБА_5 ,. будучи особою похилого віку, зареєструвала останніх у належному їй будинку, але після реєстрації, відповідачі наступного ж дня покинули будинок та більше до нього не повертались. Вона протягом двох років здійснювала догляд за власницею будинку ОСОБА_5 , але відповідачі ніколи до будинку не з`явились і наміру проживати в ньому не виявляли
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: органу опіки і піклування при виконавчому комітеті Малоолександрівської сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність. Також надав письмові пояснення згідно яких орган опіки і піклування не заперечує проти задоволення позовних вимог в частині зняття з реєстраційного обліку неповнолітніх відповідачів ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , виходячи з того, що відповідачка та її неповнолітні діти жодного дня не проживали за адресою їх реєстрації. Сільською радою здійснювався розшук відповідачки і було з`ясовано, що остання разом зі своїми дітьми проживає на території Криничанського району. Крім того ОСОБА_2 , шахрайським шляхом вмовила ОСОБА_5 , зареєструвати себе та її дітей в належному ОСОБА_5 ,. будинку, пообіцявши останній поміч по господарству, але після їх реєстрації зникла із села та більше за місцем їх реєстрації не з`являлась.
Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що між сторонами виник спір із правовідносин, що регулюють право власності на житло та право користування житлом.
Як встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.2018 року. Свідоцтво про право на спадщину було видане приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області на підставі заповіту ОСОБА_5 , посвідченого Малоолександрівською сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області 15 лютого 2016 року, зареєстрованого в реєстрі під номером 4. Право приватної власності позивачки на зазначений будинок було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.2018 року і витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно .
В належному позивачеві будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується довідкою Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області і адресною довідкою.
За доводами позивача з жовтня 2012 року відповідачі у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживають.
Даний факт підтверджується актом депутата Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року в якому зазначається, що ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , в будинку АДРЕСА_1 не проживають з 2012 року, тобто з моменту реєстрації.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 ,. пояснив, що він є депутатом Малоолександрівської сільської ради. В 2012 році до нього, як до депутата ради, прийшла ОСОБА_5 , привела відповідачку , її чоловіка і дітей і сказала, що останні виявили бажання її доглядати і вони будуть жити разом з нею. Він роз`яснив їм, що для цього необхідно скласти нотаріально посвідчений договір. Але ОСОБА_2 , пояснила, що договір вони складати не будуть, а будуть так проживати і здійснювати догляд за бабусею. Днів через три після цього ОСОБА_5 , разом з відповідачкою поїхали до сільради та відповідачка і її діти були зареєстровані в будинку ОСОБА_5 . Він телефонував до ради з метою з`ясування питання цієї прописки, але нічого зрозумілого не почув. Наступного дня до нього звернулась ОСОБА_2 , з чоловіком і дітьми і попросили відвезти їх в с. Водяне з речами, повідомивши, що вони посварились з бабусею і жити в неї не будуть. Він відвіз їх до с. Водяне і після того ні ОСОБА_2 , ні її діти більше не з`являлись у ОСОБА_5 . Натомість до останньої почали приходити листи на ім`я відповідачки з вимогою погасити кредити. Він звертався до сільської ради з тим, щоб було вирішене питання про зняття ОСОБА_2 , з реєстраційного обліку. Так як остання отримувала довідки у сільській раді, але це питання так вирішене і не було. Він бачив ОСОБА_2 ,. декілька раз в м. Вільногірську, говорив з нею про зняття з реєстрації, але остання говорили, що бабуся повинна їй гроші за переїзд тому самостійно вона зніматись з реєстраційного обліку не буде. Проте з 2012 року ні відповідачка , ні її діти в даному будинку не проживають і навіть до нього не з`являються. Позивачка протягом двох років доглядала ОСОБА_5 , оскільки остання захворіла та потребувала догляду і на даний час проживає в даному будинку.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до ст. 391 ЦК України - Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Судом встановлено, що на даний час власником будинку АДРЕСА_1 є позивач, оскільки даний будинок в 2018 році успадкований останньою
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , та її неповнолітні діти ОСОБА_3 ,.і ОСОБА_4 ,, не проживають у домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 з 2012 року .
Відповідно до висновку ради з питань опіки і піклування при виконавчому комітеті Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, орган опіки і піклування надав свою згоду на визнання неповнолітніх ОСОБА_4 ,. і ОСОБА_3 ,, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_1 .
Доказів того, що відповідач була зареєстрований в будинку позивачки як член сім`ї покійної ОСОБА_5 , чи позивачки, суду не надано.
Таким чином судом встановлено, що відповідно до ст. 71, 72 ЖК України відповідач разом зі своїми неповнолітніми дітьми втратили право на користування належним позивачеві будинком, як такі, що не проживають за вказаною адресою більше 6-ти місяців без поважних причин.
Будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в належному позивачеві будинку, наміру користуватись ним, відповідачі суду не надали.
Згідно ст. 76 ЦПК України - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України - Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ч. 1 ст. 76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є , показання свідків, письмові докази, речові, електронні докази і висновки експертів.
Відпровідно до ст.ст 77-78 ЦПК України -Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За даних обстави, суд з метою захисту права власності позивача, вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати відповідачів ОСОБА_2 ,. ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 .
При цьому визнання такими, що втратили користування житловим приміщенням неповнолітніх дітей ОСОБА_2 , не порушуватиме їхні права. Оскільки ОСОБА_3 ,. на даний час досяг такого віку, коли він сам обирає місце свого проживання і бажання проживати в будинку АДРЕСА_1 не виявив. А місце проживання малолітньої дитини, яка досягла 10 річного віку визначається за місцем проживання її батьків. При цьому мати ОСОБА_4 , з 2012 року за вищевказаною адресою не проживає, спірним будинком не користується і її неповнолітня донька також з даного часу не проживає в даному будинку.
В свою чергу орган опіки і піклування надав згоду та визнання неповнолітніх ОСОБА_3 , і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування вищевказаним житловим приміщенням.
Крім того на даний час змінився власник житлового приміщення, яким згода на реєстрацію відповідачів у житловому приміщенні не надавалась.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України - Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України - Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України - Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За наведених вище обставин суд вважає, що реєстрація відповідачів без наміру проживати і користуватись зазначеним вище житловим приміщенням порушує право власності позивача на зазначене житлове приміщення.
Відповідно до ст. 7 ЗУ « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином рішення суду про визнання ОСОБА_2 ,. ОСОБА_3 ,.і ОСОБА_4 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою і не потребує додаткового покладення відповідних обов`язків на орган, що здійснює державну реєстрацію місця проживання фізичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Так як судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача ОСОБА_2 , на користь позивача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі по 768 грн. 40 коп., оскільки відповідачі ОСОБА_3 ,. і ОСОБА_4 , на даний час є неповнолітніми.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273, ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки і піклування Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області про визнання осіб втратившими право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 768 грн. 40 коп. на відшкодування понесених судових витрат за сплачений судовий збір.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Відповідно до п. 15.5 розділу ХШ Перехідні положення ЦПК України апеляційна скарга подається через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області до приведення Положення про автоматизовану систему документообігу суду у відповідність із редакцією Цього кодексу

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою завою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачами та/або подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення та/або апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги та/або заяви про перегляд заочного рішення, залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений: 30.03.2020 року.

Суддя Петрюк Т.М.

Зареєстроване 30.03.2020 року

Оприлюднене 30.03.2020 року

Дата набрання законної сили: 30.04.2020 року