ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 681/163/20
Провадження № 22-ц/4820/865/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року про відмову у забезпеченні позову, суддя Горгулько Н.А., у справі запозовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації про зміну місця проживання малолітньої дитини,

встановив:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , яке встановлено рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11.01.2018 року у справі №681/1311/17, визначивши місце проживання ОСОБА_3 за місцем проживання її батька, позивача ОСОБА_1

24.02.2020 року позивачем до суду подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого листа, виданого Полонським районним судом Хмельницької області 27.08.2019 року в цивільній справі №681/15/19 в межах виконавчого провадження №59935214, до набрання рішенням законної сили у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування поданої заяви позивачем зазначено, що невжиття вказаних заходів по забезпеченню позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або позбавити ефективного захисту порушених прав позивача, негативно вплине на психоемоційний стан дитини у зв`язку із необхідністю зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_3 .

Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 25.02.2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив вищевказану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Спірне питання не врегульовано нормами Закону України «Про виконавче провадження», оскільки він просив застосувати заходи забезпечення позову у вигляді зупинення виконання виконавчого листа а не зупинення виконавчого провадження, про що помилково зазначив суд першої інстанції. Також суд не врахував предмет позову та обставини, зазначені ним в позовній заяві, які вказують на необхідність забезпечення позову саме в обраний ним спосіб.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

В судове засідання апелянт не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, в письмовій заяві просила розгляд справи провести без її участі.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Полонської районної державної адміністрації Хмельницької області про зміну місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке встановлено рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11.01.2018 року в цивільній справі №681/1311/17, визначивши місце проживання малолітньої за його місцем проживання, як батька дитини. Вищевказаним рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 11.01.2018 року, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю, ОСОБА_2 , в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено. Ухвалою Полонського районного суду від 05.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

В той же час, рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 23.08.2019 року, яке на дату розгляду апеляційним судом цієї справи набрало законної сили, відібрано малолітню дитину ОСОБА_3 у батька ОСОБА_1 та передано дитину матері, ОСОБА_2 . Рішення в частині відібрання дитини допущено судом до негайного виконання.

03.09.2019 року Полонським РВ ДВС будо відкрито виконавче провадження №АСВП:59935214 щодо примусового виконання вищевказаного рішення суду в частині відібрання дитини.

Відмовляючи у забезпеченні позову суд обґрунтовано виходив з того, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення суду про відібрання дитини, яке набрало законної сили, не відповідатиме вимогам процесуального закону, враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1 та обставини, яким він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.п. 2, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.03.2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.04.2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Посилання апелянта на ту обставину, що забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого листа, яке він просив застосувати в даній справі не є тотожним зупиненню виконавчого провадження, про що наголосив суд в оскаржуваній ухвалі, є необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом першим частини першої статті 3 вказаного Закону, зокрема, передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Таким чином, враховуючи, що зупинення виконання виконавчого листа, про що просив позивач ОСОБА_5 у заяві про забезпечення позову, і зупинення виконавчих дій відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» є тотожними діями, наслідком вчинення яких є фактичне зупинення виконання судового рішення, тому висновок суду про невідповідність такого виду забезпечення позову як зупинення виконання виконавчого листа вимогами Закону є обґрунтованим.

Посилання апелянта щодо негативного впливу на психоемоційний стан дитини можливої зміни місця проживання у зв`язку із задоволенням позову жодним чином не дають підстав для висновку про можливість забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення суду, яке набрало законної сили і за своїми ознаками має характер припущення.

Необхідність зміни місця проживання малолітньої ОСОБА_4 у разі задоволення судом позову ОСОБА_1 про зміну місця проживання дитини не призведе до неможливості чи утруднення виконання судового рішення.

Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про недоведеність апелянтом тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого листа може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, відтак суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Полонського районного суду Хмельницької області від 25 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.

Судді: Р.С.Гринчук

А.М.Костенко

Т.В. Спірідонова