Дата документу 15.10.2020 Справа № 333/2965/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/2965/20 Головуючий у 1 інстанції Михайлова А.В.
Провадження № 22-ц/807/3052/20 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Крилової О.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Одночасно з поданням до суду позовної заяви від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить заборонити відповідачам по справі вчиняти будь-які дії з відібрання у неї малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норми процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову у цій справі задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача,пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Скарга мотивована тим, що забезпечення позову захистить права та законні інтереси її малолітньої онуки ОСОБА_4 , зокрема, захистить ОСОБА_4 від можливих протиправних дій стосовно неї з боку її батьків

Учасники справи не скористалися правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав..

Предметом спору у справі є позбавлення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 батьківських прав у відношенні малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свої вимоги позивач обґрунтовує неналежним вихованням малолітньої дитини та шкідливим впливом на них з боку відповідачів.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить суд в порядку п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України, заборонити відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , здійснювати будь-які дії, спрямовані на відібрання в неї малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заява обґрунтована тим, що батьки, малолітньої її онуки, як законні представники не позбавлені судом стосовно дитини батьківських прав, мають можливість відібрати дитину у неї в будь-який момент, що створить загрозу життю та здоров`ю дитини.

Згідно положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Відмовляючи у вжитті заходів забезпечення позову за заявою позивача, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки кий вид забезпечення позову, як заборона відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , здійснювати будь-які дії, спрямовані на відібрання в позивача малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є неспівмірною та ніяким чином не впливатиме на майбутнє виконання рішення суду про позбавлення відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ніяким чином не утруднить чи зробить неможливим виконання такого рішення суду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

При відмові у вжитті заходів забезпечення позову, суддя вірно врахував як зміст вимог ОСОБА_1 , які полягають у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , так і відсутність доказів про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Предметом спору є позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини. Такий вид забезпечення, як просить позивач щодо заборони вчиняти будь-які дії з відібрання у неї малолітньої дитини є фактично втручанням в розгляд справи по суті. Якщо вжити такий вид забезпечення, як заборона щодо відібрання дитини, то фактично суд визнає, до ухвалення остаточного рішення у справі, що відповідачі створюють загрозу для малолітньої дитини.

Доводи скарги про те, що суд вирішив питання про вжиття заходів забезпечення позову без можливого урахування інтересів малолітньої дитини, оскільки відповідачі створюють загрозу для життя та здоров`я дитини, не відповідають матеріалам справи. Посилаючись на наведене ОСОБА_1 не надала суду жодного передбаченого ст.76 ЦПК України належного, достовірного та достатнього доказу (ст.ст.77-80 ЦПК), який би доводив факт загрози життю чи здоров`ю дитини при проживанні з батьками і як наслідок необхідності вжиття таких заходів забезпечення позову.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала судді першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України ухвала суду першої інстанції про відмову у вжитті заходів забезпечення позову після її перегляду в апеляційному порядку не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03 серпня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді: