Провадження № 2/761/2353/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Бордусенко Б.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, у якому просить суд припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 159 671, 38 грн. в рахунок припинення права спільної часткової власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, представником позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої останній просив суд припинити право власності ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 147 594, 10 грн. в рахунок припинення права спільної часткової власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач по справі є рідною сестрою позивача. Сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Позивачу належить 5/6 часток квартири, відповідачу належить 1/6 частка квартири. Спірна квартира складається з двох суміжних кімнат загальною площею 43, 20 кв.м., житлова площа 27, 90 кв.м., прохідної кімнати 17, 50 кв.м., і суміжної 10, 40 кв.м. Ринкова вартість спірної квартири складає 958 028, 30 грн. В спірній квартирі зареєстрований лише позивач, відповідач у вказаній квартирі не зареєстрований та не проживає, не несе затрат по її утриманню та не платить комунальні платежі. Позивач звертався з пропозицією до відповідача про продаж йому частки квартири, яка є незначною, однак відповідач відмовилась від даної пропозиції. У зв`язку з тим, що доля відповідача у спірній квартирі є незначною, ця частка не може бути виділена в натурі в окрему кімнату, дана квартира є неподільною, спільне володіння і користування майном неможливе, вирішити питання поза судовим порядком не вдалося, позивач був змушений вернутися до суду.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року відкрито провадження по справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

16 січня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ОСОБА_3 , за змістом якого проти заявлених позовних вимог заперечує та просив відмовити у їх задоволенні, з огляду на ту обставину, що позивачем невірно зазначено про те, що неможливо визначити порядок користування сторін кімнатами кварти без суттєвого порушення прав позивача на його частку в спільному майні. Одночасно позивач безпідставно стверджує, що спільне володіння і користування майном неможливе, оскільки кожна із сторін має свою сім`ю, які не можуть проживати в суміжних кімнатах і що між сторонами склалися неприязні стосунки в зв`язку з розподілом спадкового майна, доказів на підтвердження даних обставин позивачем не надано. Відповідачем також був замовлений звіт про оцінку майна спірної квартири, ринкова вартість об`єкта оцінки, яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 складає 1 308 258 грн.

28 січня 2020 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив відповідача. З поданої відповіді на відзив вбачається, що представник позивача звертає увагу суду на ту обставину що довіреність видана відповідачем, надає право представляти її інтереси в різних адміністративних і комунальних органах, але не має вказівки, що довіряється представляти її інтереси в судах, не визначені повноваження представляти в судах та його права. В зв`язку з цим відзив на позов не можна вважати належним документом, а надані докази - допустимими відповідно до вимог ЦПК України. Окрім цього, відповідач більше ніч сімнадцять років не цікавилася часткою отриманої у спадщину квартири, не несла ніяких затрат по її утриманню, не проводила ніяких дій по її збереженню та експлуатації. Також, звіт про оцінку майна спірної квартири, яка розташована за адресою - АДРЕСА_2 , була проведена з грубим порушенням вимог закону та необ`єктивно, з надуманих вихідних даних.

Ухвалою суду від 30 січня 2020 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити з підстав, що викладені у ньому.

Відповідач, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, проте у судове засідання не з`явилася. Разом з тим на адресу суду надіслала заяву, в якій просила суд проводити розгляд справи без її участі, позиція щодо справи викладена у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу належить 5/6 часток квартири: Ѕ частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 19 січня 1996 року відділом приватизації державн6ого житлового фонду Шевченківського виконкому м. Київ (а.с.6) та 1/3 частка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого та посвідченого, 20 серпня 2003 року державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори Марущак С.В., зареєстровано в реєстрі за № 2-894. (а.с.7).

Відповідач ОСОБА_3 є власником 1/6 частини спірної квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20 серпня 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №2-892.

Згідно технічного паспорту ТОВ «Київське бюро технічної інвентаризації» № б/н від 26 грудня 2019 року, квартира АДРЕСА_1 має такі показники: загальна площа - 43, 2 кв.м, житлова - 26, 1 кв.м.

При цьому, в спірній квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована лише позивач - ОСОБА_1 , що підтверджується відповіддю Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 23 вересня 2019 року № 109/05/50-8551 та довідкою форми № 3 (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописки) від 18 червня 2003 року. (а.с.6).

Відповідач - ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплений принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст.321 ЦК України ).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1, 2 ст.319 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2 ст. 355 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (ч. 1 ст. 357 ЦК України).

Положеннями ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Так, положеннями ч. 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч. 2 ст. 365 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення.

В той же час, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст.77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відтак, в судовому засіданні встановлено, що сторони є власниками спірної квартири АДРЕСА_1 , при цьому, позивачу належить 5/6 частина спірного нерухомого майна, відповідачу - 1/6 частина.

З матеріалів справи також вбачається, що у спірній квартирі зареєстрований лише позивач, відповідач не проживає спільно з позивачем у вказаній квартирі, адреса реєстрації відповідача не співпадає з адресою розташування спірного майна.

Згоди з приводу володіння, користування та розпорядження спільним майном між сторонами не досягнуто, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом, пояснив, що є підстави для припинення права власності відповідача на її частку у спірному майні, оскільки її частка не може бути виділена в натурі, є незначною, користування спірним нерухомими майном є неможливим через незначну частку майна та неприязні стосунки між сторонами.

Відповідач заперечував проти зазначених позивачем обставин, а також розміру компенсації, запропонованого позивачем.

Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявності передбачених ст. 365 ЦК України обставин, за яких може бути припинене право власності відповідача на спірне майно, а саме, що частка є незначною, не може бути виділена в натурі; річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Крім того, суд не бере до уваги посилання позивача на ту обставину, що відповідач володіє на праві власності інше нерухоме майно - квартиру, оскільки наявність у особи іншого нерухомого майна не є підставою для припинення права власності на частку у спільному майні.

З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Виходячи з наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 16, 183, 316, 317, 319, 321, 355-356, 358, 365 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 10-13, 17-19, 76-81, 133, 137, 141, 258-259, 263-268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_1 ,

ОСОБА_3 (місце проживання - АДРЕСА_5 ,

Повний текст рішення складений 24 березня 2020 року.

Суддя: