Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/744/20
Провадження № 2/553/559/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.05.2020м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Новака Ю.Д.,

при секретарі Козицькому Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Полтава цивільну справу за позовом адвоката АО «Аргос» Остапенко Ірини Олександрівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат АО «Аргос» Остапенко І.О. в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя, в якому вказує, що з 24.06.1995 року ОСОБА_1 перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 25.07.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 25.07.2017 року. Позивач, зокрема, зазначила, що в період шлюбних відносин разом з відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Вважає, що квартира є спільною сумісною власністю, оскільки придбана за час сумісного проживання з відповідачем. Добровільно дійти згоди щодо порядку користування квартирою сторони не змогли, а тому позивач ОСОБА_1 змушена була звернутися до суду з вказаним вище позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.05.2020 р. було відкрите провадження по справі.

19.05.2020 року на адресу суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про визнання позову.

Представник позивача адвокат Остапенко І.О. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить провести розгляд справи без її участі з урахуванням заяви відповідача про визнання позову. Просила суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 не з`явився в судове засідання, надавши заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі, а також, в якій зазначив, що позов визнає та просить визнати квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2000 року посвідченого державним нотаріусом Ткаченко Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4-2373 об`єктом спільною сумісної власності подружжя. Розподілити спільне майно подружжя:

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9,0 кв. м., кімнати 5 площею 12,9 кв.м., кімнати 6 площею 10.0 кв.м., кухні 2 площею 12,5 кв.м., вбиральні сполученої 3 площею 3,4 кв.м., коридору 1 площею 6,3 кв.м;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9,0 кв. м., кімнати 5 площею 12,9 кв.м., кімнати 6 площею 10,0 кв.м., кухні 2 площею 12,5 кв.м., вбиральні сполученої 3 площею 3.4 кв.м. коридору 1 площею 6,3 кв.м.

Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши їх, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Так, судом встановлено, 24.06.1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

25.07.2017 року відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

В період шлюбних відносин позивачем разом з відповідачем було придбано квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 26.09.2000 року, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру номер три, що знаходиться у АДРЕСА_3 шість в жилому будинку літ. А-1, цегляному, загальною жилою площею 162,10 кв.м., на земельній ділянці, норма землекористування якої не встановлена. На цій земельній ділянці, крім вищезазначеного будинку літ А-1 знаходяться такі надвірні будівлі: сарай Б, б, б1, гараж В. Квартира АДРЕСА_4 НОМЕР_2 складається в цілому з: сіни 1 пл. 6,20 кв.м, кімната 2 пл.8,60 кв.м., кімната 3 пл. 14.60 кв.м., частина сараю Б. В загальному користуванні: сіни 1 пл. 5,00 кв.м., жилою площею 23,20 кв.м., яка належить продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 3-ю Полтавською держнотконторою 14.06.1999р. в р. за № 1-949, зареєстрованого у Полтавському МБТІ у реєстровому витягу № 127 під № 17125. Вказаний договір було посвідчено державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори Ткаченко Н.В. Окрім того, на договорі здійснено реєстраційний напис як на правовстановлюючому документі (записаний в реєстрову книгу за № 127, реєстровий № 17125 від 26.09.2000р.) (а.с. 13).

За час сумісного проживання сторін по справі до зазначеної квартири позивач та відповідач добудували дві кімнати та частину коридору без дозволу органів місцевого самоврядування, здійснивши перепланування зазначеної квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 11.09.2008р. по справі № 2-967/08 позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволеними. Визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкт самовільного перепланування - квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9.0 кв.м, кімнати 5 площею 12, 9 кв. м, кімнати 6 площею 10.0 кв.м, кухні 2 площею 12, 5 кв.м, вбиральні сполученої 3 площею 3, 4 кв.м. коридору 1 площею 6, 3 кв.м. (а.с. 14).

Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а у випадку, коли дружина та чоловік не домовилися між собою про порядок поділу майна, спір може бути вирішено судом.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до положень ст.368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них управі власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду; закриття провадження у справі; закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя сторін по справі за позовом адвоката АО «Аргос» ОСОБА_4 в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 206, 264-265, 279 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов адвоката АО «Аргос» Остапенко Ірини Олександрівни в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9,0 кв. м., кімнати 5 площею 12,9 кв.м., кімнати 6 площею 10,0 кв.м., кухні 2 площею 12,5 кв.м., вбиральні сполученої 3 площею 3,4 кв.м. коридору 1 площею 6,3 кв.м. - спільною сумісною власністю подружжя.

Розподілити спільне майно подружжя наступним чином:

-визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9,0 кв. м., кімнати 5 площею 12,9 кв.м., кімнати 6 площею 10,0 кв.м., кухні 2 площею 12,5 кв.м., вбиральні сполученої 3 площею 3,4 кв.м. коридору 1 площею 6,3 кв.м.;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , яка складається з кімнати 4 площею 9,0 кв. м., кімнати 5 площею 12,9 кв.м., кімнати 6 площею 10,0 кв.м., кухні 2 площею 12,5 кв.м., вбиральні сполученої 3 площею 3,4 кв.м. коридору 1 площею 6,3 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі до Полтавського апеляційного суду апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. Д. Новак