Справа № 211/3005/20
Провадження № 2-з/211/23/20
У Х В А Л А
про відмову у забезпеченні позову
27 травня 2020 року суддя Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Гіда О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -
позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та просить суд встановити факт батьківства відносно нього з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилаючись на факт родинних відносин з останнім.
Крім того, ОСОБА_1 звернувся з заявою про забезпечення позову, відповідно до якого просить суд вжити заходів шляхом накладання арешту на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та заборонити нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Волошко О.М. видавати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на можливість продажу відповідачами вказаної квартири.
Відповідно до частини першої статті 153 ЦПК України, дана заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріли справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Згідно частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Положеннями ч.3 ст.153 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
Як зазначено в п.п. 4 постанови №9від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.
Згідно пункту 3 глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказ Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, за обґрунтованою письмовою заявою заінтересованої особи, яка звернулася до суду, та на підставі отриманого від суду повідомлення про надходження позовної заяви заінтересованої особи, яка оспорює право або факт, про посвідчення якого просить інша заінтересована особа, вчинення нотаріальної дії зупиняється до вирішення справи судом.
Аналогічне положення містить і стаття 42 Закону України «Про нотаріат» 2 вересня 1993 року № 3425-XII.
Отже, позивач ОСОБА_1 , як заінтересована особа, може звернутися до нотаріуса з обґрунтованою заявою про зупинення вчинення нотаріальних дій, додавши або копію позовної заяви з відміткою суду про її одержання, або копію ухвали про відкриття провадження по даній справі. Доказів того, що ОСОБА_1 має будь-які перешкоди для звернення до нотаріуса з відповідною заявою матеріали заяви не містять.
Дотримуючись зазначених вимог закону, суд приходить до висновку, що обраний позивачем вид забезпечення позову буде порушувати принцип диспозитивності та рівності сторін у реалізації ним своїх прав та законних інтересів, що призводить до істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін по справі: позивачем не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову.
Наведені у заяві про забезпечення позову мотиви є припущеннями, які не підкріплені жодними доказами.
Крім того заявник у своїй заяві не зазначає та не додає жодних відомостей відносно дійсної вартості майна на яке слід накласти арешт.
Враховуючи викладене та норми законодавства, суд дійшов висновку, що заява позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 151 -153 ЦПК України, суд,-
в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Гіда