Справа № 567/220/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Войтко А.Г.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням

в с т а н о в и в

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати останнього таким, що втратив право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що йому на праві приватної власності належить житло - житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 .

У вказаному вище житлі - житловому будинку з надвірними будівлями, зареєстрований, але більше одного року не проживає відповідач - ОСОБА_3 , який не є для нього родичом.

Зазначаючи, що реєстрація відповідача створює йому значні незручності, як власнику житла, оскільки, відповідно до п. 6 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 [в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 р. № 329], він позбавлений можливості отримати субсидію за фактом наявності реєстрації відповідача без його проживання більше одного року, просить позов задовольнити.

25.03.2020 ухвалою суду відкрите провадження по даній справі, призначено розгляд проводити у порядку спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шминдрук О.Ф.. позовні вимоги свого довірителя підтримала в повному обсязі та пояснила, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку зареєстрований ОСОБА_3 , який не є його родичом. Відповідач проживав в будинку, проте він добровільно виїхав, забрав усі свої речі та більше не повертався близько десяти років тому. На даний час він фактично проживає в м.Рівне. За останній рік ОСОБА_3 жодного разу по місцю своєї реєстрації не з`являвся, його особистих речей в будинку немає, ніхто з сусідів протягом цього часу його не бачив. На усні пропозиції знятись з реєстраційного обліку та письмову пропозицію відповідач не зреагував, що змусило позивача звернутись в суд з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг він не приймає. Реєстрація відповідача у будинку позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатись своєю власністю та впливає на отримання субсидії щодо відшкодування оплати за комунальні послуги.

Зазначила, що ОСОБА_3 з 2010 року без поважних причин не проживає в будинку за вказаною адресою, договору на користування житлом з позивачем, як власником будинку, він не укладав, тому у відповідності до ст. 156, 162 ЖК України, за відповідачем житлове приміщення не зберігається, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України - http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в с.Стадники Острозького району Рівненської області зазначає, що знає позивача та його сім`ю. Запевнила суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає та ніколи не проживав, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна там теж не бачила.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, він проживає в с. Стадники, Острозького району Рівненської області і є сусідом позивача. Він тривалий період часу знає позивача та спілкується з ним та його сім`єю. Вказав, що відповідач по справі ОСОБА_3 більше 10 років не проживає у селі, оскільки поїхав на навчання у м.Рівне, а згодом одружився та залишився там проживати, ніяких робіт пов`язаних з господарством не проводив, він його не бачив. Запевнив суд в тому, що відповідач по справі в будинку за адресою АДРЕСА_1 не проживає, а є лише зареєстрованим в ньому. Його речей та майна там немає.

За клопотанням представника позивача, з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутності сторін по справі.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд, вислухавши представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_2 , на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 . Право власності на вказане будинковолодіння за позивачем зареєстроване на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого приватним нотаріусом Острозького районного нотаріального округу Рівненської області, Бернацькою І.М. , 04.12.2019, зареєстрованого в реєстрі вчинення нотаріальних дій за № 1603, а також в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.12.2019за № 34469457. (а.с.10-11,12)

На даний час в даному будинку зареєстровані та фактично проживають: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Крім того, з 07.07.2006 у вказаному будинку за згодою попереднього власника був зареєстрований - ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї, видана Оженинською сільською радою 13.02.2020. (а.с.16)

Той факт, що відповідач - ОСОБА_3 не проживає з 2010 року в житловому будинку, що розташований в АДРЕСА_1 підтверджується наступними доказами: довідкою Оженинської сільської ради про склад сім`ї № 757 від 13.02.2020; актом обстеження матеріально-побутових умов від 16.01.2020, актом обстеження матеріально-побутових умов від 13.02.2020. (а.с.14,15)

Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач є зареєстрованим за місцем проживання в АДРЕСА_1 , який належить позивачу.

З пояснень представника позивача, свідків в судовому засіданні встановлено, що відповідач понад один рік в будинку АДРЕСА_1 не проживає. В судовому засіданні встановлено, що договору найму житлового приміщення між сторонами не укладалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 6 ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-709цс16, зазначив, що зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 понад десять років без поважних причин не проживає в будинку АДРЕСА_1 , на даний час не є членом сім`ї власника будинку, в спірному будинку не проживає, договору на користування житлом з власником будинку не укладав і відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.405 ЦК України за ним житлове приміщення не зберігається, реєстрація відповідача за місцем проживання у будинку, належному позивачу є перешкодою для розпорядженню ним своїм майном, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319, 346, 379, 380, 391 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

позовну заяву ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житлом - житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач може оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку у загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01 червня 2020 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.