Справа № 445/887/16-ц
Провадження № 6/445/3/20
УХВАЛА

15 жовтня 2020 року Золочівський районний суд Львівської області у складі: головуючого - судді Сивака В.М.,

при секретарі Захарчук Н.Я.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Золочеві Львівської області заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду, в якій зазначила, що 11 липня 2016 року Золочівським районним судом Львівської області прийнято рішення, яким вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» - 12037,02 доларів США, що за курсом НБУ від 04.04.2016 складає 314166,33 грн. заборгованості за кредитним договором LVZ0GA від 11.06.2008.

Заявлені вимоги ОСОБА_1 обгрунтовує тим, що у нього тяжке матеріальне становище, він не отримує жодних виплат чи доходів, не працює, знаходиться в активному пошуку роботи, має на утриманні малолітню дитину, а за минулий рік його дохід склав 55788,38 грн.

Заявник та його представник в судовому засіданні просили задовольнити заяву.

Представник - публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" в судове засідання не з`явився, однак направив відзив на заяву про розстрочку виконання судового рішення, де вказав, що обставини, на які посилається у своїй заяві боржник, не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду, оскільки боржник є працездатною особою та сама по собі відсутність роботи не є винятковою обставиною, яка ускладнює виконання рішення суду.

Представник Золочівського районного відділу ДВС в призначене судове засідання не з`явився, із даного відділу подано письмові пояснення на дану заяву, із яких вбачається, що обставин, які ускладнюють виконання рішення, або роблять його неможливим немає, оскільки у боржника наявне майно. Також представник виконавчої служби вказує, що підстави на які посилається заявник не відповідають ч. 4,5 ст. 435 ЦПК України, а тому просить відмовити у наданні розстрочки.

Суд, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити виходячи з наступного.

11 липня 2016 року Золочівським районним судом Львівської області прийнято рішення, яким вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» - 12037,02 доларів США, що за курсом НБУ від 04.04.2016 складає 314166,33 грн. заборгованості за кредитним договором LVZ0GA від 11.06.2008.

Так, відповідно дост. 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.435 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Варто зазначити, що суд у вирішенні цих питань повинен також враховувати те, що обставини, за яких виконання рішення неможливе, повинні існувати насправді, в реальності, та безпосередньо перешкоджати його виконанню в строки, в обсязі та в порядку, визначені у рішенні. Тому суд не може вважати підставами для надання відстрочки або розстрочки виконання рішення, зміни чи встановлення способу і порядку його виконання обставини, які зумовлені суб`єктивним фактором.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 року №14 встановлено, що судам у вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відсточку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на вазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, керуючись особливим характером обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах" від 25.09.2015 року № 8 встановлено, що судам при вирішенні питання про розстрочку виконання рішення суду слід враховувати те, що розстрочкою виконання рішення є встановлення періоду, протягом якого рішення суду виконається частинами з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частини мають визначатись судом. Це стосується виконанням рішення суду щодо предметів, які діляться (грошей, майна тощо). Суди, задовольняючи заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішень, не враховують що матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях12,13 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статями 76, 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При прийнятті рішення за заявою ОСОБА_1 суд приймає до уваги, що умови кредитного договору було порушено боржником внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів. Також, заявником суду не надано належних доказів, які би підтверджували погіршення його матеріального стану, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду, тощо. ОСОБА_1 є особою працездатного віку, та його посилання на те що він не може знайти роботу, судом розцінюється як неналежна підстава для розстрочки виконання рішення суду.

Таким чином, боржником - відповідачем не обґрунтовано винятковості випадку, у зв`язку з яким слід би було розстрочити виконання вказаного рішення суду, не зазначено достатніх обставин, які б свідчили про істотне ускладнення виконання рішення, а відтак, й про необхідність розстрочення такого. Складне матеріальне становище не свідчать ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для розстрочки виконання рішення суду.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, тоді як заявник просить розстрочити виконання судового рішення від 11 липня 2016 року на сорок місяців, що прямо суперечить нормам ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.12, 13, 76, 81, 247, 435 Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про виконавче провадження", ст. 124 Конституції України,суд, -

п о с т а н о в и в:

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду від 11.07.2016 у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Сивак В. М.