Справа № 653/2924/18
Провадження № 2/653/286/20
РІШЕННЯ

іменем України

27 травня 2020 року м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіної О.П.

при секретарі Колісник О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому посилається на те, що 06.04.2013 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір оренди належного відповідачці житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_2 (орендодавець) передала, а ОСОБА_1 (орендар) прийняла вказане житло для подальшого проживання в ньому, за що у повному обсязі сплатила оренду плату в розмірі 16 000 грн. При укладенні вказаного договору, сторонами було досягнуто домовленостей про те, що вказане житло буде у подальшому продане ОСОБА_1 за 90 000 грн.

Після внесення орендної плати, за згодою сторін, вона почала сплачувати відповідачці грошові кошти за викуп вказаної домобудівлі, які орендодавцем були прийняті. Це підтверджується банківською квитанцією про перерахування коштів на рахунок відповідачки у листопаді 2013 року в сумі 20100 грн., а також розпискою, яка датована 20.01.2016 роком про отримання ОСОБА_2 належних їй грошових коштів в сумі 21600 грн. Також в листопаді 2013 року, в рахунок покупної ціни за вказане житло, згідно банківської квитанції від 27.12.2013 року нею відповідачці було перераховано на її банківський рахунок 4000 грн. Всього відповідачкою від неї отримано в рахунок покупної ціни за житловий будинок 45 700 грн.

У серпні 2016 року відповідачка повідомила, що відмовляється від оформлення договору купівлі продажу житлового будинку і стала наполягати на його звільненні у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди. При цьому, від будь якого спілкування про повернення сплачених коштів за викуп об`єкту оренди, ОСОБА_2 ухиляється.

В судовому засіданні ОСОБА_1 і її представник підтвердили заявлені у позові обставини, просять суд стягнути з відповідачки на користь позивача 45 700 грн. та сплачену суму судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась. ЇЇ представник ОСОБА_3 позов не визнав, пояснивши, що передання коштів відповідачкою безпосередньо позивачці не доведено, як і їх отримання ОСОБА_2 через банківську установу. Вважає, що до спірних правовідносин слід застосувати строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав відповідачка дізналась в 2016 році. Підтвердив, що в 2017 році ОСОБА_2 надала йому довіреність в якій, в тому числі, уповноважила його на продаж житлового будинку по АДРЕСА_1 , тобто розпорядження цим будинком.

Вислухавши ОСОБА_1 , представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину від 30.04.2013 року та Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 30.04.2013 року, є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

06.04.2013 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір оренди належного відповідачу житлового будинку АДРЕСА_1 , згідно якого відповідачка (орендодавець) передала, а , ОСОБА_1 (орендар) прийняла вказане житло для подальшого проживання. Термін дії договору, згідно п.3, становить тридцять два місяці з моменту прийняття об`єкту оренди. Розмір орендної плати (п.4 договору) за увесь об`єкт і на увесь час його оренди встановлено в розмірі 16 000 грн.

Згідно договору орендна плата сплачується орендодавцю на момент складання цього договору.

Умови вказаного договору сторонами були виконані. Орендодавець передав позивачу житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований на земельній ділянці пл. 450 кв.м., а ОСОБА_1 зі свого боку, сплатила при його прийнятті оренду плату в сумі 16 000 грн. Як зазначила у своєму позові ОСОБА_4 , оскільки користування вказаним житлом здійснювалось на підставі договору оренди за відповідну плату, тому вимог про стягнення з відповідачки 16 000 грн., нею не заявляються.

Зі змісту договору оренди вбачається, що сторонами було досягнуто домовленостей про те, що вказане житло буде продане орендарю за 90 000 грн. Наявність такої домовленості щодо подальшого укладання договору купівлі продажу вказаного житлового будинку частково відображено у договорі оренди де, зокрема, в його п.4 зазначено, що після укладення договору купівлі продажу об`єкту оренди, орендна плата у розмірі 16 000 грн. зараховується у суму сплати покупцем за договором купівлі продажу.

Після укладення договору оренди житлового будинку, в ньому став проживати син позивачки, ОСОБА_5 , разом зі своєю співмешканкою, ОСОБА_6 (дочкою ОСОБА_7 ) і їх неповнолітньою дитиною. Вказані вище обставини сторонами не оспорюються.

Представником відповідача не заперечувався той факт, що 16 000 грн. орендної плати, яка згідно домовленостей сторін зараховувалась в загальну вартість покупної ціни спірного житла, відповідачкою від орендаря було отримано.

Як вбачається з матеріалів справи, після сплати орендної плати, відповідачка почала отримувати грошові кошти за викуп спірної домобудівлі, які орендодавцем були прийняті. Це підтверджується банківською квитанцією про перерахування коштів на рахунок відповідачки у листопаді 2013 року в сумі 20100 грн., а також розпискою, яка датована 20.01.2016 роком про отримання ОСОБА_2 21 600 грн. В листопаді 2013 року, згідно банківської квитанції від 27.12.2013 року відповідачці було перераховано на її банківський рахунок 4000 грн.

Здійснення банківських операцій по перерахунку грошових коштів, на які посилалась ОСОБА_1 у своєму позові підтверджено банківською установою у відповіді, яка надійшла на запит суду.

Представник відповідача не заперечував сам факт складання ОСОБА_2 розписки про отримання нею в рахунок покупної ціни спірної домобудівлі 21 600 грн., а лише звертав увагу суду на те, що в розписці про отримання грошей значиться не прізвище позивачки, а прізвище її сина, ОСОБА_5 .

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_1 належні їй кошти в сумі 21 600 грн. вона мала передати відповідачці на кордоні з Кримом, куди вона виїхала 20.01.2016 року зі своїм сином, ОСОБА_8 . І у зв`язку з тим, що в той день було дуже холодно, вона залишилась чекати в автомобілі біля пропускного пункту Чонгар , а кордон з грошима перетнув ОСОБА_5 , який і передав ОСОБА_2 вказану суму, отримавши від неї розписку.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердив вказані обставини, пояснивши, що отримані відповідачкою кошти належали матері, а він лише передав їх ОСОБА_2 , на кордоні і отримав від неї розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи. Так само він допомагав матері в перерахунку грошей відповідачці, яка мешкала в Криму і якій було перераховано на її банківський рахунок спочатку 21 100 грн, а потім 4000 грн.

ОСОБА_2 на той час знала, що в спірному будинку проживає він зі своєю співмешканкою ОСОБА_6 , дочкою ОСОБА_7 .

В розписці ОСОБА_2 від 20.01.2016 року про отримання нею грошей в сумі 21 600 грн, відповідачка вказує, що остаточна сума, яка залишилась для сплати за житло становить 28 400 грн. У зв`язку з цим, позивачем було надано суду розписку ОСОБА_2 , яка датована 29.06.2016 р., і з якої слідує, що ОСОБА_2 отримала останній платіж за належний їй житловий будинок в сумі, яка значилась в розписці від 20.01.2016 року, а саме в розмірі 28 400 грн. але вже від ОСОБА_10 , а тому ніяких претензій не має, зобов`язавшись, при поліпшенні політичної ситуації в Криму приїхати для оформлення договору.

Таким чином, із встановлених судом фактичних обставин слідує, що відповідачка отримала визначену нею продажну ціну належного їй житла, у зв`язку з чим надала своєму представнику ОСОБА_3 довіреність, в якій уповноважила його, в тому числі, на здійснення його продажу, але не ОСОБА_1 , а іншій особі, про що свідчить, зокрема, ініційований представником відповідача судовий спір про звільнення житла, який було розглянуто судом в цьому ж складі суду.

З наведеного вище слідує, що твердження представника відповідача про те, що наявні в матеріалах справи документи, не можуть слугувати доказом про отримання грошей відповідачем, на думку суду носять загальний характер і належними та допустимими доказами не підтверджені.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Якщо ж зобов`язання не припиняється з підстав, передбачених ст. ст. 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов`язання). Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

До таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 жовтня 2013 року, яка прийнята за результатом перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, у справі № 6-88цс 13, та в силу імперативних положень ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою у правозастосуванні.

Таким чином, відповідачка, відмовившись від укладення договору купівлі продажу належного їй житла, без будь якої правової підстави отримала від позивачки і продовжує утримувати у себе належні їй грошові кошти в сумі 45 700 грн.,тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. З матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що відповідач отримали гроші з позивача та ОСОБА_10 за один й той самий об`єкт, але сам договір купівлі продажу не уклала, що свідчить про недобросовісне відношення до своїх обов`язків продавця.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що строк для захисту порушеного права позивачем не порушено, так як відносини тривають, договір купівлі-продажу будинку відповідачкою не укладений, тому вимога представника відповідача про його застосування строку позовної давності є безпідставною.

У зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в сумі 704 грн.80 коп.

Керуючись ст. 45, 107, 110 ЦПК України, ст.1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , безпідставно набуті кошти в сумі 45700 (сорок п`ять тисяча сімсот гривень).

Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 вартість судового збору в розмірі 705 грн (сімсот п`ять гривень)

Рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна