Справа № 636/4725/15-ц
Провадження № 2/636/403/20
05 березня 2020 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Селеверстової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет»,
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ЦПК України. 17 січня 2018 рокуОСОБА_1 надав до суду заяву про застосування до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» № 6/4/09/2007/840-К005 від 21.03.2007 у даному спорі строки позовної давності, в порядку, передбаченому ч.3 ст. 267 ЦК України. та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
21 березня 2007 року між ВАТ « КБ «Надра» ( правонаступником якого є ПАТ « КБ «Надра», який знаходиться в стадії ліквідації ) з однієї сторони та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір «Автопакет» № 6/4/09/2007/840-К005 на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, відповідно до умов якого банк надав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9900,99 доларів США на придбання автотранспортного засобу з виплатою відсоткової ставки у розмірі 14,7% річних зі строком погашення кредиту до 16 березня 2012 року (пункти 1.1.,1.2, 1.1.3.1, 1.1.4)
На забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених кредитним договором, ОСОБА_2 виступила поручителем, і відповідно до пункту 3.2.2 кредитного договору, вона відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні відповідачі, що означає нічим не обумовлене право і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, повністю (чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо.
Свої зобов`язання за договором банк виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом їх перерахування за реквізитами, вказаними позичальником (п.2.1 договору), що підтверджується копією заяви № 2 ОСОБА_1 від 21.03.2007 (а.с. 15).
Відповідно до п.п. 1.1.3.1 нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді(28-29-30-31/360) на залишок заборгованості.
Відповідно до пункту 2.2.1 вказаного договору позичальник повертає кредит та сплачує передбачені цим договором платежі шляхом внесення готівки через касу банку на поточний рахунок або шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок банку мінімального необхідного платежу у розмірі 235,16 доларів США.
Згідно із пунктом 2.2.3 вказаного договору позичальник повинен вносити мінімально необхідний платіж щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором.
У разі прострочення строку сплати вказаного мінімального платежу по погашенню кредиту ОСОБА_1 згідно з п.5.1 договору повинен сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення.
У разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 договору, останній зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту за кожен випадок (п.5.2 договору).
Відповідно до пункту 7.3 кредитного договору його сторони, керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 (десяти) років (а.с. 14 зворот).
05 лютого 2015 року постановою Національного банку України № 83 ПАТ КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26 розпочато з 06 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації строком на три місяці по 05 травня 2015 року включно, з наступним продовження здійснення тимчасової адміністрації до 05 червня 2016 року включно.
04 червня 2015 року головою Національного банку України прийнято постанову № 356 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра». 05 червня 2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначила уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку - ОСОБА_3 на один рік, з 05 червня
2015 року по 04 червня 2016 року включно. Одночасно з прийняттям цього рішення, припинено здійснення тимчасової адміністрації з 05 червня 2015 року.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
З огляду на викладене, банк має право на стягнення сум заборгованості з боржника в частині процентів та пені, передбачених договором, нарахованих в межах дії кредитного договору.
При вирішенні позову суд враховує, що пунктом 1.1.4 кредитного договору № 6/4/09/2007/840-К005 від 21.03.2007 «Автопакет» встановлений строк дії цього договору до 16 березня 2012 року, у зв`язку з чим право банку нараховувати передбачені кредитним договором проценти та пеню за кредитом після закінчення спливу визначеного договором строку кредитування припинилося.
Права та інтереси позивача в спірних правовідносинах можуть бути забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Однак позивач таких вимог до суду не заявляв, а суд відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст. 13 ЦПК України) не вправі самостійно вирішувати це питання.
Вирішуючи спір, суд враховує, що пунктом 7.3. кредитного договору № 6/4/09/2007/840-К005 від 21.03.2007 «Автопакет» його сторони дійшли згоди про збільшення строку позовної давності до 10 (десяти) років, що відповідає вимогам ст. 259 ЦК України.
Умовами зазначеного кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, тому у зв`язку з неналежним виконанням позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором він здійснював погашення кредиту до 18.11.2011 року, тому позовна давність за вимогами банку до нього про повернення тіла кредиту повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто з 18.12.2011 року (згідно пункту 2.2.2 договору). Позивач звернувся до суду з позовом 12.10.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, визначеної сторонами у пункті 7.3 договору.
За таких обставин суд вважає, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку банку не повернуті, що порушує права позивача, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України банк як кредитор має право вимагати в будь-який час виконання боржником обов`язку по поверненню заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4 392,74 доларів США. Тому ці вимоги позивача підлягають задоволенню, а доводи відповідача про застосування до цих правовідносин наслідки спливу позовної давності не ґрунтуються на вимогах закону та укладеного сторонами кредитного договору.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1549,07 грн.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 559, 611, 612,1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором «Автопакет» - задовольнити частково
В задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по сплаті відсотків та пені відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з наступного дня після складення його повного тексту.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Повне рішення складено 13 березня 2020року.
Суддя: