Провадження 22-ц/812/870/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

13 жовтня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Данилової О.О., Лисенка П.П.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_1 ,

- відповідачки ОСОБА_2 ,

- представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 04 березня 2020 року під головуванням судді Казанлі Л.І., в приміщенні цього ж суду, о 15 год. 31 хв., повний текст рішення складено 13 березня 2020 року, у справі № 483/990/16-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корчемаха Світлана Станіславівна про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , зазначив третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного нотріуса Очаківського районного нотаріального округу Корчемаху С.С. про визнання заповіту недійсним.

Позов обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,0953 га, для обслуговування вказаного житлового будинку.

Під час розгляду інших судових справ за його позовом з приводу вказаного вище спадкового майна, він дізнався, що 30 квітня 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт, за яким заповіла усе своє майно, яке буде належати їй на день смерті ОСОБА_2 , тобто відповідачці по справі.

Вказував, що заповіт є недійсним, оскільки існують підстави вважати, що його складено ОСОБА_4 під впливом тяжкої обставини. Скрутне матеріальне становище та низка захворювань, на які вона страждала могли вплинути на правильність сприйняття фактів, що мають юридичне значення та розуміння юридичних наслідків вчинення заповіту та призвели до дефекту волі спадкодавця (невідповідність волі та волевиявлення).

Крім того, вказував на невідповідність форми посвідчення заповіту, а саме оскільки ОСОБА_4 постійно проживала на території міста Очакова, де діяли як державний так і приватний нотаріуси, тому приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу не мала права посвідчувати заповіт.

Посилаючись на наведене, просив про задоволення позову.

Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 04 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 30 квітня 2009 року ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корчемахою С.С., зареєстрований у реєстрі за № 392.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 керувався тим, що відповідачка свідомо маніпулювала тяжким станом ОСОБА_4 , яка склала заповіт під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних для неї умовах (стан здоров`я та матеріальний стан) та розраховувала на допомогу з боку набувача квартири, у зв`язку з чим дійшов висновку про задоволення позову та визнання заповіту недійсним.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на невірну оцінку доказів судом по справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, представник відповідачки посилався на те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов та не взяв до уваги, що можливість визнання заповіту недійсним, пов`язана з існуванням обставин, які визначені ЦК України.

Водночас, судом не встановлено, що на момент складання заповіту такі обставини існували, зокрема, що до заповідачки застосовувався фізичний чи психічний вплив, у зв`язку із чим її волевиявлення не було вільним та не відповідало внутрішній волі або в момент складання заповіту остання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Звертає увагу, що суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ч.1 ст. 231 ЦК України, оскільки не мав доказів застосування до спадкодавця фізичного чи психічного тиску під час складання заповіту.

Також вказував що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не звернув увагу, що заповіт є одностороннім безоплатним правочином, не міг передбачати жодних умов, у тому числі і вкрай невигідних для заповідача за життя. ОСОБА_2 , на яку він був складений, не мала перед ОСОБА_4 будь-яких зобов`язань матеріального характеру, тому відсутня друга обов`язкова складова - вкрай невигідні умови, наявність якої поряд з тяжкими обставинами, є підставою визнання договору недійсним за статтею 233 ЦК України. ОСОБА_4 визначила спадкоємця свідомо, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. Посилався на те, що через тяжкі обставини, пов`язані з хворобою, під час складання заповіту, волевиявлення спадкодавця не було вільним та не відповідало її внутрішній волі оскільки спадкодавець потребувала лікування, її матеріальний стан був незадовільний, саме тому ОСОБА_4 й погодилася на вкрай невигідних для неї умовах укласти заповіт на ім`я відповідачки.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 травня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії суддів Кушнірової Т.Б., Данилової О.О., Лівінського І.В.

У зв`язку з перебуванням судді Лівінського І.В. у відпустці, відповідно до приписів Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30 (зі змінами та доповненнями), призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 червня 2020 року, суддю Лівінського І.В., який входив до складу колегії замінено на суддю Лисенка П.П.

В судове засідання апеляційного суду 13 жовтня 2020 року з`явилися позивач ОСОБА_1 , відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 .

Представник позивача ОСОБА_8 на адресу суду надіслала клопотання в якому просила розгляд справи відкласти, посилаючись на погіршення стану здоров`я.

Проте, ОСОБА_1 наполягав на розгляді справи за його участі та відсутності представника.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є племінником ОСОБА_4 .

Згідно довідки Очаківського комбінату комунальних підприємств № 1282 від 24 травня 2016 року ОСОБА_4 була зареєстрована в АДРЕСА_1 та до моменту смерті постійно проживала одна за вказаною адресою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 17 березня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Очаківського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка площею 0,0953 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташована за вказаною вище адресою.

Відповідно до заповіту від 30 квітня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корчемахою С.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 392, ОСОБА_4 , на випадок своєї смерті, все своє майно, що буде належати їй за законом на день смерті, з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось, заповіла ОСОБА_2

17 березня 2015 року Першою очаківською державною нотаріальною конторою Миколаївської області зареєстровано спадкову справу № 22/2015.

17 березня 2015 року до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_9 звернувся її племінник ОСОБА_1

31 березня 2015 року до Першої очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся брат померлої ОСОБА_10

29 квітня 2015 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_2 , яка являлася двоюрідною сестрою спадкодавця.

ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і за життя заповіт не оскаржував.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з боку відповідачки мало місце свідоме маніпулювання тяжким станом ОСОБА_4 , яка вчинила оспорюваний заповіт у момент, коли знаходилась під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах. В свою чергу, відповідачка не надала доказів, що під час складання спірного заповіту волевиявлення спадкодавця відповідало її внутрішній волі.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони грунтуються на оцінці судом довіреності від 14 листопада 2014 року, складеної від імені ОСОБА_4 , якою ОСОБА_2 надавалося право відчужити належні ОСОБА_4 житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за тією ж адресою, а також записів медичної картки амбулаторного хворого від 13 жовтня 2014 року та 05 грудня 2014 року.

Однак вказана довіреність не є предметом даного спору, а оцінку обставинам відчуження ОСОБА_2 зазначеного вище спадкового майна, надано рішеннями Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 травня 2015 року та від 16 листопада 2015 року, яким визнано недійсними договори купівлі продажу зазначеного нерухомого майна.

Що стосується записів у медичних документах ОСОБА_4 , то в них відображено стан здоров`я ОСОБА_4 незадовго до її смерті, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час як оспорюваний заповіт складався 13 квітня 2009 року.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсним заповіт, складений 30 квітня 2009 року ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_2 з тих підстав, що заповіт вчинено під впливом тяжкої обставини та на вкрай невигідних умовах, на момент його складення спадкодавець знаходилась у скрутному матеріальному становищі, оскільки хворіла і на лікування їй потрібні були кошти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, тому оцінці судом апеляційної інстанції підлягають обставини зазначені саме в позовній заяві.

Отже, оцінці судом підлягає чи було складено ОСОБА_4 заповіт під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своє смерті.

Статтею 1234 ЦК України унормовано, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, частинами першою-третьою та п`ятою вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтями 218-235 ЦК України визначено окремі підстави недійсності правочину.

Відповідно до частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06 квітня 2016 року у справі № 6-551цс16.

Аналогічні роз`яснення містяться й у постанові Пленуму Верховного Суду України в п.п.19,23 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» .

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач не надав будь яких доказів на підтвердження того, що оспорюваний заповіт суперечив інтересам спадкодавця, не відповідав його волі або був складений під впливом тяжкої обставини. Сама по собі хвороба ОСОБА_4 не може свідчити про складення нею заповіту, під впливом тяжкої обставини.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Колегія приймає до уваги й той факт, що з моменту укладення спірного заповіту до смерті спадкодавця пройшло більш ніж п`ять років, тобто тривалий час ОСОБА_4 мала можливість скласти новий заповіт чи скасувати раніше складений заповіт, навіть здійснити такі дії без відома ОСОБА_2 . Разом з тим, таких дій не вчинила.

Також позивачем не наведено доводів на підтвердження кваліфікуючої обставини, вчинення правочину на вкрай невигідних умовах, які саме умови заповіту були невигідними для ОСОБА_4 при його складанні, оскільки незрозуміло на яких вигідних умовах взагалі можливо скласти заповіт, якщо в будь-якому випадку після смерті спадкодавця, його майно переходить іншим особам.

Заповіт є одностороннім безоплатним правочином, спадкоємець, якого визначив заповідач, не має перед останнім будь-яких зобов`язань матеріального характеру, тому відсутня друга обов`язкова обставина - вкрай невигідні умови, наявність якої поряд з тяжкими обставинами є підставою визнання договору недійсним на підставах, передбачених ст. 233 ЦК України.

Враховуючи те, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_4 склала заповіт під впливом тяжкої обставини, а між її захворюванням та вчиненням правочину у вигляді заповіту є причинно-наслідковий зв`язок, який свідчить про його складання на вкрай невигідних умовах для заповідача та суперечив її інтересам, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Посилання позивача в позовній заяві на недотримання форми заповіту, а саме посвідчені заповіту особою, у якої таких повноважень не було, також не може бути підставою для задоволення позовних вимог в даній справі.

Відповідно до п.п.10,11 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 № 20/5, чинної на час посвідчення нотаріусом оспорюваного заповіту, нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса.

Нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених Законом.

Відповідно до ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 №3425-XII (з наступними змінами та доповненнями) зазначено, що нотаріальний округ територіальна одиниця, в межах якої нотаріус здійснює нотаріальну діяльність і в межах якої знаходиться державна нотаріальна контора, в якій працює державний нотаріус або робоче місце (контора) приватного нотаріуса.

Нотаріальні округи визначаються відповідно до адміністративно-територіального устрою України. У містах з районним поділом округом діяльності нотаріуса є вся територія міста. У разі зміни адміністративно-територіального поділу України, в результаті якого розташування робочого місця (контори) приватного нотаріуса увійшло до іншого нотаріального округу, нотаріальна діяльність відповідних нотаріусів повинна бути зареєстрована в цьому нотаріальному окрузі.

Оскільки заповіт посвідчено приватним нотаріусом Очаківського районного нотаріального округу Корчемахою С.С., в межах свого нотаріального округу, тому обставин, які б свідчили про порушення форми заповіту, передбаченої законом відсутні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище положення закону та обставини справи і дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним. Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 826 грн. 80 коп. за подачу апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області , ухваленого 04 березня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Очаківського районного нотаріального округу Миколаївської області Корчемаха Світлана Станіславівна про визнання заповіту недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 826 грн. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді :

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 15.10.2020 р.