№ 536/66/20
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

16 січня 2020 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Колотієвського О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в залі судових засідань в місті Кременчуці справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту його німецького походження та встановлення національності німця,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту його німецького походження та встановлення національності німця.

Свою заяву обґрунтовував тим, що ні в свідоцтві про народження заявника, а ні в паспорті громадянина України, які йому видавались, не вказана його національність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , про що зроблено запис № 15 26.04.1974 р. в книзі реєстрації актів про народження (місце реєстраці Омельницька сільська рада Кременчуцького району Полтавської області).

Батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_3 . Остання змінила дівоче прізвище ОСОБА_4 на ОСОБА_5 після одруження, про що свідчить відповідний запис №1469 від 26.07.1969 року, зроблений в книзі реєстрації актів громадянського стану про шлюб Полтавським міським бюро ЗАГС. Оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_6 (в подальшому змінено прізвище на ОСОБА_5 ) втрачено, та отримано повторно без зазначення інформації щодо національності. Із аналізу документів членів сім`ї було отримано документальне підтвердження про те, що мати ОСОБА_6 - ОСОБА_7 (дівоче прізвище ОСОБА_8 , укладено шлюб 17.11.1928 р., про що зроблено актовий запис 298 в книзі реєстрації актів громадянського стану про одруження по місцю реєстрації - с. Екатеринівка, Сахновщанський район, Харківської області), являлась за національністю німкою. Про зазначене свідчать наступні документи:

свідоцтво про народження дитини ОСОБА_9 (доньки ОСОБА_7 ), копія якого додається, а також свідоцтво про народження ОСОБА_10 (доньки ОСОБА_7 ) актовий запис про народження № ЗО від 02.09.1948 р. зроблений, копія якого додається.

У вказаних вище документах в графі національність матері ( ОСОБА_7 ) зазначається національність - німка.

Графа «Національність» з`явилася в документах радянського зразка, які почали видаватися на території України органами ЗАГС з 1919 р. Отже, для підтвердження належності родичів ОСОБА_1 до національності німка можливе після отримання відповідних підтверджуючих даних із Центрального державного історичного архіву України.

Заявник вважає себе за національністю німцем, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».

Заявник бажає мати документальне підтвердження належності до своєї дійсної національності, як це передбачено Законом України "Про національні меншини".

Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження німецького походження його роду.

Встановлення в документальній формі національності дуже важливе для заявника, оскільки останній має необхідність в подачі документів до уповноважених органах з метою отримання статусу Spataussiedler - «пізній переселенець». Позитивне рішення дозволяє переїхати до Німеччини і оформити паспорт цієї країни, а також забезпечити своїм дітям можливість навчання в Європейській крані. Можливість виїхати особам, які народилися до 1.1.1993, дає закон BVFG §4. Нащадки, що з`явилися на світ пізніше цієї дати, отримують дозвіл на в`їзд, якщо переселенцем визнали прямого предка.

За предкам, крім підтвердження німецької національності, потрібно довести проживання в СРСР з 8 травня 1945 року, або, при насильницькому переселенні, з 31 березня 1952. Формально законодавство не пред`являє інших вимог, але німецькі чиновники просять «виводити» націю з прабатьків, яким на червень 1941 виповнилося 16 років.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким:

- встановити факт належності ОСОБА_1 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Демидівка, Кременчуцького району Полтавської області має німецьке походження та за національністю є німцем.

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися. На адресу суду від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд вивчивши заяву, вважає, що дана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Однак, факт належності до національності «німець» не підлягає встановленню, так як в окремому провадженні встановлюються факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно Указу Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» національність може бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її відповідно до національності другого з батьків.

Однак, на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року і з того часу у законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. Таким чином, не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності особи до певної національності.

Враховуючи зазначене, встановлення факту, про який просить заявник, не створює для неї юридичних наслідків та набуття відповідних прав на території України.

Вищезазначені висновки неодноразово викладені в правових позиціях Верховного Суду, зокрема у постанові від 01.02.2018 року по справі № 61-147св17; та від 29.05.2019 року по справі № 14-215цс19.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст.300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої, серед іншого, відноситься і право визначати свою національність.

Відповідно до ст.3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Проте право особи на національну ідентичність реалізується нею самостійно.

Таким чином встановлені в Україні процедури не передбачають ідентифікацію національності своїх громадян, зокрема вказівки про національність у актових записах про народження чи інших особистих документах, виданих державою.

Норми ЦПК України також не передбачають можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення фактів належності особи до певної національності.

Крім цього, суд вважає, оскільки заявник посилається на те, що у Німеччині діє законодавство що регулює відносини у сфері надання дозволу на в`їзд у Німеччину прямому предку, то заявнику слід звертатися до уповноважених органів Німеччині з метою отримання відповідного статусу, оскільки такі повноваження є дискреційними і жодне рішення суду України не може вплинути на визначення певного статусу відповідно до законодавства Німеччини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає розгляду судами в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства

Керуючись ст.186 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту його німецького походження та встановлення національності німця.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. О. Колотієвський