ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 жовтня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 735/873/20

Головуючий у першій інстанції Балаба О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1043/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Бечка Є.М., Губар В.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінфорс

треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області у складі судді Балаби О.А. від 14 липня 2020 року, місце постановлення ухали смт.Короп, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець Дорошкевич Віра Леонідівна,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №8574, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., 15.04.2020 року щодо звернення стягнення за кредитним договором 582415-А від 14.06.2019 року. Також позивач у вимогах заявленого позову просив скасувати постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №62189376 приватного виконавця Дорошкевич В.Л.

Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 26.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було залишено без руху, з наданням позивачу десятиденного строку для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду першої інстанції від 26.06.20020 року. При цьому ОСОБА_1 судом було роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута ОСОБА_1

09.07.2020 року на адресу Коропського районного суду Чернігівської області надійшла заява від ОСОБА_1 про усунення недоліків з відповідними додатками (а.с.16-23).

Оскаржуваною ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 14.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 судом першої інстанції повернуто судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., згідно квитанції 0.0..1 від 24.06.2020 року та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений згідно платежу № від 07.07.2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції від 14.07.2020 року, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує на порушення судом першої інстанції його права на звернення до суду щодо захисту своїх прав, наданого йому положеннями статті 4 ЦПК України, статті 55 Конституції України. Доводи апеляційної скарги зазначають, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 26.06.2020 року ОСОБА_1 виправив всі недоліки, на які вказувала дана ухвала суду першої інстанції. При цьому ОСОБА_1 своєчасно направив на адресу суду першої інстанції відповідну заяву про усунення недоліків, в якій зазначив про проведену ним доплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно квитанції від 07.07.2020 року; також вказав, що інших витрат ним не понесено, та зазначив, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 також було надано суду копію позовної заяви, якої не вистачало для відповідача та третіх осіб, оскільки 25.06.2020 року ОСОБА_1 було подано до суду позовну заяву та дві її копії для відповідача і третіх осіб. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 в подальшому було подано чотири комплекти завірених копій документів для суду, а також для відповідача та третіх осіб, як цього вимагав суд. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з твердженням оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.07.2020 року відносно того, що він в подальшому направив до суду нову позовну заяву лише в одному екземплярі, що позбавляє суд можливості направити її копії учасникам судового розгляду. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 не направляв до суду першої інстанції жодної нової позовної заяви. Доводи апеляційної скарги вказують, що 25.06.2020 року ОСОБА_1 надав суду першої інстанції позовну заяву та дві її копії, в подальшому, разом із заявою про усунення недоліків, він надіслав додатково ще одну копію позовної заяви, зміст якої залишився без змін, предмет позову не змінювався після її подання 25.06.2020 року, та було подано чотири пакети додатків до неї, які були завірені позивачем. Також ОСОБА_1 було надіслано на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків. За даних обставин, ОСОБА_1 вважає, що він повністю виконав вимоги ухвали суду першої інстанції від 26.05.2020 року про залишення без руху його позовної заяви у зв`язку з недоліками, і тому суд першої інстанції необґрунтовано визнав неподаною та повернув йому позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, порушивши при цьому права ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом.

Згідно приписів ч.2 статті 369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 14.07.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, треті особи: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В., приватний виконавець Дорошкевич В.Л., розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.3-8), у червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У вимогах заявленого позову ОСОБА_1 просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №8574, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., 15.04.2020 року щодо звернення стягнення за кредитним договором 582415-А від 14.06.2019 року. Також позивач у вимогах заявленого позову просив скасувати постанови про арешт майна боржника та про арешт коштів боржника по виконавчому провадженню №62189376 приватного виконавця Дорошкевич В.Л.

Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 26.06.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, було залишено без руху, з наданням позивачу десятиденного строку для усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду першої інстанції від 26.06.20020 року. При цьому ОСОБА_1 судом було роз`яснено, що в разі невиконання вимог ухвали, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута ОСОБА_1 .

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, судом першої інстанції в ухвалі від 26.06.2020 року (а.с.11) зазначено, що позовна заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог статей 175, 177 ЦПК України, а саме, в позові не вказано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс, і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Одночасно, судом першої інстанції зазначено, що доданий до позовної заяви перелік документів не завірений позивачем, крім того, з врахуванням ч.3 статті 6 Закону України Про судовий збір, позивачу необхідно доплатити судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Копія ухвали суду першої інстанції була отримана ОСОБА_1 02.07.2020 року (а.с.13), і 07.07.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції (а.с.16-23) із заявою про усунення недоліків, в якій вказував, що судовий збір у необхідному розмірі ним доплачено, відповідно до квитанції; інших судових витрат ним не понесено; іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав ним не подано. В додатках до поданої заяви ОСОБА_1 зазначено: квитанція про сплату судового збору, копії документів, завірених позивачем на 90 аркушах. Також ОСОБА_1 надано суду його позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З акту канцелярії Коропського районного суду Чернігівської області від 09.07.2020 року №2 (а.с.14) вбачається, що під час розкриття конверту, надісланого ОСОБА_1 , виявлено, що позовна заява подана в одному екземплярі.

Оскаржуваною ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 14.07.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінфорс про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнано неподаною та повернуто ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_1 судом першої інстанції повернуто судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., згідно квитанції 0.0..1 від 24.06.2020 року та судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений згідно платежу № від 07.07.2020 року. Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з тих обставин, що ОСОБА_1 направив до суду нову позовну заяву, згідно якої зазначені в ухвалі від 26.06.2020 року недоліки виконано частково, оскільки докази на підтвердження позовних вимог надано суду у трьох екземплярах, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, а виправлену позовну заяву - лише в одному екземплярі, що позбавляє суд можливості направити її сторонам у справі.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що на виконання вимог ухвали суду першої інстанції від 26.06.2020 року ОСОБА_1 виправив всі недоліки, на які вказувала дана ухвала суду першої інстанції. При цьому ОСОБА_1 своєчасно направив на адресу суду першої інстанції відповідну заяву про усунення недоліків, в якій зазначив про проведену ним доплату судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., згідно квитанції від 07.07.2020 року; також вказав, що інших витрат ним не понесено, та зазначив, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 також було надано суду копію позовної заяви, якої не вистачало для відповідача та третіх осіб, оскільки 25.06.2020 року ОСОБА_1 було подано до суду позовну заяву та дві її копії для відповідача і третіх осіб. Доводи апеляційної скарги вказують, що ОСОБА_1 в подальшому було подано чотири комплекти завірених копій документів для суду, а також для відповідача та третіх осіб, як цього вимагав суд. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з твердженням оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.07.2020 року відносно того, що він в подальшому направив до суду нову позовну заяву лише в одному екземплярі, що позбавляє суд можливості направити її копії учасникам судового розгляду. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 не направляв до суду першої інстанції жодної нової позовної заяви. Доводи апеляційної скарги вказують, що 25.06.2020 року ОСОБА_1 надав суду першої інстанції позовну заяву та дві її копії, в подальшому, разом із заявою про усунення недоліків, він надіслав додатково ще одну копію позовної заяви, зміст якої залишився без змін, предмет позову не змінювався після її подання 25.06.2020 року, та було подано чотири пакети додатків до неї, які були завірені позивачем. Також ОСОБА_1 було надіслано на адресу суду першої інстанції заяву про усунення недоліків. За даних обставин, ОСОБА_1 вважає, що він повністю виконав вимоги ухвали суду першої інстанції від 26.05.2020 року про залишення без руху його позовної заяви у зв`язку з недоліками, і тому суд першої інстанції необґрунтовано визнав неподаною та повернув йому позовну заяву про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, порушивши при цьому права ОСОБА_1 на звернення до суду за захистом.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.07.2020 року є необгрунтованими.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський Суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але і право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці, а саме, рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Рішеннями Європейського Суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з твердженням оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.07.2020 року відносно того, що він в подальшому направив до суду нову позовну заяву лише в одному екземплярі, що позбавляє суд можливості направити її копії учасникам судового розгляду. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 не направляв до суду першої інстанції жодної нової позовної заяви. Доводи апеляційної скарги вказують, що 25.06.2020 року ОСОБА_1 надав суду першої інстанції позовну заяву та дві її копії, в подальшому, разом із заявою про усунення недоліків, він надіслав додатково ще одну копію позовної заяви, зміст якої залишився без змін, предмет позову не змінювався після її подання 25.06.2020 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані обставини, на які посилається ОСОБА_1 в доводах апеляційної скарги, підтверджуються матеріалами даної справи. Проте, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначеного до уваги не прийняв, і за даних обставин, вказаний висновок оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 14.07.2020 року, є помилковим.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 14.07.2020 року - скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З приводу розподілу судових витрат апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що виходячи із приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судові витрати покладаються на сторони за результатами вирішення судом позовних вимог.

Керуючись статтями: 367, 369, 374; п.1, п.4 ч.1 статті 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коропського районного суду Чернігівської області від 14 липня 2020 року скасувати, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 19.10.2020 року.

Головуючий: Судді: