Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2630/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

06.10.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Кондра Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 11 червня 2020 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачам надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 , за період з 01 лютого 2014 року по 01 травня 2020 року існує заборгованість в розмірі 58247,90 грн.

Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідачі мають сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

В своїй позовній заяві просив суд стягнути заборгованість за отримані послуги за період з 01 лютого 2014 року по 1 травня 2020 року з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних в розмірі 74970, 48 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 червня 2020 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання з розгляду справи по суті.

Відповідачем ОСОБА_2 3 серпня 2020 року подано до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , хоч до 26.11.2018 була зареєстрована за вказаною адресою. Вважає, що не є споживачем послуг позивача. В задоволенні позовних вимог просила відмовити.

Позивачем 17 серпня 2020 року подано відповідь на відзив, який обґрунтований тим, що ОСОБА_2 в період до 26.11.2018 року була зареєстрована за вказаною адресою, отже, є споживачем послуг з теплопостачання до вказаного періоду.

2 вересня 2020 року позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за спожиті послуги за період з 01.02.2014 по 25.11.2018 в сумі 40810,93 грн. індекс інфляції 11805 грн, 3 % річних в сумі 3875,05 грн, всього 56490,98 грн. Просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 26.11.2018 по 01.05.2020 в сумі 17436,97 грн, індекс інфляції в сумі 431,93 грн та 3 % річних в сумі 351,87 грн, всього - 18220,77 грн.

Відповідачем ОСОБА_2 4 вересня 2020 року подано заперечення на відповідь на відзив, де відповідач зазначила, ніколи не проживала в квартирі АДРЕСА_1 , не була споживачем послуг з теплопостачання, тому проти задоволення позовних вимог заперечує.

Представник позивача звернувся в суд з заявою про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України, а також за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку її місцем проживання, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавала.

Відповідач ОСОБА_2 зверталася до суду з заявами, в яких просила суд проводити розгляд справи без її участі.

Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01 лютого 2014 року по 01 травня 2020 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 але плата за послуги не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 58247,90 грн.

При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі АДРЕСА_1 знаходиться на реєстраційному обліку (а.с. 126) з 02.03.1994 року.

Квартира АДРЕСА_1 є державної форми власності, відповідач ОСОБА_1 є квартиронаймачем.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в квартирі АДРЕСА_1 знаходилася на реєстраційному обліку з 02.03.1994 по 26.11.2018 (а.с. 24, 57-61, 126).

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_1 є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_1 в період з 01.02.2014 по 01.05.2020 (межі позовних вимог), отже, вона в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг, які надає позивач.

Відповідач ОСОБА_2 в період з 01.02.2014 по 25.11.2018 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , отже, за вказаний період в силу норм ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має обов`язок солідарної сплати за надані позивачем послуги з теплопостачання.

Наданий до суду відповідачем ОСОБА_2 акт про не проживання (а.с. 56) судом оцінюється критично. Акт містить недостовірні відомості щодо власника нерухомого майна, а саме - квартири АДРЕСА_1 . Як встановлено судом, зазначена квартира не перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 , яка є лише квартиронаймачем.

Оскільки відповідачі покладені на них, як на споживачів, обов`язки належним чином не виконували, за отримані послуги не сплачували, суд приходить до висновку про обґрунтованість уточнених позовних вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про стягнення заборгованості.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованого індексу інфляції та 3% річних.

Тому з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню в солідарному порядку сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2014 по 25.11.2018 в сумі 40810,93 грн, індекс інфляції 11805 грн, 3 % річних в сумі 3875,05 грн, всього 56490 грн 98 коп. Також з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 26.11.2018 по 01.05.2020 в сумі 17436,97 грн, індекс інфляції в сумі 431,93 грн та 3 % річних в сумі 351,87 грн, всього - 18220 грн 77 коп.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Тому з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2102 грн, з кожного в сумі по 1501 грн.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.02.2014 по 25.11.2018 в сумі 40810,93 грн, індекс інфляції 11805 грн, 3 % річних в сумі 3875,05 грн, всього 56490 грн 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" суму заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 26.11.2018 по 01.05.2020 в сумі 17436,97 грн, індекс інфляції в сумі 431,93 грн та 3 % річних в сумі 351,87 грн, всього - 18220 грн 77 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" понесені судові витрати з кожного в розмірі по 1501 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", місцезнаходження 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а, код 03338030.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 06.10.2020.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко