Номер провадження: 22-ц/813/5920/20
Номер справи місцевого суду: 521/533/18
Головуючий у першій інстанції Целух А.П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року, постановлене під головуванням судді Целуха А.П., -

в с т а н о в и в:

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання.

В обґрунтування позову зазначила, що на підставі рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.04.2006 року з ОСОБА_1 були стягнути аліменти на її користь на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.02.2006 року до повноліття дитини.

ОСОБА_2 зазначає, що син ОСОБА_3 є студентом денного відділення 1-го курсу Одеського національного морського університету, факультету суднобудування, інформаційних технологій і системотехніки, за бюджетом.

Оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина, який навчається добровільно не надає та оскільки є працездатною особою та має можливість матеріально допомагати сину, просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів на місяць, але не менше ніж 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання позову до досягнення сином 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів на місяць, але не менше ніж 50% відсотків від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з дня подання позову, тобто з 12 січня 2018 року до досягнення сином 23 років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 (за умови продовження навчання).

Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання рішення, в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

02 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2019 року заява ОСОБА_1 залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити повністю в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд неповно і всебічно з`ясував всі обставини справи, а саме те, що син ОСОБА_3 продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги і що він може таку допомогу надавати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, судом надана правова оцінка всім доказам у справі та рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду підлягає зміні з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не в повній мірі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.04.2006 року був розірваний.

Сторони від шлюбу мають двох дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10.04.2006 року з ОСОБА_1 були стягнути аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.02.2006 року до повноліття дитини.

Син, ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Також судом було встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є студентом денного відділення 1-го курсу Одеського національного морського університету, факультету суднобудування, інформаційних технологій і системотехніки, за бюджетом, відповідно довідки ОНМУ від 11.01.2018 року.

При цьому судом було зазначено, що позивачка звертаючись до суду з позовом вказала, що відповідач має постійний доход, офіційно працевлаштований на ВАТ «Оржівський деревообробний комбінат», на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів родини не має.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини на період навчання, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має постійний дохід, офіційно працює, на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів родини не має та може надавати матеріальну допомогу на навчання сина ОСОБА_3 , у зв`язку з чим стягнув з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів на місяць, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на період навчання дитини, проте вважає, що суд неправильно визначив розмір аліментів.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Положеннями ст. 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Між тим, під час ухвалення рішення судом першої інстанції не в повній мірі враховані положення ст. 182 СК України та встановлено розмір аліментів, який є завищеним.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , в заяві про перегляд заочного рішення суду зазначив, що судом з пояснень позивача було встановлено, що відповідач має постійний дохід, офіційно працевлаштований на ВАТ «Оржівський деревообробний комбінат», на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів родини не має.

Проте, як зазначив відповідач, вказані обставини не відповідають дійсності, оскільки на день винесення заочного рішення він хворів та перебував на амбулаторному програмному гемодіалізі у відділенні інтенсивної терапії екстракорпоральних методів детоксикації КП РОКЛ.

Також ОСОБА_1 зазначив, що з 31 січня 2019 року має довічно 1 групу інвалідності, не працює та отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3534,29 грн.

На підтвердження доводів заяви відповідач додав копію довідки №516, копію індивідуальної програми реабілітації інваліда, копію довідки МСЕК по інвалідності, копію довідки про отримання пенсіє по інвалідності №1988/02.16 від 15.08.2019 (а.с. 72-75).

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наданих доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції не належно враховані положення ст. 199 СК України, відповідно до яких обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей не є безумовним, на відміну від утримання неповнолітніх, та виникає лише в тому випадку, якщо у платника аліментів є така можливість, проте визначений судом розмір аліментів є таким, що значно погіршить його матеріальне становище.

Враховуючи вищевикладені обставини та матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду необхідно змінити шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на період навчання його повнолітнього сина ОСОБА_5 , але не більше як до досягнення ним двадцятитрирічного віку, з 1/4 частини до 1/6 частини.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у резолютивній частині оскаржуваного рішення міститься посилання про стягнення з відповідача щомісячно аліментів у визначеному розмірі, але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що суперечить положенням матеріального закону.

Статтею 6 СК України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , а предметом даного позову є стягнення аліментів на утримання повнолітньої особи на період її навчання.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне виключити з резолютивної частини рішення суду висновок суду про стягнення з ОСОБА_1 аліментів «але не менше ніж 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку».

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неповно з`ясовані обставини справи, в зв`язку з чим неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині стягнення аліментів на навчання.

За таких обставин, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції зміні з постановленням в частині стягнення аліментів на навчання нової постанови про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6 частину.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2018 року в частині стягнення аліментів на навчання змінити.

Постановити в цій частині нову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) аліменти на час навчання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини щомісячно з 12 січня 2018 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В інший частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 19 травня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра