Справа №173/855/20
Провадження №2/173/538/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючого: - судді Петрюк Т.М.

При секретареві - Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження в м. Верхньодніпровську цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2020 року до суду звернувся позивач АТ КБ «Приватбанк» з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

09.06.2020 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача - фізичної особи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 10.06.2020 року відкрите провадження по цивільній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін на 18.09.2020 року.

Відповідачем в установлений строк відзив на позовну заяву не наданий, заява про визнання позовних вимог не надана.

Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 15.01.2019 року, яка виникла станом на 15.04.2020 року в загальній сумі 11844.75 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 6930.71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1249.73 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 2624.08 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 0.00 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 540.23 грн., - штраф процентна складова.

А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102.00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15.01.2019 року.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві.

Відповідач ознайомлена із Умовами і правилами надання банківських послуг, що діяли станом на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження (витяг із Умов і правил надання банківських послуг, з якими ознайомлено відповідача, копія наказу банку щодо затвердження умов і правил надання банківських послуг на момент підписання заяви, яка додана до позовної заяви).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Пунктом 1.1.3.2.4 Договору передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. До обов`язків кредитора відноситься інформування позичальника щодо внесення змін шляхом надання виписки по картковому рахунку. До обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійсненні операції на картрахунках.

Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 станом на 15.04.2020 року має заборгованість в загальній сумі 11844.75 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 6930.71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1249.73 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 2624.08 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 0.00 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 540.23 грн., - штраф процентна складова.

Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду.

Справа розглядалась в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.

За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.

Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено судом, відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 15.01.2019 року.

В підписаній відповідачем заяві зазначено, що вона бажає отримати платіжну картку.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Судом встановлено, що підписана відповідачем заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердила свою згоду на укладення кредитного договору та кредитний договір, шляхом складання зазначеного вище документу, був укладений у належній письмовій формі.

Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Судом встановлено, що укладений між сторонами договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було активовано видану їй картку та остання активно користувалася виданою їй карткою, отримувала кредитні кошти та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, та випискою з особового рахунку тобто відповідач фактично виконувала умови укладеного договору.

З заяви, яка подавалась відповідачем до банківської установи вбачається, що відповідач ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Приватбанку, що підтверджується підписом відповідача в поданій заяві.

Тобто укладений договір відповідав як волі так і волевиявленню відповідача.

Крім того, судом встановлено, що сторони уклали договір про приєднання, керуючись ч. 1 ст. 634, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілими всім споживачам і доведеними до їх відома. В зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладання кредитного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до таких умов, з якими вона ознайомлена.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору встановлені Умовами та Правилами надання банківських послуг. З заповненої позивачем заяви вбачається, що вона ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які розміщені на сайті ПриватБанку www/prіvatbank/ua/, який зазначений у заповненій відповідачем заяві, про що мається підпис відповідача. З чого суд приходить до висновку, що як при підписанні договору і отриманні банківської картки відповідач була ознайомлена з Умовами і Правилами надання банківських послуг, так і в будь-який час могла самостійно ознайомитись з ними та з будь-якими змінами до них.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Уклавши із публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності, відповідач ОСОБА_1 порушила договірні зобов`язання, що в свою чергу призвело до виникнення заборгованості, яка згідно з розрахунком позивача станом на 15.04.2020 року має заборгованість в загальній сумі 11844.75 грн., яка складається з наступного:

- 0.00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту;

- 6930.71 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 00.00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1249.73 грн. заборгованість за простроченими відсотками;

- 2624.08 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими за прострочений кредит відповідно до ст. 625;

- 0.00 грн., - нарахована пеня;

- 0.00 грн., нарахована комісія;

- 500.00 грн., - штраф фіксована частина;

- 540.23 грн., - штраф процентна складова.

Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Тобто із зазначеної анкети-заяви, які підписані відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір кредитного ліміту.

В правовій позиції, викладеній в постанові від 10.04.2019 року у справі № 356/1635/16-ц Верховний суд України дійшов висновку, що недоведеність факту отримання відповідачем платіжної картки із встановленим лімітом кредитування та отримання позичальником кредитних коштів, а також відсутність кредитних правовідносин між сторонами не може вважатись обґрунтованим, оскільки неможна вважати неукладеним договір після повного чи часткового його виконання його сторонами.

І як вже зазначалось вище, відповідач користувалася кредитними коштами та вносила платежі на погашення кредиту. Тобто частково виконувала укладений з позивачем кредитний договір.

Як вбачається з наданих позивачем доказів, відповідач підписала заяву про приєднання умов і Правил надання банківських послуг, просила видати їй кредитну картку «універсальна» та своїм підписом підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами, Правилами і Тарифами банку.

Також позивачем надано довідку про зміну кредитного ліміту, згідно якої 15.01.2019 року відповідачу встановлений кредитний ліміт в сумі 500 грн.

Згідно наданої позивачем довідки вбачається, що відповідачу двічі перевипущено кредитну карту, останній раз 21.01.2019 року, строк дії якої до 12/22 року.

Оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що доказів повернення кредиту відповідачем на час розгляду справи судом сторонами не надано. За даних обставин суд вважає законними та обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідач не спростувала отримання банківської картки та отримання за нею кредитних коштів, користування кредитними коштами (що вбачається із розрахунку заборгованості за кредитом). Крім того відповідач частково вносила кошти на погашення заборгованості за укладеним кредитним договором, що в свою чергу підтверджує факт укладання кредитного договору та визнання відповідачем заборгованості за укладеним кредитним договором. Кошти, що вносились відповідачем, зараховувались на погашення відсотків та тіла кредиту за укладеним кредитним договором.

За даних обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, суд виходить з наступного.

Позивачем в позовних вимогах зазначений розмір заборгованості за простроченим тілом кредита в сумі 6930,71 грн., який позивач просить стягнути з відповідача.

Однак відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , 15 січня 2019 року кредитний ліміт встановлено 500 грн., 19 грудня 2019 року зменшено до 0,00 грн. та більше кредитний ліміт не змінювався.

Отже, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 6930,71 грн., так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування. Оскільки банком не доведений розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 6930,71 грн., суд вважає за можливе обмежити стягнення тіла кредиту в межах наданого відповідачеві максимального розміру кредитного ліміту в сумі 500,00 грн., який і підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи питання щодо заборгованості по процентам за користування кредитом, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 15 січня 2019 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 січня 2019 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом та штрафів, так як позивачем не обґрунтовано законність такого нарахування.

Аналогічний висновок зроблений в постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (провадження 14-131цс19).

Нарахована пеня складає 0.00 грн.

Виходячи з вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним кредитним договором б/н від 15.01.2019 року, яка виникла станом на 15.04.2020 року в загальній сумі 500.00 грн. - заборгованість за кредитом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приймає до уваги, що ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, відповідно з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 88.74 грн., пропорційно задоволених позовних вимог. В іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК" (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 січня 2019 року, яка виникла станом на 15 квітня 2020 року в сумі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. - заборгованість за кредитом.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299) 88 (вісімдесят вісім) грн. 74 коп. на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, в іншій частині понесені судові витрати по сплаті судового збору покласти на позивача акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001 м. Київ, вул. Грушевського, 1Д. Код , МФО 305299). Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо така апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, рішення суду набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасник справи, якому судове рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 18.09.2020 року.

Суддя Петрюк Т.М

Направлене до ЄДРСР: 08.10.2020 року

Дата набрання законної сили: 20.10.2020 року