Справа № 464/1926/15-ц
пр.№ 2/464/389/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2020 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.

при секретарі судових засідань Гернага Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки,-

за участю:

представника позивача ОСОБА_5 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики від 13.03.2012 р. в сумі 50 000 дол. США.-розмір позики, 29 858 грн. 78 коп. 3% річних, 199 058 грн. 55 коп. пеня; в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики пропорційно вартості предмета іпотеки звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; стягнути з відповідачів 3 654 грн. судового збору.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13.03.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем передано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США. Згідно з п. 1 даного договору позичальник зобов`язався повернути кошти до 01.10.2012 р., у національній валюті у розмірі, який на день проведення розрахунків повинен бути еквівалентним 50 000 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, 13.03.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , передали в іпотеку позивачу квартиру АДРЕСА_1 . Визначена сторонами вартість предмету іпотеки згідно з п. 1.2 вказаного договору складає 407 286 грн. Оскільки, в обумовлений договором позики термін, позика не повернута, а за умовами п. 1 вказаного договору, позичальник зобов`язався повернути грошові кошти у національній валюті в розмірі, який на день проведення розрахунків повинен бути еквівалентним 50 000 доларів США, відтак, станом на 28.09.2020 р. розмір позики, що підлягає поверненню становить 1 413 500 грн. Крім цього, у відповідності до п. 7 договору позики з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню пеня в розмірі 199 058 грн. 55 коп. та на підставі ст. 625 ЦК України 29 858 грн. 78 коп. 3% річних. Враховуючи те, що заборгованість за договором позики не повернута та те, що іпотекодавці ухиляються від виконання зобов`язань, позивач отримала право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на такий.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині виселення з квартири АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

28.05.2015 рішенням Сихівського районного суду м.Львова позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 13.03.2012 р. в сумі 1 729 417 грн. 33 коп., з яких: 1 500 500 грн. 00 коп. розмір позики, 29 858 грн. 78 коп. 3% річних, 199 058 грн. 55 коп. пеня. В рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики грошових коштів від 13.03.2012 р. пропорційно вартості предмета іпотеки звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 шляхом визнання права власності на зазначене майно за ОСОБА_1 за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 654 грн., а саме по 1827 грн. з кожного.

Ухвалою суду від 11.11.2016 заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду м. Львова від 28 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2015 залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 09.08.2017 касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Заочне рішення Сихівського районного суду м.Львова від 28.05.2015 та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 26.12.2016 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.09.2017 визначено суддю Чорну С.З.

22.03.2018 ухвалою судового засідання залучено до участі у справі у якості третьої особи ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 15.08.2018 призначено по даній справі судово почеркознавчу експертизу.

05.11.2018 ухвалою суду від 05.11.2018 поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги заперечили, оскільки відповідачем повністю погашено заборгованість перед відповідачем, що вбачається з розписки.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився належним чином повідомлявся про час там місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових кошів, відповідно до умов якого позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошові кошти в сумі 399 300 грн., що згідно з курсу НБУ станом на 13.03.2012 р. становить в еквіваленті 50 000 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 01.10.2012 р. у національній валюті в розмірі, який на день проведення розрахунків повинен бути еквівалентним 50 000 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики, 13.03.2012 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , в інтересах якого діяв ОСОБА_9 , укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (іпотекодавці) передали в іпотеку ОСОБА_1 (іпотекодержателю) нерухоме майно, а саме, квартиру АДРЕСА_1 . Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 вказаного договору визначена сторонами вартість предмету іпотеки складає за домовленістю сторін 407 286 грн.

Вищевказані договори посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Красовською А.В.

Обтяження вказаного нерухомого майна іпотекою було зареєстроване у порядку, передбаченому законом у Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та у Державному реєстрі іпотек.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому, відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім цього, згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Позивачем ОСОБА_10 умови договору позики грошових коштів виконано та у відповідності до п. 3 вказаного договору грошові кошти передано до підписання цього договору.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору та у визначений строк, а саме, до 01.10.2012 р., не повернув отримані кошти, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на день пред`явлення позову до суду, відповідно до наданих представником позивача розрахунків, становить 1 729 417 грн. 33 коп., з яких: 1 500 500 грн. 00 коп. розмір позики, 29 858 грн. 78 коп. 3% річних, 199 058 грн. 55 коп. пеня.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він є сином позивача. Був свідком передачі коштів його матір`ю відповідачу в сумі 50 000 доларів США.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 вважаючи позов ОСОБА_1 безпідставним, посилається на те, що позичені у ОСОБА_1 гроші були їй повернуті, про повернення 10 000.00 дол. США позивачкою була зроблена відмітка на оригіналі договору позики грошових коштів, а повернення 40 000.00 дол. США підтверджується розпискою, яка підписана ОСОБА_1 про отримання позичених коштів.

Згідно висновку експерта № 4377 від 31.10.2018 вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 , розташований перед зазначенням прізвища та ініціалів « ОСОБА_1 » в розписці від імені ОСОБА_1 , яка розпочинається і закінчується відповідно, словами: «РОЗПИСКА ОСОБА_12 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала ... , .... Претензій до ОСОБА_2 не маю /підпис/ ОСОБА_1 08.11.2013р.», виконаний із застосуванням технічного прийому, а саме, перемальовуванням «проти світла».

А відтак, вищевказним висновком спростовуються показання відповідача ОСОБА_2 про повернення позивачу 40 000 доларів США.

Щодо твердження відповідача ОСОБА_2 про повернення ним 10 000 дол. США про що позивачем зазначено в оригіналі договору позики, суд зазачає, що позивачем надано дублікат договору позики, оскільки такий був вилучений у позивача поза його волею. В автомобілі Hyundai i30, що належить ОСОБА_11 , (сину позивача) що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 01.03.2015 було розбито праве переднє скло і викрадено речі, серед яких були гроші та папка з документами, в якій одним з них був договір позики від 13.03.2012. Факт пошкодження та пограбування автомобіля підтверджується заявою № про факт настання події, фотографіями та актом виконаних робіт від 14.03.2015, будь-яких відміток на ньому не має.

Крім цього, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано будь-яких підтверджень щодо повернення ОСОБА_1 10000 дол. США. окрім, показів наданих в якості свідка, а тому суд не приймає їх до уваги.

Щодо вимоги про визнання права власності за позивачем на іпотечне майно відповідно до умов п. 5.4 договору іпотеки, слід зазначити наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, при вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Як зазначалося вище, п. 5.4 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право на свій розсуд вибирати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п. 5.3 вказаного договору, з якого вбачається, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі, зокрема, домовленості сторін про передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, відповідачі не погоджувалися на такий спосіб звернення стягнення, як передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. А відтак, вимога щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задовленню.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що згідно договору купівлі-продажу від 04.11.2016 квартира АДРЕСА_1 продана ОСОБА_1 ОСОБА_4 за 460 620 грн. Станом на момент укладення договору купівлі-продажу квартири від 04.11.2016 рішення у даній справі не набрало законної сили, оскільки станом на 26.12.2016 справа перебувала на розгляді Львівського апеляційного суду і лише 26.12.2016 винесено рішення у даній справі.

А відтак в задоволенні вимоги, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності на зазначене майно за позивачем за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна слід відмовити.

Відповідачем в судовому засіданні подано заяву про застосування позовної давності щодо вимоги про стягнення пені в розмірі 199 058 грн. 55 коп. у відповідності до п. 7 договору позики.

Судом встановлено, що згідно з п. 1 даного договору позичальник зобов`язався повернути кошти до 01.10.2012 р. Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення пені 02 березня 2015 року.

Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, аналіз цих норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

За змістом п. 2.2 постанови Пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку позовної давності позивач до суду не надав.

Отже, суд приходить до висновку про застосування позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги у частині стягнення пені у розмірі 199 058, 55грн.

Враховуючи викладене, оскільки відповідачем ОСОБА_2 не повернуто суму позики, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за договором позики грошових коштів від 13.03.2012 р. в сумі 1 443 358 грн. 78 коп., з яких: 50 000 доларів США, що станом на 28.09.2020 по курсу НБУ становить 1 413 500 грн. 00 коп. розмір позики, 29 858 грн. 78 коп. 3% річних.

Окрім цього, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 3 233,42 грн., що пропорційно відповідатиме розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ст.ст. 258, 267, 526, 533, 610, 611, 625, 629, 1046, 1049 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» та керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 12, 81, 89, 141, 142, 258, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи: ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики грошових коштів від 13.03.2012 р. в сумі 1 443 358 грн. 78 коп., з яких: 1 413 500 грн. 00 коп. розмір позики, 29 858 грн. 78 коп. 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 211,15 грн.

В решті задоволення вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повний текст рішення складено 06.10.2020.

Суддя Чорна С.З.