У Х В А Л А

25 травня 2019 року

м. Київ

справа №212/8756/19

провадження № 61-5873ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду: Калараша А. А., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Криворіжгаз», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про визнання незаконними дії щодо збільшення норми використання природного газу та визнання права споживачів на забезпечення та встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку захисту прав споживачів,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2020 року, позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними дії АТ «Криворіжгаз» щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

24 березня 2020 року позивачі подали засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 16 грудня 2019 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 березня 2020 року, в якій просять скасувати оскаржувану постанову повністю, а оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку на усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги з зазначенням підстав касаційного оскарження, їх обґрунтування.

У травні 2020 року від позивачів надійшла виправлена касаційна скарга з зазначенням підстав для касаційного оскарження, проте, така касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду, оскільки вимоги ухвали від 21 квітня 2020 року не виконані скаржниками у повному обсязі.

Як на підставу касаційного оскарження скаржники посилаються на застосування судом апеляційної інстанції норми права без врахування правових висновків, викладених в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №171/1183/17 та Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17, проте, не зазначають, яку норму права на їх думку суд апеляційної інстанції застосував всупереч правовим висновкам Верховного Суду та в якій частині таке застосування суперечить правовим висновкам Верховного Суду, на які посилаються скаржники.

Верховний Суд в ухвалі від 21 квітня 2020 року роз`яснив заявникам, за яких умов касаційна скарга відповідатиме вимогам пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо зазначення підстав для касаційного оскарження, зокрема, вказав, що для усунення цього недоліку касаційної скарги скаржникам, зокрема, слід чітко зазначити конкретний (конкретні) пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, який (які) відповідно до змісту касаційної скарги є підставою (підставами) для подачі даної касаційної скарги та відповідне мотивування таких підстав.

Однак, цю вимогу заявниками не виконано у повному обсязі, а саме: чітко не зазначено пункт(и) частини другої статті 389 ЦПК України, які є підставою для касаційного оскарження.

Крім того, диспозиція пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України передбачає, що судове рішення можливо оскаржити за умови застосування судом апеляційної інстанції норми права без врахування правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, викладеного саме у постанові, а відтак, посилання скаржників на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного саме в ухвалі Верховного Суду від 21 березня 2019 року у справі №171/1183/17 не може бути підставою для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, оскільки не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Таким чином, скаржниками не виконано в повній мірі вимоги законодавства стосовно зазначення підстав касаційного оскарження, а відтак, заявникам необхідно надати до суду виправлену касаційну скаргу з урахуванням вимог, викладених у цій ухвалі.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на положення статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виконання вищенаведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі. Суд в силу вимог статті 394 ЦПК України зобов`язаний зазначати всі підстави касаційного оскарження, які вказує скаржник, проте, не уповноважений з власної ініціативи корегувати зазначені скаржником підстави касаційного оскарження у разі їх некоректного оформлення відповідно до вимог законодавства, відтак, скаржникам необхідно усунути недоліки касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали.

За змістом статті 127 ЦПК України встановлений судом строку може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

З урахуванням того, що скаржники звертаються до суду особисто, без допомоги адвоката, не мають достатніх знань в сфері юриспруденції, в зв`язку з чим не виконали у повній мірі вимоги законодавства в частині оформлення касаційної скарги відповідно до вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, з метою недопущення порушення принципу доступу до правосуддя, Верховний Суд вважає за необхідне продовжити строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: для надання скаржниками виправленої касаційної скарги з урахуванням вимог, зазначених в цій ухвалі.

Роз`яснити скаржникам, що у разі невиконання вищевказаних вимог касаційну скаргу буде повернуто особам, які її подали.

Керуючись статтями 127, 261 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Продовжити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 строк для усунення зазначених вище недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш