Справа № 456/3086/19 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/800/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар:Фейір К.О.

З участю представника позивача Жарського І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 січня 2020 року ухваленого судом у складі судді Гули Л.В. у справі № 456/3086/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.06.2010 в розмірі 11767,52 грн., яка складається: 2327,24 грн. заборгованість за кредитом, 7104,23 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1299,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 536,55 грн. штраф (процентна складова), та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 21.06.2010, згідно з якою отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. З 01.01.2013 всі карти тарифного плану переведені на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відповідно до тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пільговий період до 55 днів (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості); базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості) 2,5%, далі за тратами, здійсненими з 01.09.2014, 2,9%, за тратами, здійсненими з 01.04.2015, 3,6%; обов`язковий щомісячний платіж 5% від заборгованості, але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Пеня=0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту)+100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. другий місяць поспіль і більше. Відповідно до умов договору відповідачка отримала карти № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4 , остання з яких має термін дії до останнього дня грудня 2020 року. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Станом на 30.06.2019 відповідачка має заборгованість 11767,52 грн., а саме: 2327,24 грн. заборгованість за кредитом, 7104,23 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1299,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 536,55 грн. штраф (процентна складова).

Оскаржуваним заочним рішенням суду позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 ; паспорт серія НОМЕР_5 , виданий Стрийським МВ ГУМВС України у Львівській області 04.01.2011; РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д; , МФО 305299, р/р НОМЕР_7 ) 2327,24 грн. (дві тисячі триста двадцять сім грн. 24 коп.) заборгованості за кредитним договором та 379,91 грн. (триста сімдесят дев`ять грн. 91 коп.) судового збору.

В решті позову відмовлено.

Рішення оскаржив АТ КБ «Приватбанк». В апеляційній скарзі зазначає, що не згідний з рішенням суду в частині відмови у позові. Стверджує, що відповідач особисто підписала анкету , в якій дала згоду , що ця заява разом із Пам`яткою клієнта , Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг. З моменту підписання цієї заяви між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору. Звертає увагу, що з виписки по рахунку,яка є первинним документом про видачу та сплату коштів вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість за договором. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28.03.2019 року у справі №428/2873/17 саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. У постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року в справі №923/760/18 суд зробив висновок , що твердження районного суду про те, що укладений між позивачем та відповідачем договір не містить підписів відповідача є нікчемним та безпідставним , оскільки такий договір є договором приєднання і жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає. Висновок суду про те, що банк не погодив умови кредитування щодо сплати відсотків і штрафів з відповідачем не відповідає обставинам справи, оскільки відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна,30 днів пільгового періоду» в якій зазначено тип картки, пільговий період, базову відсоткову ставку за користування кредитом-3% в місяць (36% річних), розмір щомісячних платежів, розмір комісії за зняття готівки, розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір штрафу при порушенні строків платежів за грошовим зобов`язанням. Тобто відповідач належним чином повідомлена про умови кредитування у тому числі щодо сплати відсотків, пені та штрафів. Відмовивши у стягненні відсотків, суд допустив грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку. Просить скасувати рішення суду в частині відмови у позові та ухвалити нове рішення,яким позов цій частині задовольнити повністю, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до вимог ст.360 ЦПК України Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків , штрафів та пені, апеляційний суд переглядає рішення лише в цій частині.

Судом встановлено такі обставини.

21 червня 2010 року ОСОБА_1 звернулася у ПАТ КБ «Приватбанк» та підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н .

У Заяві Анкеті просила надати їй платіжку карту кредитка «Універсальна», погодилася з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становить між нею і Банком договір про надання банківських послуг.

Своїм підписом відповідач ствердила, що ознайомлена і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надано їй для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с.11-11 зворот).

На виконання договору, позивач надав відповідачу кредитну карту «Універсальна» з кредитним лімітом 5000 грн., однак відповідач належним чином не виконувала умови договору у зв`язку з чим станом на 30.06.2019 року має заборгованість в розмірі 11767,52 грн.,яка складається з: 2327,24 грн. заборгованість за кредитом, 7104,23 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1299,50 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 536,55 грн. штраф (процентна складова) /а.с. 8-10/.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення 7104,23 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка не визначена .

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до такого суд дійшов без з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення даної справи.

Судом не взято до уваги, що відповідачу у письмовій формі були доведені до відома умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», в якій зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір та строк внесення платежів (а.с.12).

Отже, з наданих позивачем письмових доказів вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо розміру кредиту та процентної ставки за користування кредитом . Відповідачем не спростовано надані Банком докази видачі та користування кредитними коштами.

Згідно з ст.1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Відповідно до ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом частин першої, другої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з Заяви Анкети відповідач своїм підписом ствердила, що в повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», зобов`язується їх виконувати , а також регулярно знайомитися з змінами до них.

Доказів про те, що відповідач подавала вимогу про розірвання договору, матеріали справи не містять, а відтак, використовуючи кредитні кошти, погодилася з Умовами їх отримання та повернення, а також в разі порушення строків щодо їх повернення на сплату відсотків.

Пунктом 1 частини 2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК).

Згідно з ст.536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З врахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 7104,23 грн. підлягає до задоволення, а тому рішення в цій частині слід скасувати.

Щодо позовних вимог про стягнення 1299,50 грн. заборгованості за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 536,55 грн. штраф (процентна складова), апеляційний суд вважає правильним висновок суду про відмову в їх задоволенні .

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вказана позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21.10.2015 року по справі №6-2003цс15, яка в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Як вбачається з виписки по рахунку позивач самостійно списував з рахунку відповідача штраф за прострочення за кредитом, а тому з врахуванням наведених вище норм закону підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

У відповідності до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

В зв`язку із неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи, що мають значення для справи; невідповідністю висновків суду щодо безпідставності позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках; неправильним застосуванням норм матеріального права (незастосування ст. 634 ЦК України, яка повинна була бути застосована) судове рішення в оскаржуваній частині підлягає до скасування із постановленням нового судового рішення в цій частині.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 08 січня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) в користь АТ КБ «Приватбанк» (0)7104,23 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_6 ) в користь АТ КБ «Приватбанк» (0) судові витрати у справі в розмірі 2309,47 грн. сплачених за подання апеляційної скарги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 22.09.2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк