Постанова

Іменем України

07 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 756/7114/15-ц

провадження № 61-4195св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді Луценко О. М. від 04 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Рейнарт І. М.,

Кирилюк Г. М., Волошиної В. М., від 29 січня 2019 року,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» (далі - ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позовну заяву мотивовано тим, що він обіймав посаду першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках». 05 травня 2015 року його було звільнено з займаної посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України у зв`язку з порушенням умов контракту. Посилаючись на те, що звільнення відбулося у період його тимчасової непрацездатності, до закінчення службового розслідування та без витребування пояснень, а також на те, що його вина у порушеннях, виявлених Національним банком України (далі - НБУ), документально не підтверджена, позивач просив визнати звільнення незаконним, поновити його на посаді, стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 05 травня 2015 року по день поновлення на роботі у сумі 2 857,13 грн за кожен день вимушеного прогулу та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» з 05 травня 2015 року з підстави, передбаченої пунктом 3.1.3 контракту від 31 січня 2014 року відповідно до пункту 8 статті 36 КЗпП України на підставі наказу від 05 травня 2015 року. Поновлено ОСОБА_1 на роботі з 06 травня 2015 року на посаді першого заступника голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках».

Стягнуто з ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2015 року у сумі 2 431 417, 63 грн та 2 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено порушення позивачем своїх посадових обов`язків, які призвели до негативних наслідків, на час прийняття рішення про звільнення позивача від нього не відбиралися пояснення, а результати службового розслідування не мають доказового значення, так як воно було проведено після звільнення позивача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» задоволено. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2018 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідачем було надано належні та достатні докази, що у результаті неналежного контролю з боку позивача за ризиками, для банка настали негативні наслідки у вигляді обмеження здійснення окремих видів операцій, що відповідно до пункту 3.1.3. укладеного з ним контракту є підставою для його розірвання за ініціативою Спостережної ради. Допущенні позивачем порушення, які стали підставою для розірвання з ним контракту, конкретно зазначені у рішенні Спостережної ради ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», яке оформлено протоколом від 30 квітня 2015 року № 3, яке позивачем оскаржене не було і на час розгляду справи судом є чинним. Встановлене порушення було здійснено неодноразово та зафіксовано Національним банком України станом на 01 та 09 квітня 2015 року. Отже звільнення позивача на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України відбулося із дотримання положення трудового законодавства та укладеного між сторонами контракту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що за весь час роботи до нього з боку адміністрації банку або з боку Спостережної ради товариства не було жодних претензій, а тому посилання відповідача на те, що його було звільнено за одноразове грубе порушення обов`язків та систематичне невиконання своїх обов`язків не знаходять свого підтвердження у матеріалах справи. Його звільнено за порушення, за які відповідальність повинна нести інша особа, а не він. При цьому вважав, що підлягає скасуванню й рішення суду першої інстанції, оскільки судом було допущено помилку при вирахуванні середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відзив на касаційну скаргу

У квітні 2019 року від ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому товариством посилається на необґрунтованість доводів скарги та законність прийнятої судом апеляційної інстанції постанови.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 29 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 січня 2014 року ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» та ОСОБА_1 уклали трудовий контракт, відповідно до умов якого останній як перший заступник голови правління товариства, що обраний на цю посаду за рішенням Спостережної ради

від 31 січня 2014 року на термін три роки, зобов`язався забезпечувати виконання покладених на Правління банку завдань та функцій, передбачених Статутом та Положенням про Правління банку, виконання своїх функціональних обов`язків, визначених головою Правління банку відповідно до наказу про розподіл обов`язків між членами Правління, тощо

(пункт 1. 1 контракту).

05 травня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України у зв`язку з порушенням умов контракту.

Причиною припинення повноважень та звільнення позивача вказано порушення вимог пункту 9 постанови правління НБУ від 18 грудня 2014 року № 820 «Про зміну порядку формування та зберігання обов`язкових резервів» у частині перевищення обсягу коштів, які перебувають у відповідача на рахунках НОМЕР_1 «Кореспондентські рахунки банків» та 1602 «Кошти в розрахунках інших банків» над залишком коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» в НБУ на початок операційного дня. Встановлене порушення було здійснено неодноразово та зафіксовано Національним банком України станом на 01 та 09 квітня 2015 року.

Зазначені порушення спричинили негативні наслідки для банку у вигляді застосування НБУ заходів впливу шляхом окремих видів здійснюваних банком операцій, зокрема, кредитних операцій на міжбанківському ринку, згідно з рішенням Комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем від 27 квітня 2015 року № 180.

Вказане відображено у протоколі від 30 квітня 2015 року № 3, складеного за результатами засідання спостережної ради ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» (а. с. 62-66 т. 1).

На підставі наказу в. о. голови правління Шаповала Ю.І. від 08 травня

2015 року призначено комісію для проведення службового розслідування, за результатом якого складено акт, датований 29 травня 2015 року.

Комісією встановлена, зокрема, неналежна якість управління кредитним ризиком, а саме: неадекватне визначення кредитного ризику, неврахування при розрахунках лімітів оцінки фінансового стану банку-контрагента та його кредитоспроможності і, як наслідок, невідповідність встановлених лімітів граничним значенням кредитного ризику, розрахованим відповідно до вимог законодавства та внутрішніх документів банку; допущення надмірної концентрації кредитного ризику на одного контрагента; відсутність контролю за дотриманням лімітів при виконанні міжбанківських операцій; надання неповної/недостовірної інформації щодо розрахованих розмірів лімітів на засідання кредитного комітету банку. Вказані порушення допущені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - начальником управління аналізу та контролю за ризиками.

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла

до 08 лютого 2020 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У частині третій статті 21 КЗпП України визначено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть установлюватися угодою сторін.

Враховуючи особливості зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

Відповідно до пункту 17 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання.

З огляду на вказані норми матеріального права Верховний Суд зазначає, що на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до пункту 3.1.3 контракту ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» має право звільнити ОСОБА_1 у разі закінчення строку дії цього контракту, достроково на вимогу позивача, у випадку порушення ним законодавства, умов контракту, а також у разі: систематичного невиконання без поважних причин обов`язків, передбачених пунктом 2.2 цього контракту; систематичного невиконання рішень Спостережної ради, прийнятих в межах її компетенції, без поважних причин; одноразового грубого порушення законодавства чи обов`язків, передбачених трудовим законодавством, умовами цього Контракту, що спричинило негативні наслідки; хвороби чи інвалідності, що унеможливлює виконання обов`язків та підтверджується відповідними документами.

Отже, укладений між сторонами Контракт передбачає звільнення позивача до закінчення строку його дії.

Відповідно до підпункту 2.2.2 пункту 2.2 контракту керівник (позивач) зобов`язаний виконувати свої функціональні обов`язки, визначені головою правління банку, відповідно до наказу про розподіл обов`язків між членами правління.

Підпунктом 2.2.4 пункту 2.2. контракту передбачено, що керівник зобов`язаний організовувати належне виконання структурними підрозділами, загальне (безпосереднє) керівництво якими здійснює керівник, завдань та функцій, визначених відповідними положеннями про структурні підрозділи за наявності таких положень, з дотриманням вимог законодавства України, мети, предмета і цілей діяльності банку, а також здійснювати контроль за їх виконанням.

За змістом підпункту 2.2.7 пункту 2.2 контракту при виконанні своїх повноважень керівник зобов`язаний дотримуватись вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів НБУ.

Відповідно до наказу голови правління ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» від 28 листопада

2014 року № 01-1/01/53-4 до обов`язків позивача, зокрема, було віднесено вирішення питань роботи Управління аналізу та контролю за ризиками, Управління справами, відділу економічного аналізу та контролю за бюджетом.

Організація, функції діяльності відділу управління ризиками управління аналізу та контролю за ризиками визначені положенням про відділ управління ризиками управління аналізу та контролю за ризиками

ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках».

Положенням про відділ управління ризиками управління аналізу та контролю за ризиками ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», затвердженим рішенням Правління банку від 22 липня 20014 року № 35, встановлено, що відповідач здійснює координацію діяльності відділу. Начальник відділу управління ризиками здійснює управління діяльністю відділу та безпосередньо підпорядковується начальнику управління аналізу та контролю за ризиками банку. Серед функцій відділу зазначено підготовка та надання висновків щодо проведення кредитних операцій, розрахунок та подання кредитному комітету банку інформації щодо фінансового стану та лімітів на банки-контрагенти, щоденний моніторинг та контроль виконання нормативів, лімітів, встановлених НБУ, з використанням автоматизованої банківської системи «БАРС-Міленіум», тощо.

Постановою Правління НБУ від 18 грудня 2014 року № 820 внесені зміни до порядку формування та зберігання обов`язкових резервів (далі - Постанова).

Згідно з пунктом 9 Постанови залишок коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» в НБУ на початок операційного дня має бути в розмірі, не меншому, ніж загальний обсяг коштів, які перебувають у нього на рахунках 1600 «Кореспондентські рахунки банків» та 1602 «Кошти в розрахунках інших банків».

За приписами пункту 7 Постанови, встановлено граничну кількість випадків недотримання банками щоденних залишків обов`язкових резервів на кореспондентському рахунку протягом трьох періодів утримання поспіль - 10 разів.

За рішенням Комісії з питань нагляду та регулювання діяльності банків НБУ від 27 квітня 2015 року № 180 встановлено порушення ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» вимог пункту

9 Постанови у частині перевищення обсягу коштів, які перебувають у відповідача на рахунках НОМЕР_1 «Кореспондентські рахунки банків» та 1602 «Кошти в розрахунках інших банків», над залишком коштів на кореспондентському рахунку ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» в НБУ на початок операційного дня.

Вказані порушення відбулися 01 та 09 квітня 2015 року. За встановлених обставин, комісія НБУ вирішила обмежити здійснення ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» операцій щодо розміщення коштів на кореспондентських рахунках в національній валюті в інших банках, розміщення коштів в інших банках шляхом надання кредитів, розміщення депозитів, придбання цінних паперів.

30 квітня 2015 року відбулося засідання спостережної ради

ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках», в результаті якого складено протокол № 3.

Зокрема, на засіданні спостережної ради вирішувалося питання про припинення повноважень голови та членів Правління банку, було також вирішено припинити повноваження та звільнити ОСОБА_1 із займаної посади.

Причиною припинення повноважень та звільнення позивача вказано порушення вимог пункту 9 Постанови № 820.

Зазначене порушення спричинили негативні наслідки для банку у вигляді застосування НБУ заходів впливу шляхом окремих видів здійснюваних банком операцій, зокрема, кредитних операцій на міжбанківському ринку, згідно з рішенням Комісії НБУ з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайта) платіжних систем від 27 квітня 2015 року № 180.

Установивши, що вказані негативні наслідки стали, зокрема, у зв`язку неналежного виконання своїх функцій відділом управління ризиками управління аналізу та контролю ризиками, вирішення питань роботи якого було віднесено до обов`язків ОСОБА_1 , є результатом невиконання позивачем підпунктів 2.2.2., 2.2.4, 2.2.7 пункту 2.2 контракту, що відповідно до пункту 3.1.3 є підставою для звільнення його з роботи, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про правомірність звільнення позивача з роботи на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції врахував висновки, з яких були скасовані судом касаційної інстанції попередні судові рішення (частина п`ята статті 411 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанцій не переглядається, оскільки скасовано судом апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги про те, що до нього з боку адміністрації банку або з боку Спостережної ради товариства не було жодних претензій не позбавляє роботодавця звільнити позивача з роботи на підставі пункту 3.1.3 контракту, зокрема у випадку одноразового грубого порушення законодавства чи обов`язків, передбачених трудовим законодавством, умовами цього контракту, що спричинило негативні наслідки.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивача звільнено за порушення, за які відповідальність повинна нести інша особа, а не він, спростовуються вищевикладеним. При цьому відповідальність також й інших осіб за відповідні негативні наслідки, не виключає відповідальності позивача за відповідні наслідки.

Інші доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо клопотання про розгляд справи з викликом

У доданому до відзиві клопотанні відповідач просить проводити розгляд справи з викликом сторін.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції (частина друга).

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Абзац другий частини першої даної статті визначає, що у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Таким чином, питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується Верховним Судом з огляду на встановлену необхідність таких пояснень.

Верховний Суд створив учасникам процесу у цій справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

З огляду на вказане, а також ураховуючи те, що сторони у справі вже надали аргументи щодо поданої касаційної скарги, остання розглядається без повідомлення та виклику учасників справи.

Отже, оскільки ЦПК України передбачає можливість розгляду справи у письмовому провадженні без виклику учасників справи, аргументи про розгляд справи за участю сторін у справі є непереконливими, тому відсутня необхідність у виклику осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення,

а постанову Київського апеляційного суду від 29 січня 2019 року- без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович