Провадження № 2/225/650/2020
Справа № 225/2986/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м.Торецьк

Суддя Дзержинського міського суду Донецької області Довженко О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2020 року позивач - ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Як вбачається з позовної заяви, відповідач є громадянкою Російської Федерації та проживає на території даної держави.

Вирішуючи питання щодо відповідності позовної заяви имогам ст.ст. 175, 177 ЦК України та, як наслідок, наявності правових підстав для прийняття позовної заяви до розгляду, суд виходив з наступного:

Порядок розірвання шлюбу, укладеного між громадянином України та іноземцем, має ряд особливостей.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 ВСУ зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 10 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Доступ до правосуддя в контексті п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, який передбачений ЦПК України.

Згідно ст. 80 Закону України «Про міжнародне приватне право», у разі якщо при розгляді справи з іноземним елементом у суду виникне необхідність у врученні документів або отриманні доказів, у проведенні окремих процесуальних дій за кордоном, суд може направити відповідне доручення компетентному органу іноземної держави в порядку, встановленому процесуальним законом України або міжнародним договором України.

Відповідно до ч. 2 ст. 498 ЦПК України, доручення суду України надсилаються у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами «права на суд» слід розглядати, зокрема, наступні вимоги: вимога «змагальності» процесу відповідно до ст. 6 Конвенції передбачає наявність можливості бути поінформованим і коментувати зауваження або докази, представлені протилежною стороною, в ході розгляду; право на «публічне слухання», що передбачає право на усне слухання і особисту присутність сторони в цивільному судовому процесі перед судом (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden, 26 травня 1988 р., номер заяви 10563/83, пп. 24- 33); право на ефективну участь (T. та V. проти Сполученого Королівства,16 грудня 1999 р., номер заяв 24724/94; 24888/94, пп. 83-89).

Згідно з ч. 5 ст. 4 ЦПК України, жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відтак суд, який відкриває провадження у справі, зобов`язаний повідомити про подачу позову, час і місце судового засідання всіх учасників процесу, в тому числі й нерезидента.

22.01.1993 року в Мінську (Республіка Білорусь) в рамках країн СНД, з метою забезпечення належного захисту прав і законних інтересів громадян та осіб, що проживають на їхніх територіях, була підписана Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (далі - Конвенція). 10.11.1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14.07.1995 вона набула чинності для України.

Вказана Конвенція застосовується і у відносинах України з Російською Федерацією.

Відповідно до ст. 5, ч. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції, при здійсненні правової допомоги компетентні установи юстиції Договірних Сторін зносяться одна з одною через свої центральні органи, якщо цією Конвенцією не передбачений інший порядок зносин.

Договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, допиту сторін, свідків, визнання і виконання судових рішень по цивільним справах, а також шляхом вручення документів.

Документи, що були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені гербовою печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Під дійсністю документів у вказаній Конвенції передбачається, що документи, які були складені або засвідчені відповідною установою однієї з Договірних Сторін, скріплені печаткою та засвідчені підписом компетентної особи, мають силу документа на території другої Договірної Сторони без будь-якого іншого засвідчення. Це стосується також копій та перекладів, що засвідчені відповідним органом. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін визнаються офіційними, вважаються такими ж й на території другої Договірної Сторони.

Документи, що видаються органами юстиції та судами України, а також документи, що оформляються нотаріусами України, для використання їх закордоном, повинні бути складені відповідно до чинного законодавства України, вірність фотокопії або справжність підпису на яких засвідчена у встановленому законом порядку державним або приватним нотаріусом України, після чого ці документи перекладаються на російську мову і їх переклад також засвідчується державним або приватним нотаріусом України. В такому випадку вказані документи можуть бути прийняті на території однієї з Договірних Сторін без будь-якого додаткового засвідчення.

Крім того, Договірні Сторони самі сплачують всі витрати, що виникають під час надання правової допомоги на їхніх територіях.

Як зазначає позивач, відповідач є громадянкою Російської Федерації та проживає на території даної країни.

В такому разі саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів для їх скерування судом до Міністерства юстиції України з метою подальшого направлення за належністю та вручення відповідачці у встановленому вказаним міжнародним договором порядку.

Однак, належним чином засвідчений переклад позовної заяви та доданих до неї документів на офіційну мову Російської Федерації для вручення відповідачу та проведення окремих процесуальних дій на території іноземної держави позивачем суду не надано.

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для залишення позовної заяви без рухуз наданням позивачеві десятиденного строку з дня отримання даної ухвали для виправлення недоліків, а саме: шляхом надання примірнику позовної заяви з доданими до нього документами в перекладі на російську мову, що засвідчений державним або приватним нотаріусом України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.175-177, 185 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Надати позивачеві десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для виправлення недоліків, а саме: надання примірнику позовної заяви з доданими до нього документами в перекладі на російську мову, що засвідчений державним або приватним нотаріусом України.

У разі невиконання позивачем вимог ухвали у строк, встановлений судом, позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Довженко