КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/873/19 головуючий у І інстанції: Дубас Т.В.
провадження 22-ц/824/5466/2020 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 вересня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І.(суддя-доповідач), Сушко Л.П., Іванової І.В.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» до ОСОБА_1 про повернення об`єкту оренди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (далі - ТОВ «Черемшина 2012») звернулось з вищевказаним позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до свідоцтва про право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать приміщення загальною площею 5 811 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

02 листопада 2015 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди № 203 про оренду ліжко-місць.

Вказував, що відповідач займане приміщення не звільнив та продовжує протиправно користуватися приміщенням, ліжко-місця не повернув.

Позивач просив суд зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт, а саме 2 ліжко-місця, шляхом звільнення приміщення № 203 , що знаходиться в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Черемшина 2012» судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Черемшина 2012» подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд неповно з`ясував обставини справи та не надав оцінку наявним доказам, неправильно застосував норми матеріального права та допустився порушення норм процесуального права.

Представник позивача зауважує, що у відповідності до укладеного між сторонами договору, орендар після повідомлення про розірвання договору повинен був звільнити приміщення, а тому не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову.

Вказує, що рішенням у справі №369/11961/16-ц про виселення відповідача було встановлено обставину, що ОСОБА_1 за власної ініціативи розірвав договір від 02 листопада 2015 року, тому зазначений факт не потребує повторного доказування.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що ліжко-місць, які вимагає повернути позивач, не може існувати в нежитловому приміщенні, а тому вважає, що такі вимоги неможливо задовольнити.

Зазначає, що позивач жодного разу не звертався до нього з вимогою звільнити нежитлове приміщення в позасудовому порядку.

Вважає, що рішення місцевого суду є законним, а апеляційна скарга необґрунтована.

У судовому засіданні сторони підтримали свої позиції.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами;

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів

3) показань свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності ТОВ «Черемшина 2012» на праві приватної власності належать приміщення загальною площею 5 811 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

02 листопада 2015 року між ТОВ «Черемшина 2012» та ОСОБА_1 був укладений договір оренди № 203 про оренду ліжко-місць.

Пунктом 1 вищезазначеного договору було визначено, що відповідачу надається у строкове платне користування ліжко-місця в приміщенні, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

На підставі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов`язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звертався із позовом про стягнення із ОСОБА_1 орендної плати за період з березня 2016 року по січень 2018 року за проживання у приміщення, яке наразі просить звільнити(справа №369/1587/18).

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги, щодо розірвання договору в червні 2016 року апеляційний суд відхиляє.

Відповідно до ч.1 ст 367 ЦПК Укарїин суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ґрунтується виключно на тому, що на думку позивача договір між сторонами був розірваний, а з огляду на те, що зазначеного встановлено не було, колегія суддів погоджується з висновкоммісцевого суду про те, що позовні вимоги є недоведеними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «08» вересня 2020 року.

Головуючий

Судді: