Справа № 452/3728/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"12" березня 2020 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області у складі судді Кравціва В.І., секретар судового засідання Макаревич Л. Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України (за відсутності осіб, які беруть участь у справі та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 19 листопада 2019 року пред`явили до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області позов про встановлення факту належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовстановлюючого документу, а саме, Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 049596;

визнання за ОСОБА_1 , як членом колишнього колгоспного двору права власності на 1/5 частину житлового будинку та належних до нього господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 ;

визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/5 частину цього будинку;

визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/20 частину цього ж будинку, визнання за ОСОБА_1 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/12 частину вказаного житлового будинку;

визнання за нею, позивачкою, як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельні ділянки площею 0,83 га, які призначені для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території с. Бісковичі Бісковицької сільської ради, які належали спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 049596, виданого 23 липня 2002 року на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 22 липня 2002 року № 317;

визнання за ОСОБА_3 , як членом колишнього колгоспного двору, право власності на 1/5 частину житлового будинку та належних до нього господарських будівель та споруд за цієї ж адресою;

визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/20 частину житлового будинку за цією ж адресою;

визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/12 частину цього ж будинку;

визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/20 частину вказаного будинку та визнання за ОСОБА_3 , як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/12 частини вказаного будинку.

У обґрунтування позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 посилалися на те, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 належав до майна суспільної групи колгоспний двір, головою якого була ОСОБА_4 .

Станом на 1 липня 1990 року у вказаному будинку були зареєстровані : ОСОБА_4 - голова двору, ОСОБА_6 - її дочка, ОСОБА_5 - зять, ОСОБА_2 - внук та ОСОБА_1 - внучка.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСУ, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і ч. 2 ст. 123 цього ж Кодексу визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи і рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Отже, вказаним особам , які були членами цього двору належали по 1/5 частині вказаного житлового будинку.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після її смерті, відкрилася спадщина на 1/5 частину вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також на земельні ділянки загальною площею 0,83 га, що призначені для ведення особистого підсобного господарства, що належали спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю.

За життя, 23 серпня 2006 року, ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого вона все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті заповіла своїй внучці ОСОБА_1

Місце проживання її, ОСОБА_1 , на день смерті ОСОБА_4 було зареєстроване та вона фактично проживала із спадкодавцем, а тому вважається такою, що прийняла спадщину, а саме, належну їй частку в будинку, відтак частка ОСОБА_1 становить 2/5, з яких 1/5 частина, як члену колгоспного двору, та 1/5 частину, яку вона успадкувала після смерті ОСОБА_4 .

Зять ОСОБА_4 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і за життя він заповіту не склав, відповідно спадкування відбувається за законом і після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину вказаного будинку.

На день смерті ОСОБА_5 у вказаному будинку з ним проживали його дружина ОСОБА_6 - його дружина, ОСОБА_3 - його син, ОСОБА_3 - син та ОСОБА_1 - його дочка.

Відповідно частки кожного із них становлять по 1/20 ( 1/5 / 4 =1/20), так частка його дружини ОСОБА_6 становить ј, з яких, 1/5 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору та 1/20, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , разом становить ј; частка сина ОСОБА_5 - ОСОБА_3 становить ј, з яких 1/5 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору + 1/20, яку він успадкував після смерті свого батька, разом складає ј частину вказаного будинку; сина ОСОБА_3 становить 1/20, яку від успадкував після смерті свого батька ОСОБА_5 ; та дочки ОСОБА_1 становить 9/20, з яких: 1/5 частина, як частка в майні колишнього колгоспного двору, 1/5 частину, яку вона успадкувала за заповітом після смерті своєї баби ОСОБА_4 та 1/20, яку вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 і за життя вона заповіту не склала, відповідно спадкування майна здійснюється за законом і після її смерті відкрилася спадщина на 1/4 частину житлового будинку.

На день смерті ОСОБА_6 разом із нею проживали, а відтак є такими, що прийняли спадщину з урахуванням ст.ст. 1261, 1268 ЦК України її син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_1 , тому відповідно їхні частки є наступними: частка ОСОБА_3 складає ј, з яких 1/5 частина, як члена колишнього колгоспного двору, 1/20, яку він успадкував після смерті батька та 1/12 частина, яку він успадкував після смерті матері; частка ОСОБА_1 становить 8/15, з яких, 1/5 частина, як члена колишнього колгоспного двору, 1/5 частина, яка частка успадкована після смерті баби, 1/20 частина, як частка успадкована після смерті батька та 1/12, яку вона успадкувала після смерті матері.

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , будучи спадкоємцями першої черги звернулися до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на те, що майно належало колишньому колгоспному двору частки у якому не визначені.

Інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадщину немає.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали заяви про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач - Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області подала заяву про розгляд справи за відсутності представника та визнання позову.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову на підставі наявних у суду матеріалів, виходячи із такого.

Згідно ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно до ст. 211 цього Кодексу розгляд справи відбувається в судовому засіданні.

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частиною 2 статті 247 ЦПК України встановлено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ураховуючи наведене, суд постановив ухвалу про здійснення судового розгляду справи на підставі наявних у суду матеріалів та нездійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Верховним Судом України судам роз`яснено, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Із свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок відомо, що житловий будинок по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 на праві особистої власності як голові колгоспного двору (а. с. 3).

Із Державного акта на право приватної власності на землю убачається, що ОСОБА_11 , яка проживала у с. Бісковичі на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 22 липня 2002 року № 317 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,83 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Бісковичі Бісковицької сільської ради та призначена для ведення особистого підсобного господарства ( а. с. 7).

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону.

Про те, що вказаний Державний акт, виданий на ім`я ОСОБА_11 належить ОСОБА_4 свідчать такі докази.

Із довідки, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області 22 жовтня 2019 року № 1936 убачається, що станом на 01.07.1990 у господарстві ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 були зареєстровані : голова господарства - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зять - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , внук - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та внучка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ( а. с. 6).

Згідно ст. 120 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на момент припинення колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року.

Із свідоцтва про смерть відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Бісковичі Самбірського району Львівської області померла ОСОБА_4 ( а. с. 9).

За наведеного на момент припинення колгоспного двору його членам вказане майно належало на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/5 частині вказаного будинку, і після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/5 частину цього будинку.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Отже, внаслідок смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Із заповіту, складеного 23 серпня 2006 року, видно, що ОСОБА_4 усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своїй внучці ОСОБА_1 , 1989 року народження ( а. с. 10).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із довідки, виданої 16.10.2019 виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, видно, що місце проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , до дня її смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 і її сім`я складалася з таких осіб: дочка - ОСОБА_6 , 1969 року народження, зять - ОСОБА_5 , 1966 року народження, внук - ОСОБА_2 , 1987 року народження та внучка ОСОБА_1 , 1989 року народження ( а. с. 9).

Отже, ОСОБА_1 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті її баби ОСОБА_4 і її частка складається із 1/5 частини будинку, яка члена колишнього колгоспного двору та 1/5 частини, яку вона успадкувала після смерті своєї баби ОСОБА_4 , що разом складає 2/5 частин будинку та земельних ділянок, які належали ОСОБА_12

Із свідоцтва про смерть видно, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а. с. 11).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1217 та 1223 цього Кодексу встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Із свідоцтва про укладення шлюбу видно, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 5 вересня 1987 року ( а.с.14).

Із довідки від 16.10.2019 № 1880, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області видно, що місце проживання ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня його смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 і його сім`я складалася з таких осіб, зокрема, дружина - ОСОБА_6 , 1969 року народження, син - ОСОБА_2 , 1987 року народження, син ОСОБА_3 , 1990 року народження, дочка ОСОБА_1 , 1989 року народження ( а. с. 9).

Отже, дружина ОСОБА_9 - ОСОБА_6 вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_9 і її частка становить ј частини вказаного будинку, з яких, 1/5 частина, як частка члена колишнього колгоспного двору та 1/20 частина будинку, як частка, яку вона успадкувала після смерті чоловіка.

Також, син ОСОБА_9 - ОСОБА_2 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 і його частка становить 1/4 частини вказаного будинку, з яких, 1/5 частина, яка частка члена колишнього колгоспного двору та 1/20 частина будинку, як частка, яку він успадкував після смерті свого батька.

Син ОСОБА_9 - ОСОБА_3 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 і його частка становить 1/20 частина будинку, як частка, яку він успадкував після смерті свого батька.

Крім цього, дочка ОСОБА_9 - ОСОБА_1 , вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_9 і її частка становить 9/20 частин вказаного будинку, з яких, 1/5 частина, яка частка члена колишнього колгоспного двору, 1/5 частина після смерті її баби ОСОБА_4 та 1/20 частина будинку, як частка, яку вона успадкувала після смерті свого батька.

Із свідоцтва про смерть видно, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( а. с. 12).

Із довідки від 16.10.2019 № 1881, виданої виконавчим комітетом Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області видно, що місце проживання ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня її смерті було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 і її сім`я складалася з таких осіб, син - ОСОБА_2 , 1987 року народження, син ОСОБА_3 , 1990 року народження та дочка ОСОБА_1 , 1989 року народження ( а. с. 12).

Отже, син ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 і його частка становить 1/3 частини вказаного будинку, з яких, 1/5 частина, яка частка члена колишнього колгоспного двору та 1/20 частина будинку, як частка, яку він успадкував після смерті свого батька та 1/12 , яку він успадкував після смерті своєї матері.

Син ОСОБА_6 - ОСОБА_3 , вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 і його частка становить 2/15 частин будинку, з яких 1/20 частина, як частка, яку він успадкував після смерті свого батька ОСОБА_9 і 1/12, яку він успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 .

Крім цього, дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_1 , вважається такою, що прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6 і її частка становить 8/15 частин вказаного будинку, з яких, 1/5 частина, яка частка члена колишнього колгоспного двору, 1/5 частина будинку, яку вона успадкувала після смерті її баби ОСОБА_4 , 1/20 частина будинку, як частка, яку вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 та 1/12, яку вона успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_6

Самбірська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її баби ОСОБА_4 з посиланням на те, що житловий будинок належить колишньому колгоспному двору, а також через те, що у Держаному акті на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,83 га, яка розташована на території с. Бісковичі Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, вказано прізвище ОСОБА_11 , у їх свідоцтві про смерть записано ОСОБА_4 ( а.с. 13).

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Ураховуючи наведене, право позивачів на спадкове майно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на майно колишнього колгоспного двору та право власності на земельну ділянку у порядку спадкування за заповітом.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 8/15 частин житлового будинку, належних до нього господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельні ділянки, загальною площею 0,83 га, а саме: земельні ділянки площею 0,37 га, 0,21 га та 0,25 га, які призначені для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані на території с. Бісковичі Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області, у порядку спадкування за заповітом після смерті її баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що належали ОСОБА_4 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 049596, виданного 23 липня 2002 року на підставі розпорядження Самбірської районної державної адміністрації від 22 липня 2002 року № 317.

Визнати з ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину житлового будинку, належних до нього господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 .

Визнати з ОСОБА_3 право власності на 2/15 частини житлового будинку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду, через суд, який ухвалив рішення, протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , проживає у АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , проживає у АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, вул. Ярослава Мудрого, 3, с. Бісковичі Самбірський район Львівської області, .

Суддя