Провадження № 2/761/2494/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування,

ВСТАНОВИВ:

04.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ГУ НП в м.Києві, ДКСУ про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд: стягнути з Держави України на його користь моральну шкоду завдану бездіяльністю слідчих Оболонського управління поліції ГУ НП в м.Києві в розмірі 88 308,00 грн. шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позивач обґрунтовує свої вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви тим, що Головним управлінням національної поліції у м.Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальних провадженнях № 0000340 за ст.356 КК України внесеного до ЄРДР 25.05.2018 р. та № 0000387 за ч.2 ст.185 КК України внесеного до ЄРДР 18.06.2018 р., в яких позивач є потерпілим. Підслідність вказаних кримінальних правопорушення визначена за слідчими відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві. На думку позивача, орган досудового розслідування не здійснює досудове розслідування, оскільки підозра нікому не оголошена, обвинувальний акт до суду не направлений, винних осіб не притягнуто до кримінальної відповідальності. Позивач вважає, що тривала бездіяльність посадових осіб: ГУ НП у м. Києві, в особі співробітників Оболонського УП ГУ НП в м. Києві, спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінив, враховуючи сталу практику Європейського суду з прав людини, у розмірі 88 308,00 грн., виходячи з встановленого з 01 липня 2019 р. розміру прожиткового мінімуму у розмірі 2007,0 грн.

Ухвалою від 11.01.2019 року було відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

18.12.2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому представник ГУНП в Київській областізазначає, що заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалами від 30.01.2020 року замінено первісного відповідача Головне управління Національної поліції в Київській області в особі Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві належним відповідачем Головним управлінням Національної поліції у місті Києві, а також, залучено до участі у справі Державну казначейську службу України, як співвідповідача, а також прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 20.01.2020 року (а.с. 55-64).

12.03.2020 року до суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції в м.Києві на уточнену позовну заяву, в якому представник відповідача зазначає, що заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

А також, 17.03.2019 року через канцелярію суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якому остання виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених представником відповідача у відзиві заперечень.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в м.Києві в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволені.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, свого представника для участі у справі не направив, про дату та час розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Вислухавши пояснення представників сторін у справі, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 08.05.2018 року зобов`язано слідчого Слідчого управління ГУ НП в Київській областірозглянути заяву ОСОБА_2 від 04.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення та вирішити питання про внесення в порядку ст.214 КПК України відомості до ЄРДР.

25.05.2018 року на підставі заяви ОСОБА_2 від 04.05.2018 р. та ухвали слідчого судді було внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0000340 за ст.356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 30.05.2018 року зобов`язано слідчого Слідчого управління ГУ НП в Київській областірозглянути заяву ОСОБА_2 від 10.05.2018 р. про вчинення кримінального правопорушення та вирішити питання про внесення в порядку ст.214 КПК України відомості до ЄРДР.

18.06.2018 року за клопотаннями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ухвали слідчого судді було внесено до ЄРДР кримінальне провадження № 0000387 за ч.2 ст.185 КК України.

В межах кримінальних проваджень №№ 0000340, 0000387 ОСОБА_1 залучення як потерпілого.

Так, як передбачено ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

В свою чергу, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

При цьому, за відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Так, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Таким чином, на відміну від загальної норми ст. 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення усіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми ст. 1173, 1174 ЦК України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини державних органів.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є одночасна наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

При цьому, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені в постановах від 12.03. 2019 року в справі № 920/715/17, від 10.10.2018 року в справі № 640/3837/17; від 04.07.2018р року в справі № 638/14260/16,відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою полягає у тому, що наслідки у вигляді шкоди настають лише в результаті неправомірної поведінки відповідача. Таким чином, позивач повинен довести, що протиправні дії чи бездіяльність є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, що внаслідок протиправних дій співробітників Головного управління Національної поліції у місті Києвійому було спричинено моральну шкоду, яка виразилась в душевних стражданнях.

Тобто, виходячи із спірних правовідносин, останні регулюються положеннями ст.ст. 1173, 1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 1 Закону України «По порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Виходячи з вищевикладеного, основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі є протиправність дій посадових осіб Головного управління Національної поліції у місті Києвітак причино - наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку слідчих під час проведення досудового розслідування в кримінальних провадженнях №№ 0000340, 0000387.

При цьому, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчих суддів, на які посилався позивач у своєму позові, свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст. 1176 ЦК України, як це помилково вважає позивач.

У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Проте, позивачем не доведено причинно-наслідкового зв`язку між завданою йому шкодою, яка виразилась в певного роду моральних стражданнях, та діями з боку слідчих під час проведення досудового розслідування в кримінальних провадженнях №№ 0000340, 0000387.

За таких обставин, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не доведено одночасного наявності трьох умов, які б слугували підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди, зокрема неправомірності дій органу, наявності шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, а тому суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Головного управління Національної поліції у місті Києві, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої неправомірними рішеннями, діями та бездіяльністю органів досудового розслідування.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: