П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/9495/17

Номер провадження 22-ц/804/1036/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М.

секретар - Галстян Г.Г.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року, у складі судді Соловйова О.Л.,

у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення процентів за договором позики,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

01 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому, збільшив свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідача в рахунок виконання умов договору позики від 15 червня 2011 року станом на 15 грудня 2018 року відсотки за користування позикою в сумі 518400 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики-застави на суму 72000 грн. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2012 року стягнуто суму позики та пені, однак сума позики відповідачем не погашена, пеня сплачена частково. Вказаним рішенням судом не стягнуто відсотки за користування грошовими коштами, передбачені п.1.2 договору позики та встановлені в розмірі 8% за кожний місяць користування по день повернення позики при їх несвоєчасній сплаті. Позику отримано 15 червня 2011 року. Суму процентів розраховано станом на 15 грудня 2018 року за період користування позикою з 15 червня 2011 року по 15 грудня 2018 року за 90 місяців - 518400 грн, із розрахунку 72000 грн х 8 % : 100 х 90 міс., де 72000 грн - сума позики, 8% - сума процентів за кожний місяць користування позикою, 90 - кількість місяців користування позикою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором позики задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування договором позики від 15.06.2011 у розмірі 172 грн. 80 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 грн. 55 коп.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03 лютого 2020 року виправлено описки, допущені у рішенні суду від 23.12.2019 у справі №263/9495/17, провадження №2/263/58/2019 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за договором позики та:

-викладено 19-й абзац мотивувальної частини рішення суду в наступній редакції: «Таким чином, з відповідача на підставі ст.1048 ЦК України за умовами договору строк користування позикою був визначений сторонами з 15.06.2011 по 15.09.2011 включно, а тому з відповідача необхідно стягувати 8% в місяць від отриманої суми позики до дня повернення позики визначеної сторонами, що дорівнює 72000 грн*8%:100*3 міс=17280 грн.»;

-викладено 22-й абзац мотивувальної частини рішення суду в наступній редакції: «Як вбачається з ціни позову, розмір судових витрат на час подання позову повинен був дорівнювати 5184 гривень, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору, пропорційну до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги, які підлягають задоволенню: 17280 грн. *100% : 518400 грн. ціни позову = 3,33 %), тобто 3,33 % від ціни позову (3,33 % *5184,00 грн. :100%), що складає 172,63 грн.;

-викладено 2-й абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відсотки за користування договором позики від 15.06.2011 у розмірі 17 280 грн. »;

-викладено 4-й абзац резолютивної частини рішення суду в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 172 грн. 63 коп.».

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що своєчасність виконання умов договору позики порушувалась відповідачем, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2012 року, тому позивач на підставі п.1.2 договору, має право на отримання 8% від суми позики за користування кредитом.

Суд також виходив з того, що умовами договору строк користування позикою був визначений сторонами з 15 червня 2011 року по 15 вересня 2011 року включно та прийшов до висновку, що на підставі статті 1048 ЦК України з відповідача необхідно стягувати 8% в місяць від отриманої суми позики до дня повернення позики визначеної сторонами, що дорівнює 72000 грн х 8%: 100 х 3 міс=17280 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

30 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу на рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування матеріального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 12 лютого 2020 року апеляційну скаргу залишено без руху.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 24 лютого 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом помилково стягнуто проценти за договором позики не за весь період користування відповідачем сумою позики, а тільки за період до дати повернення позики, передбаченої договором.

Судом не враховано, що позику не повернуто, а п.1.2 договору позики передбачено сплату процентів за кожний місяць користування позикою по день повернення позики.

Вказує, що проценти повинні бути стягнуті за весь період користування позикою. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, строки не обмежено.

Також судом залишено поза увагою положення статті 1048 ЦК України, відповідно до якої при відсутності іншої домовленості сторін проценти сплачуються щомісячно до дня повернення позики.

Судом допущено арифметичну помилку у розрахунку: 72000 грн х 8% : 100 х 3 міс. = 172,80 грн, оскільки вірний розрахунок в сумі 17280 грн.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2012 року встановлена наявність боргових зобов`язань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 у розмірі 72000 грн, які виникли за договором позики від 15 червня 2011 року.

Згідно вказаної угоди відповідачка отримала від позивача 72000 грн зі сплатою 6% на місяць не пізніше 15 числа кожного місяця, за порушення термінів сплати якого передбачена підвищення відсоткової ставки до 8%. Строк дій договору за згодою сторін визначений до 15 вересня 2011 року.

Своєчасність виконання умов договору порушувалась відповідачкою, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 26 грудня 2012 року, тому позивач керуючись п.1.2 договору, має право на отримання 8% за користування позикою від суми боргу.

Судом також встановлено, що умови дії договору позики обмежені певним періодом, який визначений за добровільної згоди сторін з моменту укладення договору, тобто з 15 червня 2011 року, по час виконання всіх зобов`язань за договором, тобто до 15 вересня 2011 року, що передбачено п.1.1 розділу 1 договору позики-застави від 15 червня 2011 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.32 -34). В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить розглянути справу у його відсутність (т.1 а.с.230). Від представника відповідачки надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату (т.2 а.с.35-37), яка мотивована тим, що він знаходиться у відрядженні в Краматорському міському суді Донецької області по кримінальній справі.

Враховуючи ті обставини, що за клопотанням представника відповідачки розгляд справи відкладався на іншу дату, при відкладенні 20 травня 2020 року розгляду справи на 03 червня 2020 року представник відповідачки заперечень не висловлював, заяв про зайнятість в іншому судовому засіданні до дня розгляду справи не надавав, колегія суддів визнає неповажною причину неявки представника відповідачки в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Суд встановив, що сторони під час укладення договору позики досягли згоди щодо його істотних умов, що підтверджується їх власноручними підписами.

Спірний договір чи його окремі положення в установленому порядку не визнані недійсними.

Правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12.

Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім цього, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

За змістом положень статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).

Відповідно до статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що умовами договору строк користування позикою був визначений сторонами з 15 червня 2011 року по 15 вересня 2011 року та на підставі статті 1048 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути 8% в місяць від отриманої суми позики до дня повернення позики, визначеної сторонами 15 вересня 2011 року в розмірі 17280 грн, із розрахунку 72000 грн х 8%: 100 х 3 міс.

З доводами апеляційної скарги щодо стягнення процентів до дати повернення позики, передбаченої договором, а не за весь період користування відповідачкою суми позики, колегія суддів не погоджується, оскільки за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Дійшовши такого висновку апеляційний суд застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 процентів відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України ОСОБА_1 не заявляв.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу також на те, що сума позики в розмірі 72000 грн стягнута з ОСОБА_2 на підставі рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 грудня 2012 року (т.1 а.с.3). Обставини невиконання відповідачкою рішення суду не дають позивачу права на стягнення процентів за користування позикою у розмірі передбаченого договором.

Судом першої інстанції ухвалою від 03 лютого 2020 року виправлені описки, у зв`язку з чим відхиляються доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку розміру заборгованості за процентами.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволенню, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

О.М.Пономарьова