ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 636/655/20
Провадження № 2/636/898/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 травня 2020 року Чугуївський міський суд Харківської області
у складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення певних дій, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення певних дій, в якому просить зобов`язати відповідача подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартиру АДРЕСА_1 з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу.
В обґрунтування поданого позову ОСОБА_1 вказав, що він разом з сім`єю з 3-х осіб постійно мешкає в квартирі АДРЕСА_1 , житловою площею 17,5 м. кв., яка має статус службової, та зареєстрований в даній квартирі втрьох з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 . В зазначену квартиру позивач поселився на підставі службового ордера № 015345 від 27.08.2013, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби. Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 з даної квартири знято статус «службова». На цей час позивач має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни - учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав. ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак йому відповіли, що на цей час КЕВ м. Харкова не має можливості забезпечити його та сім`ю іншим постійним житловим приміщенням, хоча забезпечення житлом для постійного проживання передбачено «Порядком забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями», затвердженим постановою КМУ від 03.08.2006 № 1081. Враховуючи неврегульованість цього питання, КЕВ м. Харкова не може самостійно вирішити дане питання та позивачу було запропоновано звернутись до суду.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якій він проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що вислуга позивача понад 25 років не надає йому права вимагати індивідуально визначене службове житло для постійного проживання без додержання встановленого законом порядку розгляду таких питань. Вказував, що однією з підстав для розгляду питання щодо виключення квартири з числа службової та забезпечення нею для постійного проживання є настання черги військовослужбовця для отримання житла. Позивач у своєму позові помилково вважає, що обов`язковою умовою для виключення квартири з числа службових є лише перебування військовослужбовців на квартирному обліку в Збройних силах України. Згідно довідки КЕВ м. Харкова від 28.02.2020, позивач перебуває на квартирному обліку в Чугуївському гарнізоні у загальній черзі з 23.11.2005 за № 213, черга позивача не є першочерговою, отже не виконана одна з умов для отримання житла шляхом зняття статусу службового з житла. Вважає, що правові підстави для задоволення вимог про зобов`язання КЕВ м. Харків звернутись з клопотанням до виконавчого комітету Чугуївської міської ради про виключення спірної квартири з числа службових відсутні.

Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без участі представника, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу із послужного списку особової справи № Б-232 ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України з 01.08.1994 та 19.08.2019 звільнений з військової служби в запас за ст. 26 ч. 5 п. 2 п.п. «а» - у зв`язку із закінченням строку контракту Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з правом носіння військової форми одягу (а.с. 24-25).

ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом з дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 (а.с. 23). В зазначену квартиру позивач ОСОБА_1 заселився на підставі службового ордера № 015345 від 27.08.2013, який видано виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, у зв`язку з проходженням військової служби (а.с. 19).

Рішенням житлово-побутової комісії військової частини НОМЕР_1 з даної квартири знято статус «службова», що підтверджується витягом з протоколу № 11 від 07.11.2014 (а.с. 21).

На цей час позивач є військовослужбовцем в запасі, має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни - учасником бойових дій, на підтвердження чого надано посвідчення серії НОМЕР_2 та довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальній цілісності України та про участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченнях їх здійснення (а.с. 15- 17), перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, що підтверджується довідкою про перебування на обліку (а.с. 22), але постійного житла до цього часу не отримав. Позивач мешкає в службовій квартирі, яка призначена для тимчасового проживання, а її службовий статус значно обмежує можливість реалізації встановлених чинним житловим законодавством житлових прав.

ОСОБА_1 звертався до КЕВ м. Харкова з проханням надати йому житло для постійного проживання, однак з відповіді № 165 від 13.01.2020 т.в.о. начальника КЕВ м. Харкова Бірюцького А. вбачається, що згідно окремого доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 № 19360/з, з метою створення службового житлового фонду у гарнізонах ЗСУ в зв`язку з реформуванням шляхів забезпечення військовослужбовців та осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку, житлом в межах чинного законодавства, надано відповідне розпорядження стосовно неподавання командирами військових частин, керівниками установ та організацій ЗСУ до квартирно-експлуатаційних відділів пропозицій щодо виключення житла із числа службового до окремого розпорядження (а.с. 18).

Згідно ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

На органи державної влади поширюється спеціально-дозвільний тип правового регулювання - заборонено все, що прямо не дозволено законом, тобто відповідачу дозволено лише те, що прямо передбачено законом.

За змістом положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається з підстав, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, не підлягають приватизації. Лише після вирішення питання про зняття з даного житла статусу службового, воно може бути приватизоване на умовах і в порядку, передбаченому Законом.

За змістом ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі підрозділів всіх видів і родів ЗСУ, як в воєнний, так і в мирний час. Учасникам бойових дій надаються зокрема, такі пільги, як першочергове забезпечення житлом осіб, що потребують поліпшення житлових умов.

Статтею 12 ч. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів 'їх січей» передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1081 від 3 серпня 2006 року, а саме: п. 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання; Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями на сьогодні передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше:

1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключено новозбудованого;

2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла виключено з числа службового;

3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб;

4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Таким чином, позивач має право обрати будь - який спосіб для забезпечення житлом, оскільки вказаним Порядком не передбачено, що Квартирно-експлуатаційний відділ повноважний вирішувати, яким чином забезпечити військовослужбовців житлом.

Посилання відповідача на окреме доручення заступника Міністра оборони України від 12.12.2019 № 19360/з позбавлене юридичного сенсу з огляду на те, що вказане доручення не є нормативно-правовим актом, який регламентує питання, пов`язані з предметом позову. Ніякого зв`язку вказане розпорядження з предметом спору не має та не може бути підставою для обґрунтування відмови від подання клопотання про виключення житла з числа службового.

Бездіяльність відповідача має наслідком унеможливлення реалізації права на житло, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.

Відповідно до п.10 розділу VІІ Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018 року, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Пунктом 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями встановлено механізм виключення житлового приміщення з числа службового, а саме: виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей приміщеннями, затвердженої Наказом міністерства оборони України 30.11.2011 № 737, регламентовано процедуру виключення житла з числа службового. Зокрема пунктом 3.5 визначено: для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї. Обов`язковою умовою для виключення квартир з числа службових є перебування військовослужбовців і осіб звільнених у запас або відставку, на квартирному обліку в ЗС України і відповідність займаного житла нормам законодавства, встановленим для даного населеного пункту, що буде підставою для зняття сім`ї військовослужбовця з квартирного обліку. Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.

Отже, позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, зокрема, на цей час позивач є військовослужбовцем звільненим в запас, має календарну вислугу більше 25 років, є учасником АТО, ветераном війни - учасником бойових дій, перебуває на квартирному обліку в КЕВ м. Харкова, але постійного житла до цього часу не отримав.

Питання виключення житла з числа службового має вирішуватися Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради, а не Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова. Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом з клопотанням начальнику гарнізону та командира військової частини. Не подаючи відповідне клопотання, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова прямо порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Крім того, чинним законодавством не встановлено підстав для відмови КЕВ у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Таким чином, внаслідок бездіяльності відповідача, позивач фактично позбавлений можливості реалізувати свої права на житло, що є порушенням житлових прав у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», яке набуло статусу остаточного 2 березня 2011 року, визнано, що в цій справі мало місце порушення прав заявників, гарантованих ст. 8 Конвенції. Зокрема Європейський суд з прав людини констатував, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийнятій рішення щодо їхнього права на житло. Пунктом 51 вказаного Рішення встановлено, що з огляду на ненадання державними органами належного обґрунтування для відхилення доводів заявників. Суд зазначив, що заявників було позбавлено адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо їхнього права на житло.

Таким чином, бездіяльність відповідача щодо неподання відповідного клопотання - є позбавленням адекватних процесуальних гарантій у процесі прийняття рішення щодо права на житло.

Доводи відповідача про недотримання правил черговості на отримання житла у разі звернення із клопотанням про виключення квартири із числа службових не спростовують висновків суду, оскільки клопотання про виключення квартири з числа службових лише створить правові умови для реалізації позивачем його права на житло.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки суд задовольнив позовні вимоги позивача, який звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 4, 10-12, 76-80, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

Ух в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити.

Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова подати до Чугуївської міської ради Харківської області клопотання про виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службових квартирно-експлуатаційного відділу

Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя -