ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/3987/19

провадження № 22-ц/4809/1009/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Олександрівська міськ державна нотаріальна контора № 1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (суддя Ніколаєв М. В.) від 07 квітня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник адвокат Ковальов Андрій Ігорьович, звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про тлумачення заповіту ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою Світланою Володимирівною, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 511. Просила визнати, що спадкоємцем Ѕ частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 замість зазначеної у ньому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свою вимогу позивачка обґрунтовувала тим, що 13 листопада 2009 року її мати ОСОБА_4 , склала заповіт, яким на випадок своєї смерті лишила розпорядження, а саме: усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, заповіла в рівних частках, по Ѕ частці, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

01 липня 2017 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, яким вона на випадок своєї смерті заповіла:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . - ј частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ј частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки ММЗ, моделі 81021, рік випуску 1987, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 01655, тип причіп легковий В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

При складанні заповіту від 01 липня 2017 року було неправильно зазначено ім`я позивачки: помилково вказано ї дошлюбне прізвище ОСОБА_7 , замість чинного ОСОБА_8 , а також помилково вказану дату її народження ІНФОРМАЦІЯ_5 замість правильної дати 30 липня 1952 року.

Прикрі помили у тексті заповіту стали на заваді в отриманні позивачкою свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про тлумачення заповіту відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що текст заповіту є чітким і зрозумілим, складений зі слів заповідача. З урахуванням того, що при тлумаченні заповіту не допускається внесення змін до змісту заповіту, а також того, що позивачка має можливість захистити свої права в інший спосіб, як спадкоємець за законом, місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вказала, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, вона вважає, що нею повністю доведено обставини, якими обґрунтовано позов. Ці обставини вказують, що ОСОБА_4 через свій старечий вік неуважно поставилася до складання заповіту, допустила помили у прізвищі та даті народження позивачки. Доказів існування такого спадкоємця, як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд не мав, а тому його протилежний за змістом висновок є припущенням. Намір спадкодавця заповісти позивачці частину майна підтверджується змістом попереднього заповіту. Суд безпідставно відхилив визнання позову відповідачами. Необґрунтованим є твердження суду про намір позивачки спотворити зміст заповіту.

Інші учасники справи не скористалися правом надати відзив на апеляційну скаргу.

Позиції сторін, висловлені в судовому засіданні

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Ковальов А. І. у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу, просили задовольнити її.

Інші учасники справи повідомленні судом про час, дату та місце розгляд у справи. але в судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_3 надіслав засобами електронного зв`язку заяву про розгляд справи у його відсутність. Повідомив, що заперечень проти апеляційної скарни він не має.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була ОСОБА_4 .

03 листопада 1973 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 , а її дошлюбне прізвище ОСОБА_7 змінено на прізвище чоловіка - ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (мати позивачки) померла.

На час смерті ОСОБА_4 належало право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

13 листопада 2009 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Хоменком В. Ю. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1406, відповідно до якого на випадок своєї смерті вона заповіла належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, в рівних частках, по Ѕ частці, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

01 липня 2017 року ОСОБА_4 склала новий заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Радовою С. В. та зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 511, в якому на випадок своєї смерті лишила таке розпорядження:

-Ѕ частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-ј частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

-ј частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

-транспортний засіб марки ММЗ, моделі 81021, рік випуску 1987, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , 01655, тип причіп легковий В, реєстраційний номер НОМЕР_2 заповіла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16 серпня 2018 року в Олекскандрійській міській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа № 376-2018 стосовно майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Із заявами про прийняття спадщини звернулися: 16 серпня 2018 року - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

30 січня 2019 року державний нотаріус Олександрійської міської державної нотаріальної контори № 1 Глазков Ю. В. письмово повідомив ОСОБА_1 про не є підтвердженим права позивачки на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 оскільки прізвища та дати народження призначених у заповіті від 01 липня 2017 року спадкоємців не збігаються з її відповідними даними.

Відповідно листа Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східно міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) від 26 лютого 2020 року, за результатами проведеної перевірки книг державної реєстрації народження по першим та другим примірникам по м. Олександрія та Олександрійському районі Кіровоградської області не значиться актового запису про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перевірка проведена за період з 01 січня 1949 року по 31 грудня 1955 року, також перевірено поновлені актові записи про народження з 01 січня 1955 року по теперішній час.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін з таких підстав.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до статей 1216, ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Право заповідача на призначення спадкоємців, право заповідача на визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, право заповідача на заповідальний відказ передбачені статтями 1235 1237 ЦК України.

Зокрема, ч. 1 ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частин 1 3 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав.

Згідно зі ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

За правилами ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Верховний Суд у складі об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах 3 та 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З огляду на викладене тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені ст. 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Межі тлумачення змісту правочину визначаються виходячи з кола осіб, які є його сторонами, та предмета правочину (тими відносинами, які врегульовано його сторонами).

Щодо заповіту, то за умови наявності у його тексті неясних або суперечливих положень, відповідне тлумачення може здійснюватися лише спадкоємцями за чинним заповітом або судом на підставі відповідної заяви спадкоємця за наявності між ним і іншими спадкоємцями спору з цього питання.

Інші особи не наділені правом тлумачення заповіту або звернення до суду з таким питанням.

Отже, у справах про тлумачення заповіту підлягає доведенню позивачем, зокрема, його належність до числа спадкоємців за заповітом.

Доведеність цієї обставини є обов`язковою умовою тлумачення заповіту судом, а не його метою.

Зазначення у заповіті ім`я спадкоємця (його складових) або дати його народження, які відрізняються від імені чи дати народження особи, яка вважає себе спадкоємцем за заповітом, не створює подвійного тлумачення його змісту і не потребує вжиття спадкоємцями або судом методів з`ясування дійсної волі спадкодавця.

У такому випадку постає питання належності особи до числа спадкоємців за заповітом або ж належності заповіту певній особі, яке підлягає вирішенню в інший спосіб.

Якщо в заповіті спадкодавець допустив помилку у зазначені імені або інших ідентифікаційних ознаках спадкоємця, що перешкоджає йому у реалізації спадкові права, то факт належності заповіту особі може бути встановлений судом в порядку окремого провадження (глава 6 розділу ІV ЦПК України), а за наявності щодо цього факту спору з іншими спадкоємцями в позовному провадженні.

Тож колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про хибність обраного позивачем способу усунення перешкод у реалізації прав на спадкування.

Крім того, суд відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які, на думку позивачки, полягали у безпідставному неприйнятті визнання позову відповідачами.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За відсутності підстав для тлумачення заповіту, заяви відповідачів про визнання позову суперечать закону, а тому не вони могли бути прийняті судом та враховані при ухвалені ним оскаржуваного рішення.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Аргументи апеляційної скарги позивачки не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Про судові витрати

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відхиленням апеляційної скарги позивача та залишенням без змін рішення суду першої інстанції про відмову в позові, підстави для компенсації понесених позивачкою судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 07 квітня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення виготовлене 13 жовтня 2020 року. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді Л. М. Дьомич

С. І. Мурашко