Справа № 199/9526/19
Провадження № 2/202/931/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

29 вересня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.,

за участю секретаря - Ситника С.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

перекладача - Неємех І.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги, ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , 2016 року народження, який проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. З квітня 2019 року батько дитини - відповідач не виконує жодного з обов`язків батька, покладених на нього законом. Участі у вихованні відповідач не приймає. Крім того, після рідких зустрічей Відповідача з сином, у останнього значно погіршився психо-емоційний стан, що призвело до необхідності відвідування психолога. У зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ОСОБА_1 просила суд позбавити батьківських прав відповідача відносно ОСОБА_5 , 2016 року народження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Мачуського О.М. для розгляду справи про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 16 січня 2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального провадження.

07.02.2020 року відповідачем по справі було подано Відзив на позовну заяву. Згідно вказаного відзиву. Відповідач заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що він вже протягом двох років не може спілкуватись з дитиною у зв`язку з перешкодами з боку ОСОБА_1 .. Також зазначив, що бажає залишитися батьком своєї дитини та виконувати свої обов`язки.

27.02.2020 року позивачем було подано відповідь на відзив, згідно якої остання заперечувала проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

04.03.2020 року відповідачем було надані додаткові пояснення, згідно відповіді на відзив.

30.07.2020 року ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не допомагає матеріально, під час приїзду до дитини влаштовує скандали, що шкодить психологічному стану всієї родини позивача.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Зазначив, що він бажає приймати участь у вихованні сина, разом з тим позивач робить все, щоб цьому перешкодити. Також зазначив, що жодних дій, які б могли бути підставою позбавити його батьківських прав, він не вчиняв.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі радив судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_5 . З 2018 року їй, зі слів ОСОБА_1 , відомо, що Відповідач застосовував насильство стосовно неї. 13.07.2019 відповідач також в телефонній розмові з нею погрожував всій родині позивача. Вказану телефонну розмову ОСОБА_6 записала та зверталась до правоохоронних органів. Також свідок повідомила, що була свідком скандалу, який відповідач влаштував при дітях. А одного разу Відповідач намагався силою увезти ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою позивача. Зазначила, що після народження дитини, відповідач почав агресивно себе вести. При цьому вона декілька разів бачила, як відповідач бурно сварився з позивачем та її матер`ю, лаявся при дитині. Також ОСОБА_9 повідомила, що бачила, як відповідач закрив свого сина в авто, від чого останній кричав та плакав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснила, що вона є сусідкою позивача. Зазначила, що бачила, як відповідач намагався силою увезти свого сина. Також повідомила, що бачила, як відповідач кидав каміння у позивача, від чого розбив вікно у будинку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, доходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 20.07.2016 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії НОМЕР_1 , виданого 21.10.2016 року Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Дніпропетровській області.

Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Частиною третьою статті 157 СК України закріплено, що той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох із урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Позивачем, як на підставу позову зазначено, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків. Разом з тим, відповідно до наявних в справі доказів та встановлених обставин у сторін складні напружені стосунки після розлучення, зокрема, у зв`язку з неможливістю врегулювання питання спілкування дитини з батьком. Відповідач звертався до суду з позовом про встановлення порядку спілкування з дитиною.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 18.02.2020 року вих. № 4/1-223 та Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12.03.2019 року ОСОБА_3 , за його позовом, встановлений порядок побачень з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 кожен четвер та неділю з 10:00 до 12:00 годин у присутності матері.

Крім того, згідно висновку Органу опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради від 22.07.2020 року вих. № 5/5-107, виходячи з інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, вживає активних дій щодо надання йому можливості спілкування з дитиною (звернення до суду для встановлення часу спілкування з дитиною тощо), суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення відповідача, батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Посилання позивача на наявність кримінальних переслідувань відносно Відповідача не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав згідно чинного законодавства.

Крім того, не було підставою звернення до суду та не встановлені в судовому засіданні факти жорстокого поводження відповідача з дитиною, які б могли стати підставою позбавити ОСОБА_3 батьківських прав згідно п. 3 ч. 1 ст. 164 СК України.

Суд критично ставиться до наданого позивачем Звіту про дослідження психологічного стану ОСОБА_5 , зробленого в рамках телепрограми «Один за всіх» каналу СТБ. Вказаний звіт, не є експертним дослідженням в розумінні положень ст. ст. 72,102 ЦПК України та ЗУ «Про судову експертизу». Крім того, зазначені в Звіті відомості в сукупності з наявними в справі доказами, не є достатніми для задоволення позовних вимог. З аналогічних причин суд критично сприймає наданий позивачем та досліджений в судовому засіданні фрагмент телепрограми «Один за всіх» каналу СТБ.

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Разом з тим суд звертає увагу Відповідача про недопустимість вчинення дій, які б при спілкуванні з дитиною могли зашкодити її психологічному та емоційному стану.

У відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витарти покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 164-166 Сімейного Кодексу України ст.ст. 141 ч.1, ч. 2 п. 1, ч. 8, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 280-285 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Повне рішення складено 08 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Мачуський