Справа № 523/1323/20
Провадження №2/523/2051/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" жовтня 2020 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Шевчук М.Є.

представників: позивача - адвоката Примакової В.В.

відповідача: адвоката Сметюх В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами в яких зазначила, що у неї, під час медичного обстеження, яке було проведено 02.07.2019р., було виявлено стан п/о лікування, резидуаліні елементи утворення у правому поперечному синусі та субтеноторіального із правої сторони. Поренцефалічна кіста лобової та тім`яної частини, в зв`язку з чим вона за станом здоров`я потребувала та на теперішній час потребує постійного стороннього догляду й допомоги. Позивач зазначає, що її дочка, - ОСОБА_2 відмовилась надавати їй матеріальну допомогу на лікування, за умови, якщо вона не подарує їй квартиру АДРЕСА_1 . Договір дарування був укладений 03.07.2019р. Як стверджує позивач, такий договір вона уклала під впливом тяжких життєвих обставин і на вкрай невигідних умовах, так як вона є інвалідом ІІ групи, страждає рядом важких хвороб, квартира є єдиним житлом, де вона зареєстрована та проживає, оплачує комунальні послуги. Посилаючись на вказані обставини позивач просить визнати недійсним договір дарування зазначеної вище квартири, з підстав передбачених ст. 233 ЦК України.

В судовому засіданні позивача, яка за станом здоров`я приймала участі в розгляді справи в режимі відеоконференція, її представник , яка була присутня в залі судового засідання пред`явлений позов підтримали, просить задовольнити.

ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечувала проти позову посилаючись на те, що вона завжди підтримувала свою матір й надалі продовжує її підтримувати незважаючи на наявність якихось вигаданих домовленостей. Бажання мати подарувати квартиру відповідач розцінює цілком логічним, так як вона є її єдиною дочкою, вона та її малолітні діти значний проміжок часу зареєстровані у спірній квартирі, намір подарувати квартиру, її мати висловлювала давно, навіть просила її дізнатися інформацію щодо нотаріального оформлення та оцінки майна. Посилаючись на недоведеність та безпідставність пред`явленого позову ОСОБА_2 просить відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач та її представник обставини викладені у письмовому відзиві підтримали, просять відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої, третьої ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом частини першої статті 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного.

Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Серед іншого, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Підсумовуючи зазначене вище, правочин може бути визнаний недійсним з підстав передбачених ст.233 ЦК України за сукупністю наступних обставин:

1. наявність у особи, що вчинює правочин, тяжких обставин: хвороба, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини;

2. правочин, повинен бути вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин;

3. правочин повинен бути вчинений особою добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки;

4. особа повинна усвідомлювати свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини.

Предметом спору у даній справі є визнання недійсними договору дарування, як укладеного під впливом тяжких для позивача обставин і на вкрай невигідних умовах ( ст.233 ЦК).

За змістом цієї норми та відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у постанові №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» тяжкою обставиною слід вважати особистий стан фізичної особи, членів її сім`ї чи родичів як крайня необхідність, тяжка хвороба, смерть годувальника, загроза втрати житла тощо, який примусив укласти правочин на вкрай невигідних для неї умовах, або обставину, для усунення чи зменшення розміру якої необхідно укласти правочин на вкрай невигідних умовах. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Обгтунтовуючи недійсність укладеного договору з посиланням на норми ст. 233 ЦК України, позивач наводить перелік тяжких обставин, за яких відбулось укладення правочинів, що не відповідали її внутрішній волі:

вона є інвалідом ІІ групи, що підтверджується посвідченням, серії НОМЕР_1 від 20.06.2004р. З ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 була встановлена І група інвалідності, безстроково;

страждає рядом важких хвороб (захворювання серцево-судинної системи);

в травні 2019р. перенесла операцію на головному мозку, а внаслідок супутньої хвороби (менінгіт), є неходячою та потребує постійного стороннього догляду;

квартира є єдиним житлом, де вона зареєстрована та після укладання договору дарування продовжує в ній проживати, оплачувати комунальні послуги.

Зазначені обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, - як кожна обставина окремо, та і їх сукупності - є тяжкими в розумінні ст.233 ЦК України і можуть бути підставами для визнання оспорюваного договору дарування недійсними.

Так, матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13.09.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В., реєстровий номер 2819, була власником кв. АДРЕСА_1 .

Перебуваючи в лікарні, після проведеної операції, ОСОБА_1 видала на ім`я ОСОБА_3 довіреність від 20.06.2019р. на розпорядження її майном, а також заяву про надання дозволу на укладання договору дарування, в зв`язку з зареєстрованим на жилавій площі малолітніми дітьми. Довіреність та заява були посвідчені приватним нотаріусом Трубачовою Г.І.

Договором дарування від 03.07.2019р., який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., реєстровий номер 1182, ОСОБА_3 , виступаючи за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 кв. АДРЕСА_1 .

Вказана квартира є єдиним житлом позивача, в якій вона після укладання договору дарування продовжує проживати.

Також, матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами по справі, що у лютому 2019р. під час медичного обстеження у ОСОБА_1 було виявлено об`ємне утворення ЗЧЯ із правої сторони, зокрема поренцефалічна кіста лобової та тім`яної лівої частини. В травні 2019р. стан здоров`я ОСОБА_1 погіршився та 23.05.2019р. їй було проведено операцію на головному мозку по видаленню пухлини. Під час люмбального дренування, яке проводилось 04.06.2019р., ОСОБА_1 захворіла на менінгіт, а як наслідок до стійкої втрати працездатності. З лікарні ОСОБА_1 була виписана 03.07.2019р. На теперішній час позивач є лежачою та потребує постійного стороннього догляду.

Тобто, підготовка та укладання договору дарування, відбувалась за декілька днів до та після проведеної ОСОБА_1 операції на головному мозку, та після ускладнення стану її здоров`я, пов`язаного з захворюванням на менінгіт, а як наслідок дає підстави стверджувати, що позивач на час відчуження квартири перебувала під впливом тяжкої обставини.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 , яка є подругою ОСОБА_1 , та на ім`я якої остання видала довіреність на укладання договору дарування показала, що на прохання ОСОБА_2 вона 20.05.2019р. позичала їй 5 тис. дол. США з метою проведення операції та лікування ОСОБА_1 . При цьому їй було відомо про стан здоров`я ОСОБА_1 , яка особисто попросила її оформити договір дарування на квартиру на ОСОБА_2 , інакше, остання погрожувала не надавати їй матеріальної допомоги. Частину позичених грошових коштів в розмірі 2,5 тис. дол. США ОСОБА_2 повернула їй в день укладання договору дарування.

Свідок ОСОБА_4 , чоловік ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що про укладання договору дарування він дізнався в грудні 2019р. від своєї дружини. На час перебування ОСОБА_1 в лікарні він надавав грошову допомогу, а гроші передавав ОСОБА_2 . Необхідності вчиненого дарунку його дружиною, пояснити не зміг.

Свідок ОСОБА_5 , батько ОСОБА_1 , зазначив, що він також надавав гроші на лікування своєї дочки. Гроші надавав ОСОБА_2 . Від своєї дочки він дізнався, що онучка, ОСОБА_2 після лікування обіцяла допомагати матері, а вона повинна подарувати їй квартиру.

Свідок ОСОБА_6 , двоюрідна сестра ОСОБА_1 в судовому засіданні зазначала, що ОСОБА_1 дійсно перебувала в тяжкому стані. При спілкуванні з ОСОБА_1 та вказувала на те, що дочка, ОСОБА_2 вимагає подарувати їй квартиру в обмін на надання їй допомоги та іншого вибору у неї не має. Такі розмови відбувались до проведення ОСОБА_1 операції.

Отже, покази допитаних свідків, які не суперечать один одному та не спростовуються іншими зібраними по справі доказами, вказують на те, що договір дарування був укладений ОСОБА_1 з метою усунення тяжких наслідків її хвороби, які б надавала її дочка ОСОБА_2 у вигляді допомоги. Укладаючи договір дарування ОСОБА_1 діяла добровільно. При цьому судом не встановлено, та сторонами не доведено, що під час укладання спірного договору ОСОБА_1 діяла під впливом помилки, омани або насильства.

Таким чином, тяжка хвороба ОСОБА_1 , операція, лікування від менінгіту, період реабілітації, вказують на перебування останньої у напруженому психічному стані, що посилювалось відсутністю достатнього матеріального забезпечення, як для проведення операції так і для реабілітації, що вказує на її перебування під впливом тяжких обставин на час укладання договору, які нерозривного знаходяться у причино-наслідковому зв`язку з вчиненням спірного правочину. Тобто, такий договір дарування був укладений ОСОБА_1 виключно для зменшення тяжких обставин, пов`язаних з її хворобою, шляхом отримання допомоги від своєї дочки ОСОБА_8 .

Отже, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що укладений договір дарування підлягає визнанню недійсним, як такий, що вчинений під впливом тяжкої обставини згідно із ст.233 ЦК України, оскільки фактично позивач в результаті нього була позбавлена свого єдиного нерухомого майна, яке є її єдиним місцем проживання. На момент укладення договору дарування позивач була інвалідом ІІ групи, страждає на низку захворювань, договір було укладено після операції та перенесеної хвороби та стало наслідком неможливістю пересуватися, та вимагає постійного стороннього догляду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір дарування було укладено на вкрай невигідних для позивачки умовах під впливом значних тяжких обставин, що не відповідало її внутрішній волі (передача майна в обмін на допомогу та догляд).

Суд не приймає до уваги заперечення ОСОБА_2 , так як такі суперечать зібраним по справі доказам та доводам, викладених позивачем у позовній заяві, які знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Також судом не приймаються до уваги покази свідка ОСОБА_9 , так як такі мають певні суперечності з обставинами встановленими судом. Покази свідка ОСОБА_10 не носять будь-якої інформацій щодо предмету спору, а зводяться лише до обставин, які характеризують особу ОСОБА_2 . Аналогічні покази надала в якості свідка ОСОБА_11 , мати чоловіка ОСОБА_2 , яка підтверджувала, що ОСОБА_2 достатньо час, в силу можливості, доглядала за ОСОБА_1 в лікарні.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен аргумент (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Згідно статті 141 ЦПК України суд стягує з ОСОБА_2 несплачений судовий збір на користь держави в розмірі 840,80грн.

В силу статті 137 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правничу допомогу, згідно наданого з боку її представника, адвоката Примакової В.В., розрахунку витрат на правничу допомогу (детальний опис робіт) в розмірі 20 000,00грн. При цьому суд наголошує, що згідно приписів частини п`ятої та шостої статі 137 ЦПК України доведеність неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Втім, такого клопотання з боку сторін до суду не надходило.

Керуючись ст.ст. 12,13,76,141,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, задовольнити у повному обсязі.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 03 липня 2019р., укладеного між ОСОБА_1 , в інтересах та від імені якої діяла за довіреністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Трубачовою Н.О., 03 липня 2019р., реєстровий номер 1182.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 жовтня 2020р.

Суддя