ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1708/19 Номер провадження 22-ц/814/1283/20Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Панченка О.О.

Суддів: Карпушина Г.Л.., Пікуля В.П.

Розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2019 року, у складі головуючого судді Тімошенко Н.В., дата виготовлення повного тексту рішення 31 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

В липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» посилалося на те, що 17.09.2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 17.09.2018-100003541 на суму 4000,00 грн з терміном повернення до 01.10.2018 року та сплатою відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1120,00 грн.

Проте за відповідачем ОСОБА_1 за указаним кредитним договором утворилась зоборгованість.

Посилаючись на викладене ТОВ «Споживчий центр» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 9119,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4000,00 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в розмірі 1120,00 грн та штрафа в сумі 3999,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2020 року позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 17.09.2018-100003541 від 17.09.2018 року в сумі 5120,00 грн.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за кредитним договором в сумі 3999,00 грн відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір в розмірі 384,20 грн.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Представник ТОВ «Споживчий центр» Шкромида Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні штрафу та ухвалити нове, яким задовольнити позовні ТОВ «Споживчий центр» в частині стягнення штрафу розмірі 3999,00 грн та стягнути судовий збір, який був сплачений позивачем за подання позовної заяви в розмірі 1921,00 грн та за подання апеляційної скарги в розмірі 2881,50 грн.

Зазначає, що позивачем було заявлено вимогу про стягнення неустойки не в повному обсязі в розмірі 3999,00 грн. при тому, що збитки складають 5120,00( сума кредиту, яка була отримана і не повернута відповідачем в розмірі 4000,00 грн та сума відсотків за користуванням кредитом в розмірі 1120,00 грн.)

Наголошує, що ТОВ «Споживчий центр» заявляло позовні вимоги про стягнення не всієї неустойки, а лише її частини, яка є меншою розміру збитків, а тому норма частини 3 статті 551 ЦК України про право суду зменшити розмір неустойки застосуванню не підлягає.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 17.09.2018 року було укладено кредитний договір № 17.09.2018-100003541 про видачу кредиту у розмірі 4000 грн на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення 01 жовтня 2018 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1120 грн.

Факт укладення кредитного договору № 17.09.2018-100003541 від 17.09.2018 року та отримання кредиту у розмірі 4000 грн підтверджується видатковим касовим ордером.

Відомості про повернення кредитних коштів зі сплатою процентів, отриманих відповідно до договору № 17.09.2018-100003541 від 17.09.2018 у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до розрахунку заборгованості ОСОБА_1 має заборгованість, а саме: 4000,00 грн. - за тілом кредиту, 1120,00 грн. - за відсотками за користування кредитом, 27 955,20 грн. - штраф за весь період прострочення. Всього 33075,20 грн.

Разом з тим ТОВ «Споживчий кредит» окрім тіла кредиту та відсотків просило стягнути штраф частково у розмірі 3999,00 грн., відтак загальна сума заборгованості становить 9119,00 грн. (а.с. 4)

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання.

Відповідно до п. 7.1. Кредитного договору, у разі несплати Кредиту та/або Процентів у строки встановлені Договором, сума зобов`язань по погашенню Кредиту та/або Процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми Кредиту та нарахованих Процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п. 5.4. Кредитного договору

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 17.09.2018-100003541 від 17.09.2018 року суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість ОСОБА_1 виникла внаслідок невиконання умов кредитного договору, тому вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитом підлягає до задоволення, а саме стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 4000 грн та розмір процентів за користування кредитом 1120 грн.

Відмовляючи в частині вимоги про стягнення штрафу за прострочення зобов`язання в розмірі 3999,00 грн. суд зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння ОСОБА_1 збитків ТОВ «Споживчий центр».

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 23 квітня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Враховуючи, що апелянт оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, апеляційний суд перевіряє його законність та обґрунтованість саме в цих межах.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за договором у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

В порушення зазначених норм закону та умов договору ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, визначених договором, та у встановлений строк не сплатив передбачених договором платежів та відсотків в повному обсязі. В результаті утворилась заборгованість: 4000,00 грн. - за тілом кредиту; 1120,00 грн. - за відсотками за користування кредитом, та штрафу у розмірі 27955,20 грн.

Колегія суддів зазначає, що п. 5.4 Кредитного договору чітко визначено, що у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом.

Також, слід звернути увагу, що сторони на власний розсуд визначили зміст зазначеного п. 5.4 Кредитного договору.

Відмовляючи в частині вимоги про стягнення штрафу за прострочене зобов`язання та несвоєчасність сплати боргу суд першої інстанції зазначав, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння ОСОБА_1 збитків ТОВ «Споживчий центр».

Згідно з частиною третьою статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014р. у справі №6-100цс14, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Судом першої інстанції не враховано, що ч.3 ст.551 ЦК України судам надано право саме зменшення розміру неустойки, а не звільнення від такої сплати взагалі.

Згідно з частиною 2 статті 22 ЦК України збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла би реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В обґрунтування своїх позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» надало розрахунок заборгованості з якого слідує, що заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 4000 грн, розмір заборгованості за процентами за користування кредитом - 1120 грн, а розмір штрафу складає - 3999,00 грн. від загального його розміру 27955,20.

З наведеного вбачається, що заявлений розмір штрафу позивачем менший розміру заборгованості за кредитним договором (реальні збитки) та заборгованості за процентами за користування кредитом (упущена вигода) і загалом становить 5120 грн (4000+1120), а тому розмір штрафу 3999,00 грн не перевищує розміру збитків, понесених кредитором внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

Натомість суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про відсутність доказів заподіяння ТОВ «Споживчий центр» збитків й не звернув уваги на те, що отримана і неповернута в обумовлені договором строки сума кредиту також є збитками (реальними збитками) позивача.

А відтак, ч.3 ст.551 ЦК України може бути застосована, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення районного суду в частині відмови у стягненні штрафу в розмірі 3999,00 грн. підлягає скасуванню.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині, а саме в частині стягнення штрафу - змінити стягнувши з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» штраф в розмірі 3999,00 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, і зміною рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» штрафу стягненню підлягають судові витрати по сплаті судового збору за подання позову (1921 грн) та апеляційної скарги (2881,50 грн)а всього в сумі 4802,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 31 жовтня 2019 рокув частині стягнення штрафа й розподілу судових витрат скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» штраф за кредитним договором № 17.09.2018-100003541 від 17 вересня 2018 року в розмірі 3999,00 ( три тисячі дев`ятсот дев`яносто дев`ять ) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви (1921 грн) та апеляційної скарги (2881,50 грн), а всього в сумі 4802,50 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді: Г.Л. Карпушин

В. П. Пікуль