Справа № 184/492/20
Номер провадження 2/184/223/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Гукової Р.М,

за участю секретаря судового засідання - Бринзи Л.І.,

позивача - ОСОБА_1 ,

третьої особи - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області з позовною заявою до АТ «Покровський ГЗК» про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я, посилаючись на наступні обставини.

17.06.1999р. позивач був прийнятий на роботу на ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» (на даний час АТ «Покровський ГЗК») машиністом бульдозера 5 розряду; з 06.06.2001р. переведений слюсарем черговим і по ремонту обладнання 4 розряду; з 03.12.2003р. переведений помічником машиніста екскаватора 5 розряду; з 16.09.2004р. переведений помічником машиніста 6 розряду; з 20.05.2011р. переведений машиністом екскаватора; з 01.03.2018р. переведений помічником машиніста екскаватора 6 розряду. Таким чином стаж роботи позивача на підприємстві становить 20 років.

11.04.2019року при виконанні трудових обов`язків з позивачем ОСОБА_1 стався нещасний випадок, а саме: близько 03 год. 30 хв. стався обвал ґрунту з листів зносу конусу роторного колеса, внаслідок чого останній був травмований в область голови, шиї та верхньої частини спини. Внаслідок чого позивача 16.07.2019р. було визнано інвалідом 3 групи та втратою 30% професійної працездатності. Проведеною відповідачем АТ «ПГЗК» перевіркою, визнано нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом. У зв`язку з отриманою травмою, позивач поніс значну моральну шкоду, яка виражається у фізичному болю, емоційних, душевних та моральних стражданнях, які він переніс. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з АТ «ПГЗК» на його користь відшкодування моральної шкоди, заподіяну ушкодженням здоров`я в сумі 41730,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з викладених в позовній заяві підстав, та просив їх задовольнити.

Повноважний представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце слухання справи відповідач був повідомлений належним чином, в порядку передбаченому ЦПК України

Водночас, на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, підписане О.В.Петечко як представником АТ «ПГЗК», яка діє згідно довіреності від 02.01.2020р. №20, копія якої знаходиться у матеріалах справи.

Разом з тим, як слідує із матеріалів справи, строк дії довіреності від 02.01.2020р. №20, відповідно до якої Петечко О.В. уповноважено на представництво інтересів відповідача у суді закінчився - 10.06.2020р., а отже клопотання про відкладення підписано не уповноваженим представником.

Згідно ст..223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Зі змісту п.25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", слідує, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено.

З огляду на наведене, заслухавши думку учасників процесу, які заперечували проти відкладення розгляду справи, посилаючись на затягуванням відповідачем строків вирішення даного спору, суд, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, прийшов до висновку про продовження судового розгляду згідно ст..223 ЦПК України та з урахуванням того, що відповідач є юридичною особою - товариством, яке не обмежене у можливості та праві мати декількох представників, та за відсутності можливості у одного із представників юридичної особи брати участь у судовому засіданні, юридична особа не позбавлена можливості делегувати таке право іншому представнику.

Згідно відзиву на позовну заяву АТ «ПГЗК» проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 41 730 грн. заперечує у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість останніх. Так в обґрунтування своїх заперечень відповідач вказує на те, що головною причиною нещасного випадку, що трапився із позивачем є порушення ним самим вимог законодавства з охорони та гігієни праці та недбале ставлення до стану свого здоровя, з огляду на що мала місце груба необережність потерпілого, яка відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 року є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди. Також відповідач вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що саме від нещасного випадку він терпить моральні і фізичні страждання, а також не надано доказів, які обґрунтовують заявлену до стягнення суму моральної шкоди. Разом з тим, згідно наданого відповідачем відзиву, АТ «ПГЗК» не заперечує, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганцевих руд є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю.

Третя особа у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 не заперечувала, зазначивши про те, що під час виконання позивачем своїх службових обов`язків із ним трапився нещасний випадок, внаслідок чого останньому було завдано шкоду здоров`ю.

Суд, вислухавши доводи позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в сукупності, прийшов до наступного висновку.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 17.06.1999р. був прийнятий на роботу на ВАТ «Орджонікідзевський ГЗК» машиністом бульдозера 5 розряду; з 06.06.2001р. переведений слюсарем черговим і по ремонту обладнання 4 розряду; з 03.12.2003р. переведений помічником машиніста екскаватора 5 розряду; з 16.09.2004р. переведений помічником машиніста 6 розряду; з 20.05.2011р. переведений машиністом екскаватора; з 01.03.2018р. переведений помічником машиніста екскаватора 6 розряду, що підтверджується записом з трудової книжки (а.с.10-14).

21.10.2019р. був звільнений за станом здоров`я на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записом з трудової книжки (а.с.15).

З акту №5 повторного розслідування нещасного випадку, що стався 11 квітня 2019р. о 03 год. 30 хв. вбачається, що під час виконання зварювальних робіт на ковші близько 03 год. 30 хв. 11 квітня, на ОСОБА_1 обвалилася частина ґрунту з листів зносу конусу роторного колеса, від чого він на мить знепритомнів і впав на грунт.

Висновком комісії встановлено, що нещасний випадок з помічником машиніста екскаватора ОСОБА_1 визнано таким, що пов`язаний з виробництвом.

У зв`язку з отриманим професійним захворюванням ОСОБА_1 було визнано інвалідом 3 групи та втрату 30% професійної працездатності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААБ №214604 від 01 серпня 2020р. (а.с.27).

Згідно виписки із медичних карт №3917, 2367, 3917 стаціонарного хворого, виданою КП «ЦМЛ м. Покров`ДОР» ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі з діагнозом: наслідки виробничої сочетаної ЧМТ та травми шийного відділу хребта, антено-вегетативний синдром, струс головного мозку, цефалгія (а.с.29-33).

Згідно виписки із медичної карти №11220 стаціонарного хворого, виданою КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечнікова» ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у даному закладі з діагнозом: стійкий больовий та мишечнотонічний синдром, 1 ступеню статико-динамічне порушення функціонування хребта на фоні остеохондрозу хребта 2-3 ст., наслідки виробничої сочетаної ЧМТ, вегетативний та цефалічний синдром (а.с.34-35).

Отже, факт того, що захворювання позивача є професійним, тобто отриманим внаслідок нещасного випадку на виробництві встановлений актом повторного розслідування нещасного випадку, що стався 11 квітня 2019р. о 03 год. 30 хв., медичними довідками МСЕК, виписками із медичної карти стаціонарного хворого.

Таким чином, між захворюванням позивача та нещасним випадком на виробництві встановлений причинний зв`язок, що передбачає право останнього на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.4 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні та здорові умови праці.

Стаття 153 КЗпП України встановлює, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно частин 1, 3 ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Ст.237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за приписами п.1 ч.2 коментованої статті, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стаття 1187 даного нормативного акту під джерелом підвищеної небезпеки визначає діяльність, яка пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Аналогічне впорядковано й судовою практикою, а саме п.4 постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.5 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до яких джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю з нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням, або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших людей.

У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Як встановлено у судовому засіданні та вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідач не заперечує та визнає, що здійснювана ним діяльність з виробництва марганцевих руд є джерелом підвищеної небезпеки з властивістю підвищення ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю.

Таким чином, враховуючи приписи ст.82 ЦПК України, оскільки вказані обставини визнані сторонами, останні не підлягають доказуванню під час судового розгляду даної цивільної справи.

Разом з тим, відповідач заперечує проти позовних вимог позивача, оскільки останній грубо порушив техніку безпеки, а саме: вимоги п.1.8 «Інструкції з охорони праці №15 для електрогазозварювальника», затвердженою наказом ПАТ «ПГЗК» від 01.03.2018р. №ОД-30-65211342 та п.п.1.7,1.8,2.4 «Інструкції з охорони праці №66 для помічника машиніста екскаватора роторного», затвердженою наказом ПАТ «ПГЗК» від 07.09.2016р. №ОД-1339 в частині нехтування особистою безпекою та здоров`ям.

Право на звернення до суду про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи виникає у зв`язку з настанням певних подій: каліцтво, ушкодження здоров`я або смерть фізичної особи.

Розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Як вказує позивач, у зв`язку із професійним захворюванням його визнано інвалідом 3 групи з 30% втратою професійної працездатності, він безповоротно втратив здоров`я та був звільнений із роботи, змушений щорічно проходити лікування в умовах стаціонару, зважаючи на що позивачу завдано моральної шкоди, яка виражається у фізичному болі, емоційних, душевних і моральних стражданнях, які він переносить по теперішній час.

Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв`язку між хворобою позивача та його роботою, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відповідності до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому суд враховує висновки Конституційного Суду України, які наведені у рішенні №1-рп/2004 від 27.01.2004 року про те, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від втрати працездатності спричиняють моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Отже, сам факт спричинення позивачу ушкодження здоров`я внаслідок виконання останнім своїх трудових обов`язків спричиняє йому моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав та зазнає на даний час у зв`язку із ушкодженням здоров`я, неможливістю його повного відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, а відтак посилання відповідача на те, що позивачем не доведено, що саме від нещасного випадку він терпить моральні страждання - суд вважає необґрунтованими.

Так, при визначені розміру належного позивачу відшкодування, суд враховує роз`яснення, які викладені у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Крім того, визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить із конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань; з того, що ці страждання у позивача довічні.

Разом з тим, у відповідності до ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із п.8 Акту №5 повторного розслідування нещасного випадку, що стався 11 квітня 2019р. о 03 год. 30 хв. встановлено, що позивач порушив вимоги п.1.8 «Інструкції з охорони праці №15 для електрогазозварювальника», затвердженою наказом ПАТ «ПГЗК» від 01.03.2018р. №ОД-30-65211342 та п.п.1.7,1.8,2.4 «Інструкції з охорони праці №66 для помічника машиніста екскаватора роторного», затвердженою наказом ПАТ «ПГЗК» від 07.09.2016р. №ОД-1339 в частині нехтування особистою безпекою та здоров`ям.

Таким чином, враховуючи, що поведінка позивача сприяла настанню нещасного випадку, внаслідок чого йому було завдано шкоду здоровю, заявлена до стягнення сума моральної шкоди підлягає зменшенню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandaliv. The United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, №94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Суд зазначає, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, разом з тим, враховуючи наявність, у тому числі і вини позивача у настанні нещасного випадку на виробництві, суд вважає заявлену до стягнення суму 41730,00 грн. дещо завищеною.

З огляду на наведене, враховуючи характер та обсяг душевних, фізичних, емоційних страждань позивача, які спричинені йому травмуванням на виробництві, які виражаються у фізичному болі, необхідності постійно проходити лікування, оскільки позивач став інвалідом 3 групи, втрати роботи у зв`язку із травмуванням, неможливість у повній мірі реалізувати себе у професійній сфері, оскільки позивачем втрачено 30% працездатності та наявні медична заборона щодо виконання певних робіт, у зв`язку із чим позивачем втрачено життєві зв`язки, які були наявні до травмування, що у свою чергу вимагає від останнього додаткових зусиль для організації свого життя, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає за можливе та необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 40 000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом, і вважає, адже саме такий розмір відшкодування відповідатиме моральним стражданням позивача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, що в силу п.2 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору.

Разом з тим, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги.

За таких обставин, судовий збір слід стягнути із відповідача в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 11, 13, 76-83, 265-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Покровський гірничо-збагачувальний комбінат», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяною ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» (53300, Дніпропетровська область, м. Покров, вул. Центральна, 11, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 40 000,00 грн. (сорок тисяч) грн.

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПОКРОВСЬКИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в сумі 805,94 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Орджонікідзевський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.10.2020р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду Р. М. Гукова