Справа № 639/2186/20
Провадження № 2-з/645/44/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ульяніч І.В.,

за участю секретаря Савченко В.Ю.

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансових платежів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Бєлолипецьких Г.С., звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансових платежів, в якій просить суд накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 на праві приватної власності.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову, заявник зазначає, що 24 грудня 2019 року між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір про наміри та завдаток. Договір підписано від імені та в інтересах ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , яка діяла на підставі Довіреності від 03 грудня 2019 року.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Заявник (покупець) зобов`язався купити, а ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався продати об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

За умовами п. 2.4. Договору, в забезпечення виконання сторонами зобов`язань за майбутнім договору купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна, заявник видав, а ОСОБА_4 отримав до підписання Договору завдаток в сумі 23 000 грн.

Право власності на нерухоме майно мало бути передане заявнику у строк не пізніше 17 годин 31 січня 2020 року, шляхом укладення нотаріально засвідченого договору купівлі- продажу із подальшою державною реєстрацією.

Проте, протягом дії Договору заявник дійшов обґрунтованих сумнівів щодо добросовісності ОСОБА_2 , як власника та продавця об`єкта нерухомості.

Зокрема, відповідно до відомостей із Єдиного державного реєстру судових рішень, на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , накладався арешт в межах розгляду справи № 638/4799/17. Окрім цього, позовними вимогами позивача у зазначеній справі є визнання недійсними довіреностей на продаж майна, за якими, як зазначалося у позовній заяві, здійснювалося відчуження об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 проти волі довірителя.

Відповідно до п. 2.1. Договору, ОСОБА_2 гарантує, що об`єкт нерухомості нікому іншому не продано, не подаровано, не відчужено в інший спосіб, не заставлено, в спорі, або під забороною не знаходиться, правами третіх осіб не обтяжений, а також не перебуває в податковій заставі.

В той же час, ОСОБА_2 жодним чином не було повідомлено заявника про факт наявності судових спорів. Враховуючи наведене, заявник має достатні підстави сумніватися у добросовісності ОСОБА_5 та відсутності ризиків придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

З метою повідомлення ОСОБА_6 про відмову від укладення договору купівлі- продажу нерухомого майна та необхідність повернути заявнику безпідставно утримані ОСОБА_2 грошові кошти, 29 січня 2020 року представником Заявника було направлено на адресу ОСОБА_2 цінним листом, з описом вкладення, Лист-вимогу, у якому викладено вимоги заявника повернути сплачені ним грошові кошти в сумі 23 000 грн..Проте, ОСОБА_2 не вчинив жодних дій щодо добровільного повернення заявнику 23 000 грн., жодних відповідей на Лист-вимогу не надав.Заявник вважає, що сплачені ним грошові кошти сумою 23 000 грн. підлягають стягненню із ОСОБА_2 .. Таким чином, предметом позову, який забезпечується цією Заявою є стягнення з ОСОБА_2 25 000 грн. авансових платежів, сплачених заявником за Договором про наміри та завдаток від 24 грудня 2019 року.

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову може створити реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та істотно ускладнити поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду, оскільки ОСОБА_2 вчинялися систематичні дії щодо ухилення від виконання свого обов`язку повернути грошові кошти, сплачені заявником, а також від ведення будь-яких комунікацій із заявником та його представниками щодо досудового врегулювання спору. ОСОБА_2 допустив умисне та тривале порушення свого обов`язку гарантувати відсутність обтяжень, обмежень та спорів, який встановлено Договором про наміри та завдаток від 24 грудня 2019 року, не надав жодних пояснень щодо причин такого порушення, природи спору, який було вирішено в межах розгляду справи № 638/4799/17.

Заявник вважає, що накладення арешту на належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 є співмірним заходом забезпечення позову, оскільки вартість такого будинку приблизно дорівнює ціні позову, тому вважає, що слід накласти арешт на майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , а саме, на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки між ним та ОСОБА_2 дійсно існує спір, а невжиття таких заходів може створити реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та істотно ускладнити поновлення порушених прав заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

За приписами ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Враховуючи, що відповідно положень ЦПК України розгляд заяви здійснювався судом за відсутності учасників справи, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши заяву з доданими до неї документами, приходить до наступного. Частиною першою ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Відповідно до п.1, 2 ч.1ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.1.ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Заява про забезпечення позову не містить посилання на беззаперечні мотиви, за якими заявник вважає, що ефективний захист, порушених чи оспорюваних його прав або інтересів буде ускладненим чи неможливим без вжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на будинок, та для його поновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також не вказано в чому полягає значимість таких зусиль.

При цьому варто враховувати, що заявник не підтвердив за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 викладено правову позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обгрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Так, позивач звернувся до суду з вимогою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансових платежів та стягнення з відповідача 23 000 грн., в той час як заява про забезпечення позову полягає у накладенні арешту на будинок, що унеможливлює встановити співмірність позовних вимог. Крім того, зазначений позивачем захід забезпечення позову як накладення арешту, взагалі немотивований.

В заяві заявником не наведено вмотивованого обґрунтування того, що невжиття таких заходів забезпечення позову ускладнить або унеможливить виконання рішення суду; не зазначені обставини та не надані документи, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі звернення заявника до суду з позовом.

Враховуючи викладене, та у відповідності з зазначеними нормами процесуального права суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.149-153,260 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до ОСОБА_2 про стягнення авансових платежів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2020 року.

Суддя І.В. Ульяніч