Провадження 22-ц/812/782/20 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

19 травня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем Біляєвої В.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухваленого 24 лютого 2020 року, вступна та резолютивна частини якого проголошені о 16.47 год., повний текст складений 26 лютого 2020 року, під головуванням судді Кокорєва В.В., в приміщенні цього ж суду, у справі № 489/31/20, за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - первинна профспілкова організація Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» Миколаївської обласної ради, зазначив третю особу яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору первинну профспілкову організацію Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», ОСОБА_3 про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 квітня 2013 року він в порядку переведення з Баштанської ЦРЛ прийнятий на роботу в Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, де обіймав посаду фельдшера швидкої медичної допомоги пункту постійного базування смт. Баштанка Миколаївської області, станції швидкої медичної допомоги м. Новий Буг Миколаївської області.

Згідно графіку роботи на листопад 2019 року, складеного старшим фельдшером ОСОБА_4 , позивач повинен чергувати цілодобово протягом 24 годин, починаючи з 8.00 год 24 листопада по 8.00 год 25 листопада 2019 року. Однак такий графік змінності припав на його день народження, у зв`язку з цим, позивач попередньо узгодивши із старшим фельдшером ОСОБА_4 , відпрацював 24 листопада 2019 року з 08:00 год. до 18:00 год. Починаючи з 18:00 год. 24 листопада 2019 року до 08:00 год. 25 листопада 2019 року попросив щоб замість нього попрацювала фельдшер ОСОБА_5 . Він, в свою чергу, пообіцяв при наступних змінах відпрацювати за ОСОБА_5 , тобто помінявся змінами. У зв`язку з чим, між ним та ОСОБА_5 було складено акт про передачу робочої зміни, про що ОСОБА_4 мала повідомити завідуючого Новобузької СШМД.

Крім того, 24 листопада 2019 року ввечері він не зміг продовжувати роботу ще й тому, що в нього о 17:30 год. значно погіршився стан здоров`я.

Позивач також зазначав, 24 листопада 2019 року він запізнився на роботу та замість 8.00 год прийшов о 09:30 год. Таке запізнення було викликано тим, що зранку йому довелося вирішувати питання, пов`язані з ремонтом приміщення пункту постійного базування в с. Лоцкине.

11 грудня 2019 року, наказом головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ( далі - МОЦЕМД та МК ) Миколаївської обласної ради від 10 грудня 2019 року №1185-к/тр (розпорядження) позивача звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Посилаючись на незаконність звільнення, оскільки його відсутність на робочому місці з 24 на 25 листопада 2019 року, протягом 14 год мала місце з поважних причин, позивач просив про задоволення позову.

Також позивач вказував, що він не був запрошений на засідання профкому, а розгляд питання про надання згоди профспілковою організацією на звільнення відбувалося без його участі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, а саме невірне тлумачення закону, який регулює спірні правовідносини.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилався на те, що відсутність його на роботі була зумовлена поважними причинами, оскільки в цей день захворів, що виключає прогул. Дану обставину підтвердила свідок ОСОБА_6 в суді першої інстанції, пояснення якої суд не прийняв до уваги.

Судом залишено поза увагою й акт від 24 листопада 2019 року про передачу робочої зміни в якому теж зазначено про його хворобу, а також письмові пояснення на ім`я головного лікаря. Крім того, суд помилково не прийняв до уваги наукову статтю про особливості захворювання на ГРВІ, в якій висвітлено ознаки, симптоми захворювання та тривалість інкубаційного періоду.

Вказував, що не мав об`єктивної можливості звернутися своєчасно до сімейного лікаря, оскільки 24 листопада 2019 року припадав на вихідний і Лоцкинська лікарня не працювала, а наступні дні лікувався вдома.

Апеляційна скарга також містить посилання на те, що відсутність позивача на робочому місці 24 листопада 2019 року з 8.00 до 10.30 год тривала менше ніж три години, що не можна вважати прогулом.

Звертає увагу, що не був запрошений на засідання профкому, а розгляд питання про надання згоди профспілковою організацією на звільнення відбувалося без його участі.

09 квітня 2020 року відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що згідно запису трудової книжки ОСОБА_1 прийнятий на роботу 01 квітня 2013 року на посаду фельдшера виїзної бригади швидкої медичної допомоги пункту постійного базування смт. Баштанка (с. Лоцкине), станції швидкої медичної допомоги м. Новий Буг у порядку переведення з Баштанської ЦРЛ.

Згідно п.1.3 п.7.1 посадової інструкції фельдшера виїзної бригади Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф, затвердженої головним лікарем МОЦЕМД та МК, з якою ознайомлено ОСОБА_1 , фельдшер безпосередньо підпорядковується старшому фельдшеру, керівнику структурного підрозділу, завідувачу відділом (відділенням).

Обов`язки старшого фельдшера Новобузької станції швидкої медичної допомоги пункту постійного базування смт. Баштанка (с. Лоцкине) покладено на ОСОБА_4 .

Відповідно витягу з Правил внутрішнього трудового розпорядку МОЦЕМД та МК, затвердженої загальними зборами трудового колективу 10 квітня 2013 року, в закладах охорони здоров`я, пов`язаних з наданням медичної допомоги населенню, застосовується щомісячний підсумований облік робочого часу в межах місячної норми робочого часу із затвердженням відповідного графіка змінності. Графік змінності затверджується власником або уповноваженим ним органом і доводиться до працівників не пізніше ніж за один місяць до введення його у дію.

Правилами внутрішнього трудового розпорядку також визначено режим роботи виїзної бригади швидкої медичної допомоги пункту постійного базування смт. Баштанка (с. Лоцкине), у будні дні з 18.00 до 8.00 год, а у вихідні та святкові дні цілодобово.

Наказом головного лікаря МОЦЕМД та МК № 140 л від 03 липня 2018 року контроль за додержанням працівниками встановленого режиму робочого часу покладено на завідувача Новобузької станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 та старшого фельдшера Новобузької станції швидкої медичної допомоги пункту постійного базування смт. Баштанка (с. Лоцкине) ОСОБА_4 .

Відповідно до графіку роботи медичних працівників пункту постійного базування с. Лоцкине на листопад 2019 року, ОСОБА_1 мав працювати цілодобово з 8.00 год 24 листопада по 8.00 год 25 листопада.

Із графіком чергувань ОСОБА_1 був належним чином обізнаний, про що останній не заперечував.

24 листопада 2019 року ОСОБА_1 запізнився на роботу, а саме: з`явився о 10.30 год, таким чином, був відсутній на робочому місці.

Крім цього, в цей же день, відпрацювавши до 18.00 год., самовільно, без попередження та погодження таких дій з керівництвом підприємства, залишив робоче місце у робочий час та після цього на роботу не вийшов.

Відсутність ОСОБА_1 на робочому місці була зафіксована у акті про передачу робочої зміни від 24 листопада 2019 року складеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

За фактом не виходу на роботу позивача, старшим фельдшером Новобузької станції швидкої медичної допомоги пункту постійного базування с. Лоцкине ОСОБА_4 на ім`я головного лікаря МОЦЕМД та МК, в цей же день складено рапорти, в яких повідомлялося, що 24 листопада 2019 року черговий фельдшер ОСОБА_1 не заступив на чергування з 8.00 год до 10.30 год та не вийшов на роботу відповідно до встановленого графіка чергувань з 18.00 год по 8.00 год 25 листопада 2019 року нікого не попередивши (т.1 а.с.62, 63).

Також ОСОБА_4 в телефонному режимі сповістила завідувача Новобузької станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 , який неодноразово намагався в телефонному режимі з`ясувати причину не виходу ОСОБА_1 на роботу, але останній на телефонні дзвінки не відповів (т.1 а.с.64).

Наступного дня, 25 листопада 2019 року про вказаний факт завідувач Новобузької станції швидкої медичної допомоги ОСОБА_7 доповів головному лікарю МОЦЕМД та МК.

26 листопада 2019 року наказом головного лікаря МОЦЕМД та МК створено комісію для розслідування вказаного випадку, а позивача відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до з`ясування обставин відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня (т.1 а.с.66,73).

Щодо причин відсутності на робочому місці 24 листопада 2019 року з 18.00 год по 8.00 год 25 листопада 2019 року, ОСОБА_1 надав на ім`я головного лікаря МОЦЕМД та МК письмові пояснення в яких зазначив, що оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього був день народження, попросив фельдшера ОСОБА_5 попрацювати замість нього з 18.00 год 24 листопада 2019 року по 8.00 год 25 листопада 2019 року.

В наданих ОСОБА_1 інших письмових поясненнях від 25 квітня 2017 року вказав, що попросив ОСОБА_5 його замінити оскільки захворів.

З приводу запізнення на роботу 24 листопада 2019 року, вказував, що їздив у сусіднє село для отримання у борг коштів, щоб мати змогу розрахуватися за будівельні матеріали, придбані для ремонту пункту швидкої допомоги (т.1 а.с.67 - 69).

Згідно письмових пояснень ОСОБА_5 , коли після закінчення її чергування 24 листопада 2019 року ОСОБА_1 на зміну не з`явився, вона, прочекавши його до 10 год, змушена була повідомити старшого фельдшера ОСОБА_4 і тільки після цього о 10 год 20 хв. прийшов на роботу позивач.

Також ОСОБА_5 пояснила, що 24 листопада 2019 року з 18.00 год по 8.00 год 25 листопада 2019 року ОСОБА_1 попросив її замість нього попрацювати, оскільки у нього був день народження (а.с.71).

Відсутність позивача на робочому місці з 8.00 год до 10.30 год 24 листопада 2019 року та з 18.00 год 24 листопада по 8.00 25 листопада 2019 року визнано прогулом.

Роботодавець звернувся з поданням до профспілкового комітету за наданням згоди на звільнення позивача за пунктом 4 статті 40 КЗпП України.

Згідно актів профспілкової організації від 27 та 28 листопада 2019 року, позивач у телефонному режимі запрошувався на засідання профкому на 27 листопада о 16 год та, у зв`язку з його неявкою повторно був запрошений на 8.00 год 28 листопада 2019 року (т.1 а.с. 150,151).

Відповідно до витягу з протоколу первинної профспілкової організації МОЦЕМД та МК № 8 від 28 листопада 2019 року, відповідачу надано згоду на звільнення ОСОБА_1 (т.1 а.с.152).

Наказом № 1185-к/тр від 11.12.2019 року, виданим відповідачем, ОСОБА_1 звільнений з посади фельдшера з медицини невідкладних станів, виїзної бригади через прогул без поважних причин за п.4 ст.40 КЗпП.

Відповідно до статті 43 Конституції України, статті 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, правовий захист від незаконного звільнення, сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується тим, що трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом статті 40 КЗпП України суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки установлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати належні та допустимі докази передбачені статтею 57 ЦПК України.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 358/1570/16-ц (провадження № 61-13004св18) та від 23 січня 2019 року в справі № 758/14453/15-ц (провадження № 61-20115св18).

За змістом статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно та сумлінно, своєчасно й точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Порушення трудової дисципліни - це невиконання чи неналежне виконання працівником покладених на нього трудовим договором обов`язків без поважних причин, а також недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпоряджаннями роботодавця тощо.

Порушення працівником трудової дисципліни є підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з частиною першою статті 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про те, що 24 листопада 2019 року з 08:00 год до 10:30 год позивач на своє робоче місце не прибув, про своє місцезнаходження осіб, яким безпосередньо підпорядковується, зокрема старшого фельдшера або керівника структурного підрозділу не повідомив, таким чином був відсутній на роботі 2 год 30 хв без поважної причини.

Крім того, суд вірно вважав, що ОСОБА_1 , будучи належним чином обізнаний із графіком чергувань, в порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку МОЦЕМД та МК починаючи з 18.00 год 24 листопада 2019 року до 8.00 год 25 листопада 2019 року самовільно, без попередження та погодження таких дій з уповноваженою особою для прийняття відповідних рішень, залишив робоче місце, тобто був відсутній на роботі протягом вказаного часу без поважних причин.

Доказів про те, що позивач вчиняв дії для погодження з особами, яким він безпосередньо підпорядковується, своєї відсутності на роботі протягом вказаного часу не надав.

Акт про передачу робочої зміни від 24 листопада 2019 року складений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не може слугувати доказом дотримання останнім порядку заміни чергування, оскільки ОСОБА_4 як в наданих поясненнях головному лікарю МОЦЕМД та МК, так і в суді першої інстанції пояснила, що згоду на заміну ОСОБА_1 іншим фельдшером вона не надавала, їй про це нічого не було відомо, і взагалі така заміна допускається у виключних випадках (хвороба, тощо) на підставі заяви працівника за попереднім погодженням з керівництвом.

Такі пояснення не спростовані позивачем, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Отже, вказаний акт від 24 листопада 2019 року свідчить про самовільне залишення роботи позивачем та фактичну зміну графіку роботи без дозволу уповноваженої особи для прийняття відповідних рішень.

Тому роботодавець довів законність, обґрунтованість і відповідність нормам КЗпП України прийняття оспореного позивачем наказу.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що його відсутність на робочому місці була зумовлена поважними причинами, у зв`язку з хворобою, не ґрунтуються на допустимих доказах.

Згідно з п.п. 1.1; 1.3 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 13 листопада 2001 року N 455, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.

У відповідності пунктів 2.5, 2.9 вказаної Інструкції листок непрацездатності у разі захворювання, видається в день установлення непрацездатності, крім випадків лікування в стаціонарі. У разі лікування в стаціонарі листок непрацездатності видається лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення за весь період стаціонарного лікування.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою, другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи, що листок непрацездатності був виданий позивачу лише 28 листопада 2019 року, не можна вважати, що 24 листопада 2019 року з 18.00 год до 8.00 год 25 листопада 2019 року відсутність позивача на роботі була обумовлена у зв`язку з хворобою, тобто з поважних причин. Пояснення свідка ОСОБА_6 та акт про передачу робочої зміни складений 24 листопада 2019 року між позивачем та ОСОБА_5 не є належними і допустимими доказами тимчасової непрацездатності позивача.

Та обставина, що ОСОБА_1 не мав об`єктивної можливості звернутися своєчасно до сімейного лікаря, оскільки 24 листопада 2019 року припадав на вихідний, не свідчить, що у позивача в цей день були об`єктивні перешкоди здійснити виклик бригади швидкої медичної допомоги, яка б зафіксувала у встановленому законом порядку факт захворювання позивача. Більш того, позивач міг звернутися в медичний заклад в перший після вихідного робочий день, тобто 25 листопада 2019 року, свідомо знаючи про те, що свою відсутність на роботі у зв`язку з хворобою він має підтвердити.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що його відсутність на роботі з 8.00 до 10.30 год 24 листопада 2019 року тривала менше ніж три години, й не може бути кваліфікована як прогул, є помилковими, оскільки прогулом визнається відсутність працівника на роботі як більше трьох годин безперервно так і сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що профспілковий комітет розглянув подання МОЦЕМД та МК про розірвання трудового договору без отримання пояснень позивача та без його участі, тому його звільнення було проведено профкомом з порушенням порядку, передбаченому частиною третьою статті 43 КЗпП України, не є підставою для скасування судового рішення та поновлення позивача на роботі.

27 листопада 2019 року відповідачем було направлено голові профкому МОЦЕМД та МК подання про надання згоди профспілковим комітетом на звільнення позивача на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України за прогул, вчинений позивачем. Цього ж дня позивачу телефоном було передано запрошення на засідання профкому, яке мало відбутися 27 листопада 2019 року о 16 год., на що ОСОБА_1 погодився прибути.

У зв`язку з неявкою ОСОБА_1 , засідання профкому перенесено на 28 листопада 2019 року о 8.00 год, про що позивачу було повідомлено в телефонному режимі, однак останній прибути відмовився.

Указана обставина підтверджена актами про здійснення виклику працівника на засідання профкому від 27 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 130,131).

На спростування вказаних актів позивач будь яких доказів не надав.

Та обставина, що профспілкова організація не зажадала від позивача письмові пояснення по суті порушення трудової дисципліни, не свідчить про порушення порядку надання згоди профкому на розірвання трудового договору з позивачем, оскільки як видно із змісту протоколу первинної профспілкової організації від 28 листопада 2019 року при вирішенні питання про надання згоди на звільнення позивача оцінка його дисциплінарного проступку проводилася на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24 лютого 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

__________________

Повний текст судового рішення виготовлено 21.05.2020 р.