Справа № 502/2346/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Савченко А.Ю.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження

за наявними у справі матеріалами

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійського міжрайонного управління водного господарства

про

поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Кілійського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в уточненому позові зазначив, що він працював у Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства (надалі КМУВГ) на посадах головного економіста та начальника відділу економіки з 07.05.2013 р. з загальним стажем роботи 34 роки, в тому числі в КМУВГ - 6,5 років. Наказом по КМУВГ № 201-ОС від 22.10.2019 р. «Про припинення трудового договору» позивача звільнено з посади начальника відділу економіки з 22.10.2019 р. у зв`язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в наказі зазначено: «наказ від 21.08.2019р. № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників», повідомлення про заплановане вивільнення від 22.08.2019 року № 4. Однак, КМУВГ не визначило, чим викликано скорочення чисельності або штату працівників (вдосконалення виробництва, намір матеріально стимулювати працівників через розширення зони обслуговування або обсягу виконуваної роботи, раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на форму структурного підрозділу організації праці і навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо, а посилалось в наказі № 238 від 21.08.2019р. лише на умови нормативів, які делегують роботодавцю право формувати і оптимізувати штатний розпис підприємства. Жодного рішення про скорочення посади начальника відділу економіки з обґрунтуванням цих змін не приймалось, отже, скорочення чисельності або штату працівників не було. Позивач вважає звільнення нього з роботи незаконним. Перед плановим вивільненням працівників керівником КМУВГ не складено техніко-економічне обґрунтування, наказ про необхідність внесення змін у структуру і штатний розпис КМУВГ та відповідно вивільнення працівників не погоджено з виборним органом первинної профспілкової організації за три місяці до звільнення працівників чим порушені ст. 494 КЗпП України та ст. 22 Закону України від 15.09.1999 № 1045 «Про професійні спилки, їх права та гарантії діяльності». Профспілковим комітетом питання щодо масового звільнення працівників КМУВГ не розглядалося, а згодою профкому роботодавець визнав візування головою профкому ОСОБА_2 наказу від 21.08.2019 р. № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників». В цьому разі підпис голови профкому не є фактом надання згоди в розумінні ст. 43 КЗпП України та ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Рішення утвореного на підприємстві профспілкового комітету (виборного органу) про надання згоди щодо скорочення штату і чисельності працівників відсутнє. Також, відповідно до ч. 3, ч. 4 та ч. 8 ст. 43 КЗпП України рішення начальника КМУВГ про розірвання трудового договору з позивачем не було розглянуто профкомом у термін не пізніше місяця до звільнення у присутності ОСОБА_1 та і самого звернення роботодавця до профкому не було. Позивач не отримував пропозиції про наявність вакантних посад, які відповідали його спеціальності та кваліфікації, хоча на день видачі наказу № 238 від 22.08.2019 р. «Про скорочення штату і чисельності працівників» у штатному розписі були наявні вільні вакансії, які відповідали його спеціальності та кваліфікації, зокрема посада економіста 1 категорії відділу економіки КМУВГ. Незважаючи на те, що у день попередження про наступне звільнення позивача була в наявності вакантна посада економіста 1 категорії, яку йому не запропонували, у наступний день був прийнятий на зазначену посаду працівник ОСОБА_3 . Зазначена особа не має вищої освіти за економічним напрямком та досвіду роботи за даною професією, чим порушено умови довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 29.12.2004 року № 336 щодо кваліфікаційних вимог при призначенні на посаду економіста 1 категорії. Кваліфікація економіста, яку позивач здобув по закінченні Київського національного університету імені Тараса Шевченка та більше 30 років безперервної роботи на посадах ревізора, головного бухгалтера та головного економіста в державних установах та органах виконавчої влади в Одеської області дають змогу йому працювати за посадою економіста 1 категорії. Крім того, за роки роботи позивача у відповідача дисциплінарних стягнень він не мав, а навпаки неодноразово нагороджувався відповідачем подяками за сумлінну працю. Звільнення позивача здійснено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки відповідачем не було запропоновано йому посаду економіста 1 категорії, яка була вакантною і яка відповідала його спеціальності та кваліфікації та його звільнення не було узгоджено з профспілковою організацією. Вищевказані порушення щодо звільнення позивача також були підтверджені позаплановою перевіркою, проведеною головним управлінням Держпраці в Одеській області, результати якої висвітлені у листі від 28.11.2019 року № 15-Г-1944/0313-10644. В зв`язку з зазначеним, позивач просив суд визнати його звільнення з роботи неправомірним та поновити його на роботі в Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства з 23.10.2019 року, зобов`язавши роботодавця надати йому посаду економіста 1 категорії, яка була вакантною на день повідомлення про заплановане вивільнення і відповідала його спеціальності, кваліфікації, освіти та досвіду роботи та стягнути з Кілійського міжрайонного управління водного господарства на користь позивача проіндексований середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2019 року до дня поновлення його на роботі.

Ухвалою судді від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони.

Після відкриття спрощеного провадження у справі, 10.02.2020 р. представник відповідача надав відзив на позов ОСОБА_1 про поновлення на роботі та оплати за час вимушеного прогулу, в якому зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 про визнання звільнення його з роботи неправомірним та поновлення на роботі, оскільки вимоги є необґрунтовані і незаконними. Звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу економіки було здійснене законно відповідно до наказу по Кілійському МУВГ від 22.10.2019 р. № 201-ОС про припинення трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників) на підставі наказу від 21.08.2019р. № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників» та повідомлення про заплановане вивільнення від 22.08.2019 р. № 4. Позивач вказує, що його звільнення здійснено з порушенням норм ч. 2 ст. 40, ч.1 ст. 42, частин 1, 3 ст. 43, ст.ст. 49-2, 49-4 КЗпП України, оскільки відповідачем не було запропоновано позивачеві посаду економіста 1 категорії, яка була вакантною і яка відповідала його спеціальності та кваліфікації, та звільнення позивача не було узгоджено з профспілковою організацією. Проти позову заперечують з наступних підстав. Щодо порушень норм ч. 2 ст. 40, ч. 1 ст. 42, ст. 49-2 КЗпП України. Наказом від 7 травня 2013 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду головного економіста Кілійського управління водного господарства. Наказом від 8 травня 2018 року ОСОБА_1 призначений начальником Відділу економіки. Вимогам, що ставляться до посади економіста 1 категорії, на яку претендує позивач, він не відповідає, про що свідчать порушення зафіксовані ревізією фінансово-господарської діяльності підприємства за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2016 р., що були допущені під час обіймання позивачем посади Головного економіста підприємства 07.05.13 р. по 08.05.18 р., зокрема виявлені порушення порядку складання звітності. Оскільки кваліфікація позивача не відповідає вимогам, що ставляться до економіста 1 категорії, то йому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України була запропонована інша робота на підприємстві, що підтверджується повідомлення про заплановане вивільнення від 22.08.2019 р № 4 з додатком і не заперечується самим позивачем. Від іншої роботи позивач відмовився. При скороченні двох посад у відділі економіки провідного економіста з праці і начальника відділу економіки згідно ст.42 КЗпП України на посаді залишитись було переважне право у провідного економіста ОСОБА_4 , яка має високу кваліфікацію і продуктивність праці і безперервний стаж на даній посаді з 1980 року без зауважень і будь яких стягнень та економісту 1 категорії ОСОБА_5 , якої надається перевага, як особі, в сім`ї якої немає інших працівників з самостійним заробітком і безперервний стаж на даній посаді з 1992 року. Отже позивача було звільнено з повним дотриманням ч. 2 ст.42, ст. 49-2 України. ОСОБА_1 в позовній заяві вказав про відсутність згоди профкому щодо скорочення штату і чисельності, а також питання масового звільнення працівників не розглядалось профспілковим комітетом в тому числі і звільнення його особисто та його звільнення не було узгоджено з профспілковою організацію. Виборний орган первинної профспілкової організації надав згоду на розірвання трудового договору з працівником, що підтверджується підписом Голови профспілки ОСОБА_2 на листі погодження про звільнення ОСОБА_1 на проекті Наказу № 201-ос про припинення трудового договору. Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем ч.1 ст. 43 КЗпП України безпідставні. Розірвання трудового договору з позивачем відповідає вимогам ч.1 ст. 43 КЗпП. Щодо вимог позивача про дотримання відповідачем частин 2 і 3 ст. 43 КЗпП, то вони є безпідставними і не ґрунтуються на законі. Так відповідач, яким є Кілійське МУВГ, є самостійною юридичною особою і не контролює і не відповідає за дії іншої юридичної особи, а саме, громадської організації профспілки в особі первинної профспілкової організації. Отже, Кілійське МУВГ не може бути суб`єктом порушення вимог частин 2 і 3 ст.43 КЗпП. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов`язаних з вивільненням працівників. У даному випадку в Кілійському МУВГ не відбулося ліквідації, реорганізації, зміни форми власності не відбулися. Посада позивача скорочена на підставі наказу № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників», обґрунтованого наказами Держводагентства України від 01.04.2019 р. № 207 «Про затвердження рекомендацій з формування організаційної структури та штатних розписів, організацій, що належать до сфери управління Держводагентства», від 15.04.2019 р., № 233 «Про реорганізацію Дунайського регіонального офісу водних ресурсів», Протокол спільної наради з представниками Держводагентства, Мінсоцполітики та Профспілки працівників АПК щодо зміни підходів у фінансуванні водогосподарської галузі для забезпечення ефективної її роботи, у зв`язку з реорганізацією Дунайського регіонального офісу водних ресурсів шляхом приєднання до Кілійського міжрайонного управління водного господарства, з метою оптимізації штатної чисельності та приведення її у відповідність до нормативно-правових актів України, згідно п. п. 2.1., 2240. Положення про Кілійське міжрайонне управління водного господарства, затвердженого наказом Держводагентства від 06.09.2018 року № 659. Доводи позивача, що відповідачем не дотримано вимог ст. 49-4 КЗпП про узгодження звільнення працівників, яке планується, з первинною профспілковою організацією, на увагу не заслуговують, оскільки це не є предметом розгляду індивідуального трудового спору. Навіть виявлення недодержання правила про інформування профспілок чи порушення встановлених ст. 49-4 КЗпП України строків інформування не є підставою для поновлення працівника на роботі. До того ж, про очікуване скорочення штату працівників було інформоване профспілку Кілійського МУВГ відповідно листа від 26.06.2019 р. № 384 «Про оптимізацію робочого процесу та чисельності працівників в Кілійському МУВГ». Погодженням скорочення штату та чисельності працівників є наказ № 238 від 22.08.2019р. «Про скорочення штату і чисельності працівників» та згода на звільнення начальника відділу економіки ОСОБА_1 виражена в цьому наказі підписом голови профспілки. Пропозицій і зауважень щодо кількості, строків та з інших питань скорочення від профспілки не поступало. Таким чином, вимоги трудового законодавства при проведенні процедури скорочення чисельності або штату та вивільнення працівника ОСОБА_1 додержано повністю. В зв`язку з вищевказаним, представник відповідача просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю.

Також 10.02.2020 р. позивачем було надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що у поданому відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що при скороченні посади начальника відділу економіки позивачу не була запропонована вільна посада економіста 1 категорії у зв`язку з його невідповідністю кваліфікаційним вимогам, що ставляться до даної вакансії. Висновок невідповідності позивача кваліфікаційним вимогам зроблений відповідачем на підставі начебто допущених порушень позивачем, які виявлені Державною фінансовою інспекцією в Одеській області у 2016 році за результатами проведеної ревізії фінансово-господарської діяльності КУВГ, що зафіксовані у акті № 07-11/107 від 21.10.2016 р. Позивач вважає такі твердження відповідача необґрунтованими та завідомо брехливими, які вводять суд в оману з наступних підстав. Відповідач у своєму відзиві вказав, що на сторінці 30 Акту ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійського управління водного господарства № 07-11/107 від 21.10.2016 р. у останньому абзаці вказано, що ревізією дотримання порядку складання звітності даним бухгалтерського обліку та достовірності віднесення сум касових та фактичних видатків за кодами економічної класифікації порушень (крім тих, про які зазначені в попередніх розділах акту) не встановлено. Позивачем був ретельно проаналізований зміст усіх розділів акту ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійського управління водного господарства № 07-11/107 від 21.10.2016 р. та встановлено, що у попередніх розділах акту був задокументований один факт порушення недостовірності річної фінансової звітності вказаний на сторінці 19 акту у передостанньому та останньому абзацах, яке допущене відповідальною особою за ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в установі головним бухгалтером Кілійського управління водного господарства ОСОБА_6 . Відповідно до абзацу 5 п. 35 Порядку проведення інспектування Державною аудиторською службою, її Міжрегіональними територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 квітня 2006 р. № 550, в акті ревізії при встановленні будь якого порушення в обов`язковому порядку вказується винна особа, про що і було зазначено державним фінансовим інспектором, що винна особа є головний бухгалтер ОСОБА_6 . Відповідно п. 7 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996, головний бухгалтер або особа, яка забезпечує ведення бухгалтерського обліку підприємства забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності. Даний обов`язок також закріплений посадовою інструкцією головного бухгалтера КМУВГ, а у посадових інструкціях головного економіста та начальника відділу економіки КМУВГ не передбачені обов`язки по веденню бухгалтерського обліку та складанню фінансової звітності. У акті ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійського управління водного господарства № 07-11/107 від 21.10.2016 року не зафіксовано жодного порушення, яке було би допущено з вини позивача, про що свідчить відсутність його прізвища в акті ревізії як порушника. Що стосується твердження відповідача щодо невідповідності позивача кваліфікаційним вимогам економіста 1 категорії, то слід зазначити, що кваліфікація економіста, яку позивач здобув по закінченні Київського національного університету імені Тараса Шевченка та більше 30 років безперервної роботи на посадах ревізора, головного бухгалтера та головного економіста в державних установах та органах виконавчої влади в Одеської області дають змогу йому працювати за посадою економіста 1 категорії. В період роботи у відповідача позивач двічі проходив курси підвищення кваліфікації у складі груп начальників відділів економіки у Київському інституті підвищення кваліфікації працівників водного господарства. Крім того, за роки роботи в КМУВГ жодного дисциплінарного та матеріального стягнення позивач не мав, а навпаки неодноразово нагороджувався відповідачем подяками за сумлінну працю. Відповідач у своєму відзиві стверджує, що звільнення позивача відбулося за згодою первинної профспілкової організації у вигляді візування головою профспілки ОСОБА_2 наказу від 21.08.2019 р. № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників». Профспілковим комітетом КМУВГ питання, щодо звільнення позивача не розглядалося і відповідні рішення не приймалися, а згоду профкому роботодавець визнав візування головою профкому ОСОБА_2 наказу від 21.08.2019 р. № 238 «Про скорочення штату і чисельності працівників». В цьому разі підпис голови профкому не є фактом надання згоди в розумінні ст. 43 КЗпП України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Враховуючи наведене, позивач просив суд позов задовольнити повністю.

19.02.2020 р. представником відповідача було надано заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що вибірковою ревізією повноти оприбуткування запасів встановлено, що у вересні-грудні 2015 р. управлінням при здійсненні господарських операцій, а саме, при наданні платних послуг населенню з реалізації питної води не відображено в бухгалтерському обліку паливно-мастильні матеріали, отримані від споживачів у загальній кількості 1564 л. Так, наприклад, згідно даних подорожнього листа від 4 вересня 2015 р. № 521488 на автомобіль ГАЗ-53 державний номер НОМЕР_1 при наданні послуг з реалізації питної води споживачам, витрачено пального у кількості 14 літрів. При цьому згідно лімітно-забірних відомостей управлінням у вказаний період паливо на вказаний транспортний засіб не видавалось. Як видно з наведеного витягу, ревізією встановлені численні, а не одне порушення. На аркуші 19 Акту наведений приклад порушення обсягом 14 літрів. А за вибірковий же 4-х місячний перевірений період виявлено порушень у кількості 1564 літри. Що свідчить про їх чисельність і систематичність. З 7 травня 2013 р. по 8 травня 2018 р. ОСОБА_1 обіймав посаду головного економіста Кілійського управління водного господарства. Відповідно до Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників, який є систематизованим за видами економічної Діяльності збірником описів професій, забезпечує єдність у визначенні кваліфікаційних вимог щодо певних посад, є нормативним документом, обов`язковим в установах і організаціях усіх форм власності та видів економічної діяльності, передбачено, що завданнями та обов`язками Головного економіста є керування організаційно - економічним забезпеченням діяльності підприємства, керування роботою з підвищення рівня економічних знань працівників. Контролює своєчасне подання звітів про результати економічної діяльності до відповідних органів. Керування структурними підрозділами підприємства, які виконують економічну роботу. Відповідно до пункту 6 Посадової інструкції провідного економіста 1 категорії, завданнями та обов`язками провідного економіста 1 категорії є контроль за використанням кошторису доходів і витрат. Численні і систематичні, а не ніби поодинокі випадки допущені окремим працівником порушень використання кошторису доходів і витрат свідчать про некомпетентність і невідповідність керівника підрозділу вимогам, що ставляться до посади відповідальної за порушення. Порушеннями були допущені під час обіймання позивачем посади головного економіста підприємства. Контроль за недопущенням порушень покладався на економіста 1 категорії. За посадою, головний економіст керує діяльністю підрозділу підприємства, яке виконує економічну роботу, тобто керує діяльністю кожного працівника, що виконує економічну роботу. В тому числі, позивач керував роботою економіста 1 категорії, наслідком чого стали систематичні порушення. Зафіксовані державними ревізорами порушення довели, що позивач не відповідає вимогам, що ставляться до роботи економіста 1 категорії. Звинувачення на адресу головного бухгалтера у допущених порушеннях тут ні до чого, адже, за принципом противаг, функції контролю покладаються на особу, яка відрізняється від тієї, що веде облік і звітність доходів і витрат. Зокрема, контроль за використанням кошторису доходів і витрат був покладений на економіста 1 категорії. Також, сама по собі економічна освіта, на яку посилається позивач, здобута ним понад 30 років тому, а також, робота у далекому минулому, до 2013 р., на посадах ревізора, головного бухгалтера та головного економіста в державних органах, тощо, не свідчать про відповідність позивача кваліфікаційним вимогам на сьогодні. Акт ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійського управління водного господарства № 07-11/107 від 21.10.2016 р., яким зафіксовані численні систематичні порушення, недопущення (контроль) яких покладався на економічний підрозділ очолюваний позивачем, спростовує твердження про відповідність позивача вимогам, які ставляться до посади економіста 1 категорії і беззаперечно доводить неспроможність позивача виконувати обов`язки економіста 1 категорії. Оскільки кваліфікація позивача не відповідає вимогам, що ставляться до посади, на яку претендує позивач, то йому, відповідно до вимог ч 2 ст. 40 КЗпП України, була запропонована інша робота на підприємстві, що підтверджується повідомленням про заплановане вивільнення від 22.08.2019 р. № 4 з додатком і не заперечується самим позивачем. Від іншої запропонованої роботи на підприємстві позивач відмовився. Тому позивача було звільнено в установленому законом порядку. Позивач також наголошує, що профспілковим комітетом КМУВГ питання щодо його звільнення не розглядалося і відповідні рішення не приймалися. Позивач вважає, що підпис голови профкому не підтверджує надання згоди в розумінні ст. 43 КЗпП та ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Виборний орган первинної профспілкової організації надав згоду на розірвання Трудового договору з працівником, що підтверджується підписом Голови профспілки Д ОСОБА_7 Д ОСОБА_8 на листі погодження про звільнення ОСОБА_1 на звороті проекту Наказу № 201-ос про припинення трудового договору. Таким чином, посилання позивача на порушення відповідачем ч.1 ст.43 КЗпП України безпідставні. Розірвання трудового договору з позивачем відповідає вимогам ч.1 ст.43 КЗпП. Щодо недотримання відповідачем частин 2 і 3 статті 43 КЗпП, то і ці вимоги є безпідставними і не ґрунтуються на законі з огляду на наступне. Кілійське МУВГ є самостійною юридичною особою, не контролює і не відповідає за дії іншої юридичної особи, а саме, громадської організації профспілки в особі первинної профспілкової організації. Тому Кілійське МУВГ не може бути суб`єктом порушення вимог частин 2 і 3 статті 43 КЗпП. У Кілійському МУВГ мали місце зміни в організації виробництва і праці, що потягнули скорочення чисельності і штату працівників, що є безумовним правом підприємства. Тому, порушення іншою юридичною особою (громадською організацією профспілки) вимог частин 2 і 3 статті 43 КЗпП, якщо такі будуть встановлені, не є підставою для поновлення працівника на роботі у Кілійському МУВГ. До того ж, про очікуване скорочення штату працівників Кілійським МУВГ було інформоване профспілку Кілійського МУВГ листом від 26.06.2019 р. № 384 «Про оптимізацію робочого процесу та чисельності працівників в Кілійському МУВГ». Погодженням скорочення штату та чисельності працівників є наказ №238 від 22.08.2019 р. «Про скорочення штату і чисельності працівників» та згода на звільнення начальника відділу економіки ОСОБА_1 . виражена в цьому наказі підписом голови профспілки. Пропозицій і зауважень щодо кількості, строків та з інших питань скорочення від профспілки не надходило. Таким чином, вимоги трудового законодавства при проведенні процедури скорочення чисельності або штату та вивільнення працівника Кілійським МУВГ ОСОБА_1 додержано повністю. В зв`язку з зазначеним, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Ознайомившись зі змістом зміст поданих сторонами заяв по суті справи, а також дослідивши надані сторонами докази, проаналізувавши відповідні положення законодавства, судом встановлено наступні фактичні обставини по справі та відповідний їм зміст спірних правовідносин.

З наказу Державного агентства водних ресурсів України № 207 від 01.04.2019 р. про затвердження Рекомендацій з формування організаційної структури та штатних розписів організацій, що належить до сфери управління Держводагенства, вбачається, що керівникам організацій, що належать до сфери управління Держводагенства, у тримісячний строк з дати видання цього наказу слід привести штатні розписи і організаційні структури у відповідність до цього наказу.

Відповідно до листа Кілійського міжрайонного управління водного господарства № 384 від 26.06.2019 р. про оптимізацію робочого процесу та чисельності працівників в Кілійському МУВГ, у зв`язку з реорганізацією Татарбунарського міжрайонного управління водного господарства, в цілях оптимізації робочого процесу шляхом складання та прийняття штатного розпису у новій редакції в Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства, в управлінні планується оптимізація посад і робочих місць в період серпня грудня 2019 р.

З наказу Кілійського міжрайонного управління водного господарства № 238 від 21.08.2019 р. про скорочення штату і чисельності працівників, вбачається, що ОСОБА_1 ознайомлений з зазначеним документом.

З повідомлення про заплановане звільнення від 22.10.2019 р. № 4, вбачається, що у зв`язку зі скороченням штату та чисельності працівників управління, відповідно до наказу від 21 серпня 2019 р. № 238, ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення з посади начальника відділу економіки на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке відбудеться 22 жовтня 2019 р. Одночасно запропоновано вакантні посади з посадовим окладом у Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства.

З додатку 1 до повідомлення від 22.08.2019 р. № 4 вбачається, що ОСОБА_1 з зайняттям жодної з запропонованих вакантних посад, а саме: провідного інженера, провідного інженера-енергетика, ремонтувальників руслових, трактористів-машиністів, столяра, водія автотранспортних засобів, механіка 1-ї категорії, оглядача гідротехнічних об`єктів, слюсаря-електрика, не згоден.

Наказом Кілійського міжрайонного управління водного господарства № 201-ОС від 22.10.2019 р. ОСОБА_1 , начальника відділу економіки 22.10.2019 р. звільнено згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України /скорочення штату працівників/.

Відповідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 :

-07.05.2013 р. прийнятий на посаду головного економіста Кілійського управління водного господарства;

-08.05.2018 р. переведений начальником відділу економіки;

-22.10.2019 р. звільнений з займаної посади відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України /скорочення штату працівників/.

Згідно довідки № 145 наданої Кілійським міжрайонним управлінням водного господарства 02.12.2019 р., ОСОБА_1 дійсно працював у Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства на посаді головного економіста та у 2019 р. з серпня по вересень отримав заробітну плату у розмірі 26861,04 грн. Середній заробіток за два місяці складає 13430,52 грн.

З акту ревізії фінансово-господарської діяльності Кілійського управління водного господарства за період з 01.01.2013 р. по 30.06.2016 р. Державної фінансової інспекції в Одеській області Державної аудиторської служби України № 07-11/107 від 21.10.2016 р. вбачається, що ревізія проведена в термін з 25.07.2016 р. по 13.10.2016 р. (зупинена з 08.08.2016 р. по 05.09.2016 р., з 23.09.2016 р. по 03.10.2016 р., з 06.10.2016 р. по 13.10.2016 р.) у відповідності до питань програми ревізії з відома в.о. начальника Управління Стоянова М.М. та в присутності головного бухгалтера ОСОБА_6 . Встановлено, що управлінням не оприбутковано паливо у загальній кількості 1564 л. отримане від споживачів при наданні послуг на загальну суму 24505,56 грн., що призвело до викривлення річної фінансової звітності управління за 2015 р. Відповідальною посадовою особою з вказаного порушення є головний бухгалтер управління ОСОБА_6 .

Листом Головного управління держпраці в Одеській області № 15-Г-1944/0313-10644 від 28.11.2019 р. ОСОБА_1 рекомендовано звернутися з позовом до місцевого суду, оскільки посадові особи Держпраці під час розгляду звернень громадян, які містять ознаки трудового спору, не мають повноважень щодо забезпечення поновлення порушеного трудового права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частина 2 статті 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Враховуючи відповідні положення законодавства, при розгляді трудового спору, пов`язаного зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи було попереджено за два місяці про майбутнє вивільнення.

Звільнення працівника на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, передбачає вручення роботодавцем працівнику письмового повідомлення про скорочення та надання йому можливості переведення на інші посади. Відмова в переході на нову роботу або згода працівника має бути складена в письмовій формі. При скороченні персоналу роботодавець може пропонувати працівнику перехід на оплачувану нижче посаду, а вже працівник приймає рішення погодитися на неї чи ні. У разі порушення цих термінів працівник має право подати до суду позов про незаконність проведення процедури.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише за відсутності такої роботи інша наявна робота.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ч.3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на момент звільнення позивача в Кілійському міжрайонному управлінні водного господарства була наявна посада економіста 1 категорії відділу економіки, яка відповідала спеціальності та кваліфікації позивача, однак відповідачем відповідна посада позивачу не пропонувалась і він від неї не відмовлявся, а пропонувались інші посади.

Більш того, наступного дня після звільнення позивача, на вказану посаду була прийнята інша особа.

Вказані обставини викладені сторонами по справі у своїх заявах по суті справи, а отже, відповідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що відповідач, всупереч ст. 49-2 КЗпП України не забезпечив позивачу можливість реалізувати своє право та бути переведеним на іншу вакантну посаду, яка б відповідала його освіті, кваліфікації та досвіду.

Крім того, відповідно до статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7 частини першої статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до частини третьої статті 43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Суд приходить до висновку про порушення вимог закону щодо процедури звільнення позивача та незаконність звільнення позивача з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, чим порушено його трудові права, які підлягають судовому захисту шляхом поновлення його на посаді.

Посилання представника позивача на допущені позивачем у своїй трудовій діяльності порушення посадових обов`язків, які були виявлені під час в ревізії, на відповідний висновок суду не впливають, оскільки у наданому суду акту ревізії відсутні жодні посилання на допущення позивачем по справі відповідних порушень; крім того, суду не надано жодного доказу, що до позивача застосовувались будь-які дисциплінарні стягнення з відповідної підстави, а саме звільнення позивача здійснено відповідачем з іншої передбаченої КЗпП України підстави.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240 КЗпП України, а відтак встановивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з п. 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

З врахуванням вищенаведеного, стягненню на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 94013,64 грн. за 112 робочих днів, що збігли з моменту незаконного звільнення позивача до моменту ухвалення судового рішення (839,4075 грн/день?112 днів). Середній заробіток розрахований згідно інформації наданої Кілійським МУВГ щодо виплат заробітної плати ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню (26861/04 грн./32дні = 839,4075 грн/день).

Таким чином, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати по справі, а саме: - за позовну вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі в розмірі 420,40 грн.: - позовну вимогу щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 941 грн., що разом становить 1361,40 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь держави згідно ст. 141 ЦПК України.

На підставі п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині поновлення позивача на роботі та стягнення виплати заробітної плати за один місяць слід допусти до негайного виконання.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263, 265, 430 ЦПК України, ст. 40, 43, 49-2, 235 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Кілійського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити повністю.

Визнати незаконним та скасувати наказ Кілійського міжрайонного управління водного господарства № 201-ОС «Про припинення трудового договору» від 22.10.2019 року щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу економіки згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника відділу економіки Кілійського міжрайонного управління водного господарства /Одеська область, м. Кілія, вул. Богдана Хмельницького, 73, / з 23.10.2019 року та зобов`язати Кілійське міжрайонне управління водного господарства перевести ОСОБА_1 на посаду економіста 1 категорії.

Стягнути з Кілійського міжрайонного управління водного господарства /Одеська область, м. Кілія, вул. Богдана Хмельницького, 73, / на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , - середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23.10.2019 р. по 26.03.2020 р. у розмірі 94013,64 грн. з подальшим утриманням зі вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Кілійського міжрайонного управління водного господарства /Одеська область, м. Кілія, вул. Богдана Хмельницького, 73, / на користь держави судовий збір у розмірі 1361,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь з Кілійського міжрайонного управління водного господарства середнього заробітку за один місяць в сумі 15334,72 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников