Провадження № 2/235/705/20
Справа № 235/856/20
22 травня 2020 року м. Покровськ
Красноармійський міськрайонний суд Донецької області
у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.
за участю секретаря Овчаренко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини через лінію розмежування в зона антитерористичної операції без дозволу батька, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Лиманська міська рада Лиманського району Донецької області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради Лиманського району Донецької області, -
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 6 березня 2020 року залучено до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради Лиманського району Донецької області.
В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що 22 липня 2015 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 .
Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 травня 2018 року шлюб було розірвано.

Після фактичного припинення шлюбних відносин з вересня 2017 року до розірвання шлюбу дочка залишилась жити разом із нею за місцем реєстрації у АДРЕСА_1 у приватному будинку, який належить її батькам.

Її місцем реєстрації та постійного проживання до початку військової операції був АДРЕСА_2 , де на теперішній час проживають її батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З метою їх відвідування, отримання від них допомоги, у тому числі й матеріальної, у вихованні доньки вона вимушена постійно перетинати лінію розмежування.

Відповідач відмежувався від виконання своїх батьківських обов`язків, з дочкою не спілкується, допомоги на її утримання не надає, участі у вихованні дитини не приймає. Вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання доньки. За рішенням суду він сплачує нерегулярно мізерну суму аліментів, яких не вистачає навіть на четверту частину витрат, які вона несе у зв`язку з вихованням дитини.

За усною домовленістю відповідач надав нотаріально завірену згоду на перетинання дочкою лінії розмежування з нею без його присутності. Але термін дії цієї згоди спливає, а нову згоду надавати він не хоче, при цьому ніяким чином цього не пояснюючи. На її неодноразові прохання, висловлені телефоном, не реагує, а тепер і зовсім заніс номери телефонів її та її батьків у «чорний» список, тому додзвонитися до нього неможливо. Крім того, відповідач заблокував усі соціальні мережі, таким чином вона не може з ним ніяким чином спілкуватись.

Така ситуація ставить під загрозу стан здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

На теперішній час вона має виїжджати разом із неповнолітньою дитиною до її батьків, але без нотаріального посвідчення згоди на це батька дитини не може цього зробити.

На підставі наведеного, позивач просила надати дозвіл на перетинання лінії розмежування в зоні антитерористичної операції неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері ОСОБА_1 без згоди та без супроводу батька ОСОБА_2 .

Позивач судове засідання не з`явилась, надала клопотання, в якому підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути за її відсутності, за участю її представника, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому підтримав позовні вимоги, просив справу розглянути за його відсутності.

Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином - шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки, відзиву не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Лиманської міської ради Лиманського району Донецької області надав клопотання, в якому просив справу розглянути за відсутності його представника.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Лиманська міська рада Лиманського району Донецької області про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, її представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки.

Згідно ст.280 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних в ній доказів.

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 липня 2015 року по 2 липня 2018 року (а.с.10-11).

ОСОБА_2 є батьком, а ОСОБА_1 - матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.12,13).

Згідно довідок № , № від 02.04.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 взяті на облік як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.12,13).

Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України.

Відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч.2 ст. 154 Сімейного кодексу України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Частиною 3 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст.18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов`язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України".

Відповідно до положень ст. 1 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", в редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 3857-XII ), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Порядок в`їзду до іноземної держави регулюється законодавством відповідної держави.

Громадянин України ні за яких підстав не може бути обмежений у праві на в`їзд в Україну.

Згідно ст. 2 Закону № 3857-XII документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну).

У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи.

Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України (Стаття 3 Закону № 3857-XII).

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 , зі змінами і доповненнями на час виникнення спірних правовідносин ( далі - Правила) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном;

у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій:

свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері).

Отже, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з`ясуванням питання про державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строку та мети виїзду.

Відповідно до ст.11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи, що тимчасовий виїзд дитини разом із матір`ю відповідає її інтересам, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме надання дозволу строком на один рік .

Згідно положень ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору.

Відповідно до ст.313 ЦК України, ст.ст.150, 154, 155 СК України, ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, п.5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, керуючись ст.ст.13, 19, 81, 263-265, 282 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасове переміщення через лінію зіткнення у межах Донецької області неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в супроводі матері ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ), без згоди та супроводу батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), строком на один рік.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Донецького апеляційного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Красноармійським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яке може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року строки визначені, зокрема, статтею 354 ЦПК України, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя Г.В. Назаренко