Справа № 357/9883/13-ц
У Х В А Л А

іменем України

21 травня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Сокур О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Власенко О.А., ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2019 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А., ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, обґрунтовуючи наступним.

Відповідно до даного виконавчого листа звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру під АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 21 від 27 лютого 2008 року перед публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100,80 грн. та 94 027,89 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2018 року у справі №357/9883/13-ц було задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником - ОСОБА_1 .

Порядок примусового виконання судових рішень врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають зокрема виконавчі листі, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини третьої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті, виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі №357/9883/13-ц 2/357/3163/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, під АДРЕСА_2 під АДРЕСА_3 та має наступні характеристик: загальна корисна площа - 81,0 кв.м., житлова площа - 45,6 кв.м., кількість кімнат -3 (три), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на праві власності, та визначити спосіб реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенні початкової ціни продажу іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100,80 грн. та 94 027,89 гривень.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14- ц провадження № 14-134цс18 дійшла наступного висновку: 40. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. 41. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і і порядку, встановлених законом. 42. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. 43. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. 44. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. 47. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. 52. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. 55.У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. 56.Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.»

Однак державним виконавцем ОСОБА_5 . свідомо ігноруються норми ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та правова позиція Верховного Суду.

22.10.2019 року головним державним виконавцем ОСОБА_5 направлено на його адресу вимогу про надання реквізитів в національній валюті України, для перерахування коштів стягнених з боржника.

На виконання даної вимоги ним 14.11.2019 року було подано до Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області реквізити його рахунку в доларах США, однак до цього час головним державним виконавцем ОСОБА_5 жодних дій направлених на перерахування йому грошових коштів порядку статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» не здійснено.

Дії державного виконавця, внаслідок яких не здійснюється перерахування грошових коштів в порядку визначеному статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» можуть свідчити про його непрофесійність та некомпетентність або про особисту протиправну зацікавленість у свідомому ігноруванні та невиконанні законного судового рішення.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі № 357/9883/13- ц 2/357/3163/13, яка полягає в неперерахуванні грошових коштів виручених від реалізації майна боржника в порядку встановленому статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» та зобов`язати головного державного виконавця Власенко O.A. в рамках виконавчого провадження № 44023382 від 15.07.2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, шо виданий 19.05.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти ( в доларах США) виручені від реалізації майна боржника, в порядку встановленому нормами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( а. с. 4-5 ).

Ухвалою судді від 28 листопада 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Власенко О.А., ОСОБА_2 , на дії державного виконавця ( а. с. 12-13 ).

24 лютого 2020 року за вх. № 6795 судом отримано від представника скаржника клопотання про уточнення скарги, в якій просив суд визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі № 357/9883/13- ц 2/357/3163/13, яка полягає в неперерахуванні грошових коштів виручених від реалізації майна боржника в порядку встановленому статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382 та зобов`язати головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в рамках виконавчого провадження № 44023382 від 15.07.2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, шо виданий 19.05.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти ( в доларах США) виручені від реалізації майна боржника, в порядку встановленому нормами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» ( а. с. 43-44 ).

Розгляд справи неодноразово викладався за клопотанням учасників справи у зв`язку із запровадженням карантину ( а. с. 57, 66, 68-69 ).

Останнього разу, розгляд справи було відкладено на 10 годину 00 хвилин 21 травня 2020 року ( а. с. 71-73 ).

Скаржник ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_6 головний державний виконавець в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення, де скаржник отримав судову повістку 07.05.2020 року, а заінтересовані особи 06.05.2020 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Отже, учасники судового розгляду були повідомлені належним чином та завчасно про розгляд справи.

Звертаючись до суду з клопотанням про уточнення скарги, в прохальній частині просили скаргу розглядати з урахуванням уточнень без участі скаржника та його представника. Скаргу підтримують в повному обсязі ( а. с. 44 ).

21 травня 2020 року за вх. № 18982 судом отримано клопотання від представника ОСОБА_2 ОСОБА_7 , в якому останній просив судовий розгляд проводити без участі сторони боржника за матеріалами справи. Вимоги скарги вважають неправомірними, що протирічать самому рішенню суду від 03.12.2013 року та просили відмовити в її задоволенні.

Інших заяв та клопотань від учасників на час розгляду вищевказаної скарги на адресу суду не надходило.

Частина 2 статті 450 ЦПК України передбачає, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки, учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Встановлено, що скаржником ОСОБА_1 звертаючись до суду із вказаною скаргою не пропущено строк для оскарження.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі №357/9883/13-ц 2/357/3163/13 звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, під АДРЕСА_5 та має наступні характеристик: загальна корисна площа - 81,0 кв.м., житлова площа - 45,6 кв.м., кількість кімнат -3 (три), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на праві власності, та визначити спосіб реалізації - проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенні початкової ціни продажу іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кредитним договором №21 від 27 лютого 2008 року перед публічним акціонерним товариством «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100,80 грн. та 94 027,89 гривень.

На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист 19.05.2014 року ( а. с. 6 ).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.11.2018 року у справі №357/9883/13-ц було задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» його правонаступником - ОСОБА_1 ( а. с. 7-9 ).

Встановлено, що 22.10.2019 року головним державним виконавцем ОСОБА_5 . направлено на адресу скаржника вимогу про надання реквізитів в національній валюті України, для перерахування коштів стягнених з боржника.

На виконання даної вимоги ним 14.11.2019 року скаржником було подано до Білоцерківського MB ДВС ГТУЮ у Київській області реквізити його рахунку в доларах США ( а. с. 11 ).

Оскільки, до цього час головним державним виконавцем ОСОБА_5 жодних дій направлених на перерахування йому грошових коштів порядку статті 49 ЗУ «Про виконавче провадження» не здійснено, то вважає, що в судовому порядку повинні бути захищені його права щодо визнання протиправною бездіяльністю головного виконавця Власенко О.А. та зобов`язання останнього перерахувати на його банківський рахунок грошові кошти в доларах США виручені від реалізації майна боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", скарги на, рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника відділу державної виконавчої служби, державних виконавців і посадових осіб Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та відділів державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, обласного, Київського та Севастопольського міських управлінь юстиції, що стосуються виконання судових рішень, подаються до суду, який видав виконавчий документ.

У відповідності до ч. 1 та ч.4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження до суду; рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС також передбачено частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 року № 870 було ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції, з яких ліквідовано і Головне територіальне управління юстиції у Київській області.

Вказаною постановою також було створене, як юридична особа публічного права Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, яке є правонаступником прав та обов`язків Головного територіального управління юстиції у Київській області, до складу якого також входив Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби.

Відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зареєстровано як юридичну особу Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

Згідно інформації про виконавче провадження № 44023382 від 24.02.2020 року вбачається, що зазначене виконавче провадження знаходиться на виконанні у Білоцерківському міському відділі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 45-47 ).

Отже, зверненням до суду зі скаргою слугувало те, що головним державним виконавцем не було перераховано грошових коштів виручених від реалізації майна боржника в порядку встановленому статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382 на банківський рахунок останнього в доларах США.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець на відповідний рахунок приватного виконавця.

Зазначеним вище рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, яка належить на праві власності ОСОБА_2 та визначено спосіб реалізації проведення прилюдних торгів у порядку виконавчого провадження з визначенням початкової ціни продажу предмету іпотеки на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 21 від 27 лютого 2008 року перед ПАТ «Брокбізнесбанк», яка становить 31 164,87 доларів США, що еквівалентно 249 100,80 гривень та 94 027,89 гривень, яка складається із: заборгованості за основним зобов`язанням 30 812,64 доларів США, що еквівалентно 246 285,43 грн.; заборгованість по несплаченим процентам 352,23 доларів США, що еквівалентно 2 815,37 грн.; заборгованість за нарахованою неустойкою по основній заборгованості 66 383,62 грн.; заборгованості за нарахованою неустойкою по несплаченим процентам 7 644,27 грн.; штраф 20 000 грн.

Отже, визнаючи характер грошового зобов`язання, судовим рішенням було визначено стягнення з боржника в рахунок погашення заборгованості суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника передбачений розділом 7 Закону України "Про виконавче провадження".

Частинами 1, 2 ст. 48 вищевказаного Закону регламентовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

При цьому слід зазначити, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

З огляду на зазначене виконання за судовим рішенням повинне було здійснюватися в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження".

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року справа № 761/12665/14-ц, провадження № 14-134цс18.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку, що судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов`язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов`язанням в іноземній валюті, а тому судове рішення підлягає примусовому виконанню з урахуванням особливостей, визначених статтею 49 Закону України "Про виконавче провадження". При цьому погашення суми, що підлягає стягненню за судовим рішенням, обчислюється в іноземній валюті, яка повинна бути конвертована в національну валюту на день здійснення платежу. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок кредитора).

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 року по справі № 697/307/15-ц.

В Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

З аналізу положень ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що органи державної виконавчої служби мають рахунки в іноземній валюті в державних банках, приватний виконавець відкриває в банках рахунки в іноземній валюті для здійснення примусового виконання рішень у разі потреби. Тобто наявність в органів державної виконавчої служби рахунків в іноземній валюті є прямою вимогою законодавства, а не диспозитивним правом органу державної виконавчої служби відкривати рахунки чи ні.

Згідно наявного в матеріалах справи листа, яке скеровано скаржником ОСОБА_1 до Білоцерківського міського відділу виконавчої служби з із вищезазначеного питання ( а. с. 11 ), останній був отриманий відділом державної виконавчої служби 14.11.2019 року, про що свідчить наявний штамп.

Встановлено, що на сьогодні не зважаючи на звернення скаржника та надання реквізитів щодо перерахування грошових коштів виручені від реалізації майна боржника, в доларах США відповідно до рішення суду, таке перерахування не зроблено та жодних дій з цього приводу з боку головного державного виконавця, в провадженні якого перебуває виконавче провадження № 44023382 з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13 не здійснено.

Жодних належних та допустимих доказів в зворотному з боку головного державного виконавця на адресу суду не надано.

Також, з боку головного державного виконавця за тривалий час перебування зазначеної цивільної справи, будучи неодноразово повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи ( а. с. 18, 42, 53, 65, 79 ), остання жодного разу не з`явилася до суду та не направила до суду жодного пояснення з приводу скарги ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тому, вимоги скаржника в частині визнання протиправною бездіяльність головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі № 357/9883/13- ц 2/357/3163/13, яка полягає в неперерахуванні грошових коштів виручених від реалізації майна боржника в порядку встановленому статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382 є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Оскільки задоволені вищезазначені вимоги скаржника, підлягають задоволенню і вимоги в частині зобов`язання головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в рамках виконавчого провадження № 44023382 від 15.07.2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, шо виданий 19.05.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти ( в доларах США) виручені від реалізації майна боржника, в порядку встановленому нормами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 18, 44, 49, 74, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 18, 81, 128, 247, 263, 450, 447-451 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність організації і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження", ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: головний державний виконавець Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ), ОСОБА_8 О.А ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , на дії державного виконавця, - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.12.2013 року у справі № 357/9883/13- ц 2/357/3163/13, яка полягає в неперерахуванні грошових коштів виручених від реалізації майна боржника в порядку встановленому статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження № 44023382.

Зобов`язати головного державного виконавця Власенко O.A. Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в рамках виконавчого провадження № 44023382 від 15.07.2014 року з примусового виконання виконавчого листа № 2/357/3163/13, шо виданий 19.05.2014 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, перерахувати на банківський рахунок ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 грошові кошти ( в доларах США) виручені від реалізації майна боржника, в порядку встановленому нормами статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення ( враховуючи положення п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України ). У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 21 травня 2020 року.

Ухвала надрукована в нарадчій кімнаті одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов