ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року м. Херсон

Номер справи: 653/1615/18

Номер провадження: 22-ц/819/1254/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Семиженка Г.В.,

Радченка С.В.

секретар Давиденко І.О.

учасники справи: прокурор керівник Генічеської місцевої прокуратури,

позивачі: Стрілківська сільська рада, Приватне акціонерне товариство «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року, у складі судді Крапівіної О.П. у справі за позовом прокурора керівника Генічеської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Стрілківської сільської ради, Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів, звільнення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

В травні 2018 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Стрілківської сільської ради, Приватного акціонерного товариства «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», в якому просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу частки нежитлових будівель, розташованих на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 28.05.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 569, та скасувати державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

визнати недійсним договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна нежитлових будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , укладений 17.06.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 670, та скасувати державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 40/100 частки нежитлової будівлі, розташованої на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 14.09.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 1335, та скасувати державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

визнати недійсним договір купівлі-продажу 60/100 частки нежитлової будівлі, розташованої на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 19.04.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 760, та скасувати державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерня, літера «Ш», загальною площею 9,9 кв.м.;

зобов`язати ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: вагончику, літера «Р», загальною площею 17,8 кв.м.;

зобов`язати ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: столової незавершеного будівництва, літера «Ф», загальною площею 14,7 кв.м.;

зобов`язати ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: вагончику, літера «У», загальною площею 138,8 кв.м.;

зобов`язати ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерні, літера «С», загальною площею 6,0 кв.м.;

зобов`язати ОСОБА_7 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерні, літера «Х», загальною площею 14,7 кв.м.

Позов прокурора обґрунтовано тим, що 26.04.2007 року Генічеським районним судом винесено постанову у справі № 2-а-55/2007 за позовом ОСОБА_1 до Генічеського державного бюро технічної інвентаризації, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Генічеське ДБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно вагончик літ.С, вагончик літ. Р, столова незавершеним будівництвом літ.У, вагончик літ. Х, вагончик літ.Ф, вбиральня літ.Ц, душова літ.Ч, навіс літ.Н, майстерня літ.Ш, склад літ.Щ, вагончик-склад літ.Ю, трансформаторна літ.12, ППКС літ.№11, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеної постанови 22.05.2007 року за ОСОБА_1 оформлено право власності на вказані об`єкти.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2008 року, за результатом розгляду апеляційних скарг ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та ОСОБА_8 , постанову Генічеського районного суду від 26.04.2007 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

Таким чином, підстава для реєстрації права власності на вказані об`єкти скасована, тому право власності на майно на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є набутим незаконно.

Водночас, ОСОБА_1 28.05.2015 року уклав договір купівлі-продажу частки нежитлових будівель з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. В подальшому на підставі зазначеного договору купівлі-продажу 17.06.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено договір про виділ у натурі часток нерухомого майна. Зазначений договір передбачив виділ у натурі в одиницю з нежитлових будівель АДРЕСА_1 .

На підставі договору про виділ у натурі часток нерухомого майна від 17.06.2015 року здійснено державну реєстрацію прав власності на майно наступним чином: ОСОБА_2 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 137,8 кв.м.; ОСОБА_4 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 17,8 кв.м.; ОСОБА_1 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 9,9 кв.м.; ОСОБА_3 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 6 кв.м.; ОСОБА_5 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м.; ОСОБА_6 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м.

В подальшому 14.09.2015 року ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу 40/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 . Та, 19.04.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу 60/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . На підставі вказаних договорів купівлі-продажу здійснено державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на частку (40/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м. та на частку (60/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м.

Прокурор вважає, що вказані договори є незаконними, прямо суперечать вимогам чинного законодавства, а спірні об`єкти підлягають знесенню.

У позовній заяві прокурор посилався на порушення інтересів держави, зазначив про необхідність їх захисту та стверджував про наявність у нього підстав для звернення до суду, а саме:

- Стрілківська сільська рада Херсонської області є органом, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади правомочності, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням земельними ділянками комунальної власності, тобто виступає суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, на який законом покладено обов`язок захищати порушені права держави у сфері земельних відносин, як політико-правової організації суспільства.

Спірне майно незаконно розташовано на землях комунальної власності і це створює загрозу незаконного вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади Стрілківської сільської ради. Проте сільською радою не реалізовано надані законодавством повноваження з метою відновлення порушеного права територіальної громади та запобіганню незаконного відчуження земельної ділянки.

Нездійснення належного захисту інтересів держави також підтверджується листом Стрілківської сільської ради від 21.05.2018 року № 02.14-18/226, в якому зазначено, що сільською радою прийнято рішення № 495 від 26.10.2017 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача на підставі документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці незаконно.

-земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно перебуває у постійному користуванні ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», єдиним власником якого, є держава в особі Міністерства інфроструктури України. Таким, чином, незаконне розташування нерухомого майна на земельній ділянці, що перебуває у користуванні підприємства державної власності та є підставою для незаконного вибуття зазначеної земельної ділянки із користування ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», є суттєвим порушенням інтересів держави в особі останнього.

Оскільки на час подання позову прокурором, ні Стрілківська сільська рада, ні ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», позовних заяв, направлених на відновлення інтересів держави до відповідачів не заявили прокурор вказав це доказом нездійснення юридичними особами відповідних повноважень, віднесених до їх компетенцій.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року позов керівника Генічеської місцевої прокуратури задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу частки нежитлових будівель, розташованих на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 28.05.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 569, та скасовано державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

Визнано недійсним договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна нежитлових будівель, розташованих по АДРЕСА_1 , укладений 17.06.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 670, та скасовано державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 40/100 частки нежитлової будівлі, розташованої на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 14.09.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 1335, та скасовано державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

Визнано недійсним договір купівлі-продажу 60/100 частки нежитлової будівлі, розташованої на базі відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 , укладений 19.04.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Карпенко О.Г. Генічеського нотаріального округу Херсонської області, зареєстрований в реєстрі за № 760, та скасовано державну реєстрацію прав, проведену на підставі зазначеного договору;

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерня, літера «Ш», загальною площею 9,9 кв.м.;

Зобов`язано ОСОБА_4 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: вагончику, літера «Р», загальною площею 17,8 кв.м.;

Зобов`язано ОСОБА_5 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: столової незавершеного будівництва, літера «Ф», загальною площею 14,7 кв.м.;

Зобов`язано ОСОБА_2 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: вагончику, літера «У», загальною площею 138,8 кв.м.;

Зобов`язано ОСОБА_3 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерні, літера «С», загальною площею 6,0 кв.м.;

Зобов`язано ОСОБА_7 звільнити земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самочинно зведеного об`єкту нерухомого майна: майстерні, літера «Х», загальною площею 14,7 кв.м.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що, оскільки, підставу для визнання права власності на спірні об`єкти за відповідачем ОСОБА_1 рішення суду, скасовано, реєстрація права власності на вказані об`єкти за ОСОБА_1 є такою, що суперечить нормам чинного законодавства. Тобто відповідач ОСОБА_1 на момент укладення оспорених угод не був власником майна в розумінні вимог ЦК України, а відтак предметом договорів купівлі-продажу від 28.05.2015 року, а в подальшому і договору про виділу у натурі часток нерухомого майна від 17.06.2015 року було майно, право власності на яке у встановленому порядку не набувалось.

Зважаючи, що предметом договорів є майно, право власності на яке не набувалось, така істотна умова спірних договорів, як предмет не дотримана. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що спірні договори купівлі-продажу не відповідають вимогам Цивільного кодексу України, а тому підлягають визнанню недійсними.

Суд першої інстанції також вказав, що з рахуванням положень ст. 228 ЦК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п.18 Постанови № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зважаючи, що предметом спірних договорів було майно, яке незаконно розміщувалось на земельній ділянці комунальної власності, вказані договори є такими, що порушують публічний порядок та підлягають визнанню недійсними.

Суд першої інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, дійшов висновку, що спірне майно було збудовано відповідачем ОСОБА_9 самовільно на земельній ділянці рекреаційного призначення, площею 1,2 га, що являлася складовою частиною земельної ділянки, рекреаційного призначення площею 2,74 га, яка перебуває у постійному користуванні ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», без надання ОСОБА_9 прав на вказану земельну ділянку та без попереднього виділення земельної ділянки в натурі. Суд вказав, що спірне майно є самочинним будівництвом, відповідно, застосував п.б ч.3 ст. 152 Земельного кодексу України, за положеннями якого, захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції звернувся ОСОБА_1 .. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що прокурор не має повноважень представляти інтереси ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», відповідно суд першої інстанції, розглянувши позов прокурора, порушив норми процесуального права, оскільки розглянув позовну заяву від імені особи, яка не має повноважень на ведення справи, що, відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення і залишення позову без розгляду.

Також вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки суд розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 , який звернувся з заявою про відкладення розгляду у зв`язку з карантинними обмеженнями.

Крім того, зазначає, що ОСОБА_1 оформлено право власності на спірні об`єкти нерухомості 22.05.2007 року, тобто на час ухвалення Одеським апеляційним адміністративним судом постанови від 28.10.2008 року про скасування постанови Генічеського районного суду від 26.04.2007 року, вказана постанова суду першої інстанції вже була виконана. Оскільки питання про поворот виконання судового рішення не було вирішено судом апеляційної інстанції, з заявою про поворот виконання рішення суду ніхто не звернувся у встановлений законом строк, тому ОСОБА_1 є власником спірного майна і як власник мав право на укладення спірних договорів.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позовну заяву прокурора залишити без розгляду.

Генічеська місцева прокуратура, ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» у відзивах на апеляційну вказують на безпідставність доводів апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим та просять залишити його без змін.

ОСОБА_7 у письмовому відзиві на апеляційну скаргу повністю її підтримує, вказує, що ухваленим рішенням суду порушено його права, як добросовісного набувача майна, зазначає про безпідставність висновків суду, що придбане ним майно є самочинно збудованим.

Сторони, що не з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», які заперечують проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.04.2007 року Генічеським районним судом Херсонської області винесено постанову у справі № 2-а-55/2007 за позовом ОСОБА_1 до Генічеського державного бюро технічної інвентаризації, якою задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Генічеське ДБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно вагончик літ.С, вагончик літ. Р, столова незавершеним будівництвом літ.У, вагончик літ. Х, вагончик літ.Ф, вбиральня літ.Ц, душова літ.Ч, навіс літ.Н, майстерня літ.Ш, склад літ.Щ, вагончик-склад літ.Ю, трансформаторна літ.12, ППКС літ.№11, розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеної постанови 22.05.2007 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на вказані об`єкти (реєстраційний номер № 18942438).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 28.10.2008 року, за результатом розгляду апеляційних скарг ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» та ОСОБА_8 , постанову Генічеського районного суду від 26.04.2007 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову.

ОСОБА_1 28.05.2015 року уклав нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу частки нежитлових будівель з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .. В подальшому на підставі зазначеного договору купівлі-продажу 17.06.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено договір про виділ у натурі часток нерухомого майна. Зазначений договір передбачив виділ у натурі в одиницю з нежитлових будівель АДРЕСА_1 .

В подальшому на підставі зазначеного договору купівлі-продажу 17.06.2015 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було укладено договір про виділу у натурі часток нерухомого майна, який також посвідчено нотаріально та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна за № 670.

Зазначений договір передбачив виділ у натурі в одиницю з нежитлових будівель АДРЕСА_1 :

- частки ОСОБА_1 в розмірі 53/100, а саме об`єкту нерухомого майна: майстерня, літера «Ш», загальною площею 9,9 квадратних метрів;

- частки ОСОБА_4 в розмірі 7/100, а саме об`єкту нерухомого майна: вагончик, літера «Р», загальною площею 17,8 квадратних метрів;

- частки ОСОБА_5 розмірі 5/100, а саме об`єкту нерухомого майна: столова незавершеного будівництва, літера «Ф», загальною площею 14,7 квадратних метрів;

- частки ОСОБА_2 в розмірі 27/100, а саме об`єкту нерухомого майна: вагончик, літера «У», загальною площею 137,8 квадратних метрів;

- частки ОСОБА_6 в розмірі 6/100, а саме об`єкту нерухомого майна: майстерня, літера «X», загальною площею 14,7 квадратних метрів;

- частки ОСОБА_10 в розмірі 2/100, а саме об`єкту нерухомого майна: майстерня, літера «С», загальною площею 6,0 квадратних метрів.

На підставі договору про виділ у натурі часток нерухомого майна від 17.06.2015 здійснено державну реєстрацію прав власності на майно наступним чином:

ОСОБА_2 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 137,8 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22157628 від 17.06.2015);

ОСОБА_4 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 17,8 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22155998 від 17.06.2015);

ОСОБА_1 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 9,9 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22155193 від 17.06.2015);

ОСОБА_3 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 6 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22158874 від 17.06.2015);

ОСОБА_5 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22157010 від 17.06.2015);

ОСОБА_6 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 22159617 від 17.06.2015);

14.09.2015 року ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу 40/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 .. Вказаний договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна за № 1335.

19.04.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу 60/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . Вказаний договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна за № 760. На підставі вказаних договорів купівлі-продажу здійснено державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на частку (40/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 24397644 від 14.09.2015) та на частку (60/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м. (рішення про державну реєстрацію № 14220358 від 19.04.2016).

На підставі договору про виділ у натурі часток нерухомого майна від 17.06.2015 року здійснено державну реєстрацію прав власності на майно наступним чином: ОСОБА_2 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 137,8 кв.м.; ОСОБА_4 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 17,8 кв.м.; ОСОБА_1 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 9,9 кв.м.; ОСОБА_3 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 6 кв.м.; ОСОБА_5 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м.; ОСОБА_6 оформлено право власності на нежитлові будівлі площею 14,7 кв.м.

14.09.2015 року ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу 40/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 з ОСОБА_7 . Та, 19.04.2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу 60/100 частки нежитлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . На підставі вказаних договорів купівлі-продажу здійснено державну реєстрацію прав власності ОСОБА_7 на частку (40/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м. та на частку (60/100) нежитлової будівлі площею 14,7 кв.м.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Ухвалюючи рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки підставу для визнання права власності на вказані об`єкти рішення суду, скасовано, реєстрація права власності на вказані об`єкти за ОСОБА_1 є такою, що суперечить нормам чинного законодавства, тобто відповідач ОСОБА_1 на момент укладення таких угод не був власником майна в розумінні вимог ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що питання про поворот виконання судового рішення від 22.05.2007 року не було вирішено судом апеляційної інстанції, з заявою про поворот виконання рішення суду ніхто не звернувся у встановлений законом строк, тому ОСОБА_1 є власником спірного майна і як власник мав право на укладення спірних договорів, колегія суддів вважає юридично безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 КАС України (у редакції, чинній на дату скасування постанови Генічеського районного суду від 26.04.2007 року) питання про поворот виконання судового рішення вирішує суд апеляційної чи касаційної інстанції, якщо, скасувавши судове рішення (визнавши його нечинним або таким, що втратило законну силу), він закриває провадження у справі, залишає позовну заяву без розгляду або відмовляє у задоволенні адміністративного позову чи задовольняє позовні вимоги у меншому розмірі.

У випадках, встановлених частиною першою цієї статті, суд, ухвалюючи нове судове рішення, повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим судовим рішенням або визначити інший спосіб і порядок здійснення повороту виконання (ч. 2).

Отже, правом звернення із заявою про поворот виконання рішення наділений лише відповідач, оскільки по суті поворот виконання спрямований на відновлення саме його прав.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 02.11.2011р. №13-рп/2011, поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав.

Оскільки постанова Генічеського районного суду Херсонської області від 26.04.2007 року, якою було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та зобов`язано Генічеське ДБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно за змістом предмету судового спору та обраним способом захисту не передбачала можливості примусового його виконання та не перебувала на примусовому виконанні, то застосування інституту повороту виконання рішення суду в даному випадку не є можливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 після скасування постанови суду, якою зобов`язано Генічеське ДБТІ зареєструвати за ОСОБА_1 спірне майно, залишався правомірним власником нерухомого майна є юридично безпідставними, оскільки у відповідності до положень пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» саме вказане рішення суду, яке було в подальшому скасоване, було підставою державної реєстрації права власності на нерухоме майно з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто висновок суду першої інстанції, про те, що продавцем майна була особа, яка не набула права власності на майно у встановленому законом порядку є правильним.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги про знесення звільнення земельної ділянки шляхом знесення самочинно зведених об`єктів нерухомого майна.

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Суд першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів дійшов правильного висновку про те, що спірне майно є самочинним будівництвом, яке підлягає знесенню.

Відповідачами не спростовано, що ОСОБА_1 спірне майно збудовано на земельній ділянці, яка не перебувала у його користуванні або власності, без дотримання правил, що передбачені для будівництва та прийняття в експлуатацію новоствореного майна.

Факт самочинного будівництва ОСОБА_1 спірного майна також встановлено рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.09.2009 року в справі №7/243-ПН-08 за позовом ОСОБА_1 до Генічеської районної державної адміністрації, третя особа без самостійних вимог на предмет спору ВАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про визнання права власності на майно. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 господарський суд дійшов висновку, що в даному випадку позивачем здійснено самовільне будівництво спірного майна на земельній ділянці, яка не отримана ним у користування, саме під таке будівництво з укладенням відповідного договору оренди (або передачі у власність), що виключає можливість застосування положень ст. 331 ЦК України.

Колегія суддів також не бере до уваги, як підставу для скасування рішення суду та залишення позову прокурора без розгляду, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції розглянув позовну заяву від імені особи (прокурора), яка не має повноважень на ведення справи.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Невиконання прокурором вимог щодо надання суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді згідно із частиною четвертою статті 53 ГПК України має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу, про залишення позовної заяви без руху для усунення її недоліків і повернення в разі, якщо відповідно до ухвали суду у встановлений строк ці недоліки не усунуті.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.».

Звертаючись до суду прокурор - керівник Генічеської місцевої прокуратури посилався на порушення інтересів держави та зазначав про необхідність їх захисту, посилаючись на те, що:

- Стрілківська сільська рада Херсонської області є органом, що здійснює від імені та в інтересах територіальної громади правомочності, що пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням земельними ділянками комунальної власності, тобто виступає суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах, на який законом покладено обов`язок захищати порушені права держави у сфері земельних відносин, як політико-правової організації суспільства.

Спірне майно незаконно розташовано на землях комунальної власності і це створює загрозу незаконного вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади Стрілківської сільської ради. Проте сільською радою не реалізовано надані законодавством повноваження з метою відновлення порушеного права територіальної громади та запобіганню незаконного відчуження земельної ділянки.

Нездійснення належного захисту інтересів держави також підтверджується листом Стрілківської сільської ради від 21.05.2018 року № 02.14-18/226, в якому зазначено, що сільською радою прийнято рішення № 495 від 26.10.2017 року, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача на підставі документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці незаконно.

-земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно перебуває у постійному користуванні ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», єдиним власником якого, є держава в особі Міністерства інфроструктури України. Таким, чином, незаконне розташування нерухомого майна на земельній ділянці, що перебуває у користуванні підприємства державної власності та є підставою для незаконного вибуття зазначеної земельної ділянки із користування ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», є суттєвим порушенням інтересів держави в особі останнього.

Прокурором 17 травня 2018 року за вих.№ 96/1182-18 було направлено листи Стрілківській сільській раді та ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту» про встановленні ним порушення інтересів держави.

Оскільки на час подання позову прокурором, ні Стрілківська сільська рада, ні ПАТ «Київ-Дніпровське міжгалузеве підприємство промислового залізничного транспорту», позовних заяв, направлених на відновлення інтересів держави до відповідачів не заявили прокурор вказав це доказом нездійснення юридичними особами відповідних повноважень, віднесених до їх компетенцій.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції з вказаних доводів апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів доведено порушення інтересів Стрілківської сільської ради. Сільською радою в 2017 році прийнято рішення, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідача на підставі документів, що посвідчують право власності на нерухоме майно, яке розташовано на земельній ділянці незаконно, тобто спірне майно незаконно розташовано на землях комунальної власності і це створює загрозу незаконного вибуття земельної ділянки із власності територіальної громади Стрілківської сільської ради.

Щодо доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З матеріалів справи слідує, що провадження у вказаній справі відкрито 18 жовтня 2018 року та призначено проведення підготовчого засідання на 21 травня 2019 року о 14 годині. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.103 т.1)

21 травня 2019 року підготовче засідання проведено за участю прокурора. Справу призначено на 29 жовтня 2019 року.

29 жовтня 2019 року сторони не з`явись в судове засідання, справу призначено на 16 січня 2020 року о 14-30 годині. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.140 т.1)

16 січня 2020 року сторони не з`явись в судове засідання, справу призначено на 12 березня 2020 року о 10-20 годині. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.191 т.1) .

Крім того, 06 лютого 2020 року ОСОБА_1 ознайомлений з матеріалами справи (а.с.172 т.1).

11 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи в зв`язку з його хворобою (а.с.195). 12 березня 2020 року судом задоволено клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи та справу призначено на 21 травня 2020 року о 10 годині. ОСОБА_1 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку SMS (а.с.217 т.1).

19 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, що призначений на 10-00 годину 21 травня 2020 року в зв`язку запровадженням карантину.

21 травня 2020 року, суд першої інстанції, з врахуванням положень пункту 2 частини 3 статті 223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, оскільки ОСОБА_1 протягом всього процесу був належним чином повідомлений судом про розгляд справи.

Інших доводів незаконності рішення суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року

Головуючий І.В. Вейтас

Судді: Г.В. Семиженко

С.В. Радченко