ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/4195/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Гаврилюк О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 224 по вул. Кошиця, 5-А в м. Києві цивільну справу в загальному позовному провадженні за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки майна в натурі для звернення стягнення,

ВСТАНОВИВ:
09.01.2020 до Дарницького районного суду м. Києва за підсудністю надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки майна в натурі для звернення стягнення.

Позивач зазначає про те, що 22.09.2011 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 40000 доларів США. На підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03.07.2014 стягнуто грошові кошти. На виконанні у Дарницькому районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції в м. Києві перебуває виконавче провадження №45478180 щодо примусового виконання виконавчого листа Дарницького районного суду м. Києва від 31.10.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 490538,92 грн.

Позивач зазначає про те, що на виконання рішення суду було перевірено майновий стан боржника та виявлено, що за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на транспортний засіб марки «Ніссан Х-Трейл», державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_2 .

Дружина відповідача ОСОБА_3 є власником садового будинку АДРЕСА_3 , посилаючись на норми Цивільного та Сімейного Кодексів України, ЗУ «Про виконавче провадження» позивач просив визнати нерухоме майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_3 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , виділити на користь ОСОБА_2 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом згідно з яким зазначив, що позивачем не надано доказів спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на спірний будинок. Садовий будинок було збудовано у 1991 році за особисті кошти ОСОБА_3 , які вона отримала від батьків і тому відповідно до ст. 57 СК України це майно є приватною власністю дружини, тому просив відмовити у задоволення позовних вимог.

06.12.2018 ОСОБА_3 надала відзив відповідно до якого зазначила про те, що не несе жодних фінансових зобов`язань перед ОСОБА_1 і не може відповідати за його боргами. Право власності на садовий будинок відбулось задовго до зобов`язань між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 проходив військову службу і окремо проживав. В період проживання з батьками ОСОБА_2 написав розписку в тому, що не буде претендувати на майно, збудоване батьками. Проживання з батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтверджується ордером №457 Серії А від 26.03.1986. Відповідач вказала на те, що між нею та ОСОБА_2 була домовленість про те, що будинок за адресою АДРЕСА_4 належатиме виключно ОСОБА_6

14.12.2018 представником позивача надано відповідь на відзив ОСОБА_2 згідно з яким зазначено про те, що розписка ОСОБА_2 не підтверджує відсутність права на спірний будинок, посилаючись на нормативно-правові акти та судову практику, просив задовольнити позовні вимоги.

14.01.2019 представником позивача надано відповідь на відзив ОСОБА_3 згідно з яким просив взяти до уваги вимоги статтей 22,24 Кодексу про шлюб та сім`ю в редакції 20.06.1969, які діяли на момент перебування відповідачів у шлюбі, будинок збудовано у 1991 році, а право власності оформлено 25.01.2018 на час перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, тому садовий будинок не належить до переліку майна, що є особистою приватною власністю відповідно до ст. 57 СК України і є спільною сумісною власністю, надано заперечення щодо доказів, доданих відповідачами до відзивів, просив задовольнити позовні вимоги.

15.01.2019 ОСОБА_3 надано заперечення на відповідь на відзив згідно з яким звертається увага суду на те, що не спростовано твердження відповідача про те, що житловий будинок по АДРЕСА_5 є виключно власністю ОСОБА_3 , оскільки хоч побудований у шлюбі проте за особисті кошти.

05.03.2019 ОСОБА_2 подано заперечення на відповідь, надану представником ОСОБА_1 ОСОБА_7 згідно з якою зазначено про те, що згідно із ч.1,ч.6 ст. 57 СК України не все майно набуте за час шлюбу є спільною сумісною власністю, будинок збудовано під час шлюбу, але не за спільні кошти, а за особисті кошти батьків ОСОБА_3 , оскільки відповідач проходив службу далеко від м. Києва, спільних дітей у той час не було, дружина проживала з батьками в м. Києві і особисто займалась будівництвом будинку і тому він не претендує на майно ОСОБА_3 кошти, надані ОСОБА_1 були зараховані на рахунки Промислово-торгівельного комерційного підприємства «Фірма Мисливпромпостач» з метою отримання доходу. Відповідно до рішення суду кошти було стягнуто. ОСОБА_2 вказав на те, що не використовував позичених коштів в інтересах своєї сім`ї.

В судовому засіданні 14.05.2020 позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні 14.05.2020 заперечував щодо задоволення позовних вимог, посилаючись на письмові пояснення.

В судовому засіданні 30.06.2020 за клопотанням позивача було оголошено перерву. на 06.10.2020.

06.10.2020 позивач до початку судового засідання надав заяву відповідно до якої просив задовольнити позовні вимоги, розгляд справи проводити без його участі.

Представник відповідача надав заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з перебуванням в судовому засіданні по іншій справі.

Враховуючи заяву позивача від 06.10.2020, письмові пояснення відповідача від 14.05.2020, пояснення, надані сторонами в судовому засіданні 14.05.2020, враховуючи попереднє погодження дат судових засідань зі сторонами, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи за наданими доказами та задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до листа Дарницького районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повідомлено ОСОБА_1 про те, що за час проведення виконавчих дій виконавцем виявлено доходи боржника у вигляді пенсії з яких стягнення перераховується на рахунок стягувача у виді пенсії ( а.с. 5).

Додано до позову витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного Реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна, сформований ОСОБА_8 щодо ОСОБА_3 , якій на праві власності належить садовий будинок АДРЕСА_3 ( а.с. 6 т.1).

26.03.1986 ОСОБА_4 на сім`ю в складі ОСОБА_5 (дружини), ОСОБА_9 , (сина) та ОСОБА_3 ( доньки) видано видано ордер №457 Серії А на квартиру АДРЕСА_6 ( а.с. 79 т.1).

06.06.1988 ОСОБА_2 видано ордер №40 на квартиру АДРЕСА_7 ( а.с. 83 т.1).

23.12.1991 року ОСОБА_3 головою кооперативу ОСОБА_10 видано довідку в тому, що член садово-городнього кооперативу Пащенко О.П. проводить будівництво будинку і господарських споруд на ділянці № НОМЕР_2 із батьком з допомогою робочих ( а.с. 85 т.1).

Згідно із розпискою від 26.06.1991 зазначено про те, що ОСОБА_2 , який проживає у квартирі, належній ОСОБА_11 зобов`язується не претендувати на житло і просить тимчасово зареєструвати його за адресою: АДРЕСА_8 , зобов`язується не пред`являти претензій на будинок, який передано ОСОБА_11 його доньці ОСОБА_3 по АДРЕСА_5 , автомобіль і інше рухоме і нерухоме майно ( а.с. 42 т.1).

26.04.1991 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовились, що будинок, збудований за адресою: АДРЕСА_5 будувався з допомогою батька ОСОБА_3 ОСОБА_4 і буде належати виключно ОСОБА_3 . ОСОБА_2 не вимагатиме частку ( а.с. 81 т.1).

11.04.2011 Дарницьким районним у м. Києві військовим комісаріатом видано довідку №37 капітану 1 рангу ОСОБА_2 , 1953 року народження в тому, що він в період з 07.09.1978 по 10.09.1981 проходив військову службу у складі екіпажу «СКР-120» в республіці Ангола ( а.с. 45 т.1).

30.09.2011 директор Промислово-торгівельного комерційного підприємства «Фірма Мисливпромпостач» Пащенко А.В. підписав наказ №74 згідно з яким вказав про те, що ОСОБА_1 для поповнення обігових коштів на підприємстві ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» передано кошти в розмірі 318948 грн, які було внесено згідно із 12 договорів безпроцентної фінансової позики ПТКП «Фірма Мисливпромпостач» Пащенком А.В. на рахунок підприємства , які підлягають поверненню ОСОБА_1 ( а.с. 156 т.1).

Згідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.10.2014 стягнуто з Промислово-торгівельного комерційного підприємства «Фірма «Мисливпромпостач» на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором безвідсоткової цільової позики у загальному розмірі 1200008 грн., інфляційні витрати в сумі 40411 грн. 26 копійок, 3% річних у сумі 2024 грн. ( а.с. 151-152 т.1).

Згідно із Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1624 від 13.04.2016, осколкове та кульове поранення грудей капітана 1 рангу у запасі ОСОБА_2 , 1953 року народження, що підтверджується актом судово-медичного дослідження №64/в травма та її наслідки, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії ( а.с. 46 т.1).

Відповідно до довідки №30, виданої 23.05.2017 головою кооперативу ОСОБА_2 , майнові права ОСОБА_2 за весь час перебування засновником Товариства «Магнолія» не оформлялись, участь в Товаристві «Магнолія», як засновника була пов`язана виключно на громадських засадах, без набуття майнових прав. Будь-яка земельна ділянка або будівля не рахується за ОСОБА_2 ( а.с. 84 т.1).

Згідно з копією реєстраційної справи №000 у січні 2018 року державним реєстратором прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Кабалія І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності будинку, розташованого у м. Києві, обслуговуючий кооператив «Магнолія» по АДРЕСА_9 за ОСОБА_3 ( а.с. 1-39 т.2).

04.02.2019 Департамент земельних ресурсів надано відповідь адвокату Міхальову А.О. про те, що за поданням Департаменту земельних ресурсів Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_9 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( а.с. 54 т.2).

05.02.2019 Департаментом містобудування та архітектури надано відповідь адвокату Міхальову А.О. в тому, що вулиця з назвою «Ентузіастів» у Дарницькому районі м. Києва відсутня ( а.с. 55 т.2).

Згідно із ч.2 ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Згідно до ст. 23 Кодексу про шлюб та сім`ю майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов`язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім`ю, у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Згідно із ст. 3 СК України в редакцї 2002 року, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 69 СК України в редакцї 2002 року, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.
Згідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Згідно до ч.6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 14 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено коло учасників виконавчого провадження.

Згідно із ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

При зверненні до суду позивачем додано до позову повідомлення головного державного виконавця О. Шпак згідно з яким запропоновано стягувачу звернутись до суду про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Відповідно до ст. 371 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.
Згідно із ч.1,ч.2 ст. 366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.
Позивач вказує на те, що на виконання рішення суду було перевірено майновий стан боржника та виявлено, що за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на транспортний засіб марки «Ніссан Х-Трейл», державний номерний знак НОМЕР_1 , право власності на 1/6 квартири АДРЕСА_2 . Разом з тим, дружині відповідача належить житловий будинок АДРЕСА_3 , що є спільною сумісною власністю, оскільки придбаний у шлюбі, тому позовні вимоги щодо визнання житлового будинку АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Суд вважає важливими заперечення відповідача щодо заявлених позовних вимог, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного.

Суду не надано доказів наявності між відповідачем та дружиною домовленості або шлюбного договору, які б визначали нерівність їх часток у спільному сумісному майні подружжя, або відсутності такої частки. Разом з тим, надана копія розписки відповідача про відсутність претензій на обєкт, що є предметом спору, суд не приймає до уваги , оскільки пожружжя ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому шлюбі, а вказана розписка не є правоустановчим документом на майно.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).
Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачем, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як позивачами доведено, а відповідачем не спростовано в силу принципу змагальності сторін обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81,263,265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та виділ частки майна в натурі для звернення стягнення задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_3 загальною площею 162 кв.м, житловою площею 70,7 кв.м об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Виділити на користь ОСОБА_2 в натурі 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 для звернення стягнення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 06.10.2020

Суддя Л.В. Комаревцева