Справа № 509/6930/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

за участі секретаря Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника третьої особи адвоката Гусарова Олександра Леонідовича про скасування заходу забезпечення позову ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду знаходиться справа за вказаним позовом.

Ухвалою суду від 17.04.2020 року задоволено заяву представника позивача та накладено арешт на земельну ділянку площею 0,100 га, кадастровий номер :02:005:2794, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи подав заяву, відповідно до якої просить суд скасувати захід забезпечення позову, вжитий судом відповідно до ухвали від 17.04.2020 року.

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що зазначена земельна ділянка належить на праві власності третій особі ОСОБА_2 , а у цій справі позовні вимоги мають немайновий характер, при тому що ЦПК України не передбачає можливості вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно осіб, які не є відповідачами у справі. Крім цього, позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України, а також майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків власникові арештованої земельної ділянки, що зумовлює обов`язкове застосовування судом зустрічного забезпечення. Проте зустрічне забезпечення судом не застосовувалось.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що дана заява про скасування заходу забезпечення позову не заснована на законі, вона не є обґрунтованою, а тому в її задоволенні має бути відмовлено з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Поряд з цим, відповідно до п.10 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Таким чином, визначений ч.1 ст.150 ЦПК України перелік заходів забезпечення позову не є вичерпним і суд може вжити заходи забезпечення позову, конкретно не передбачені зазначеними пунктами, але які є такими, що забезпечать ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав у разі, якщо такий захист і поновлення цих прав не забезпечується заходами визначеними процесуальним законом, але передбачений законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Отже, застосовуючи захід забезпечення позову, не визначений окремо процесуальним законом, суд має навести обґрунтування необхідності вжиття саме такого заходу забезпечення позову, а також вмотивувати підстави такого рішення.

У мотивувальній частині ухвали від 17.04.2020 року суд раніше зазначив, що при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії"Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

В силу ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.2 ст.2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Спадкове право в об`єктивному розумінні це сукупність цивільних правових норм, які регулюють процес переходу прав і обов`язків померлої особи до інших осіб.

Спадкове право у суб`єктивному розумінні це право особи бути закликаною до спадкування, а також її правомочності після прийняття спадщини.

Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину). За своєю суттю правовідношення спадкування направлено на регулювання обороту (переходу) матеріальних і нематеріальних благ.

Захист суб`єктивного спадкового права особи неможливий без наявності спадщини, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч.1 ст.1218 ЦК України).

Право на спадкування виникає в день відкриття спадщини, тобто в день смерті спадкодавця або в день, з якого вона оголошується померлою. Змістом права на спадкування є певні можливості, якими може скористатися особа, у якої виникло це право. Серед них право прийняти спадщину, відмовитися від неї взагалі чи на користь іншої особи, не проявляти щодо неї жодного інтересу, тобто не вчиняти ніяких юридично значимих дій щодо прийняття чи відмови від спадщини.

Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 09.10.1979 року у справі Ейрі проти Ірландії (пункт 24), рішення від 30.05.2013 року у справі Наталія ОСОБА_3 проти України (пункт 32)).

В абзаці десятому пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 вказано, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд звертає увагу, що такі висновки суду, викладені в ухвалі від 17.04.2020 року, представником третьої особи ніяк не спростовані, хоча між сторонами дійсно виник спір з приводу спадкових прав позивача, які є майновими об`єктами цивільного права, при цьому що на думку суду невжиття заходів по забезпеченню позову може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених прав та законних інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Щодо посилань представника третьої особи на невирішеність судом питання зустрічного забезпечення варто зазначити, що п.3 ч.1 ст.154 ЦПК України встановлює обов`язок суду застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Позивач є громадянином Росії, але має реєстраційний номер облікової картки платника податків в Україні. Представником третьої особи не надано суду докази на підтвердження всіх обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, зокрема, відомості про відсутність у позивача майна на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. У матеріалах справи такі докази також відсутні, а можливість спричинення збитків забезпеченням позову представником третьої особи ніяк навіть не обґрунтовується.

Водночас, невжиття судом заходів зустрічного забезпечення не є абсолютною підставою для скасування вжитих заходів забезпечення позову, оскільки у такому разі відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України третя особа або її представник не позбавлені права звернутися до суду з клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення та надати докази, які, на їх думку, підтверджують наявність обставин для такого забезпечення.

Керуючись ст.ст. 2, 149, 150, 154 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Представнику третьої особи адвокату Гусарову Олександру Леонідовичу у задоволенні його заяви про скасування заходу забезпечення позову ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області та Одеської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про встановлення факту родинних відносин та надання додаткового строку для прийняття спадщини - відмовити.

Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 15-денний строк з дня з дня складення її повного тексту.

Суддя: Кочко В.К.