Справа № 465/6635/18 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. Провадження № 22-ц/811/268/20 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова в складі судді Ванівського Ю.М. від 20 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2019 року цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини - задоволено частково. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 350 грн., починаючи з 30 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 88058 гривень 37 копійок, та в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 жовтня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття та ухвалити нове рішення про задоволення у повному обсязі позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з врахуванням заяви про долучення до матеріалів справи додаткових доказів та про збільшення розміру позовних вимог від 24 червня 2019 року, а саме: - стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача аліменти на утримання чина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття; - стягувати щомісячно з відповідача на користь позивача по 350 гривень додаткових витрат на сина ОСОБА_4 ; - стягнути з відповідача на користь позивача частину додаткових витрат на сина ОСОБА_4 у розмірі 88 058 гривень 37 копійок. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим в частині відмови у задоволенні її позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 88 058 гривень 37 копійок, а також в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, але менше 50 прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття). Зазначає, що судом не взято до уваги того, що тягар утримання дитини повинен розподілятися порівну між батьками, натомість судом зазначено, що дві сторони брали участь в утриманні дитини, хоча участі у додаткових витрат на дитину відповідач не брав. Відповідачем фактично добровільно сплачувались аліменти, до того ж нерегулярно та у незначному розмірі. А додаткові витрати на дитину відповідачем взагалі не покривалися. Вказує на те, що твердження суду про те, що позивачем не доведено того, що додаткові витрати спрямовувалися на дитину не відповідає дійсності, оскільки значна частина медичних препаратів, які придбані позивачем за свої кошти, призначена медичними працівниками у медичній карті її дитини. Також вказує на те, що позивачем надано докази понесення нею витрат на розвиток особливих здібностей дитини, а саме його танцювальних здібностей, а саме у матеріалах справи міститься довідка, що підтверджує оплату позивачем витрат на абонементи та суміжні витрати. Крім цього, Договорами на туристичне обслуговування від 07 липня 2016 року, 24 липня 2017 року та 14 червня 2018 року підтверджено витрати позивачки на відпочинок дитини. Вказує на те, що поїздки на море зумовлені необхідністю оздоровлення дитини, адже дитина часто хворіє. Також, позивачкою надано докази понесення інших додаткових витрат саме на потреби дитини, а саме перебування дитини в таборі. Вказує, що судом жодним чином не мотивоване рішення про відмову у повному обсязі в задоволенні вимог позивача про стягнення додаткових та документально підтверджених витрат на дитину у розмірі 88 058 гривень 37 копійок. А викладені у рішенні твердження Суду щодо недоведеності позивачем додаткових витрат на дитину не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки спростовуються матеріалами. Звертає увагу, що позивач абсолютно не погоджується із визначеним судом розміром аліментів з огляду на те, що як підставу визначення аліментів саме у розмірі 1/6 від всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, судом названо виховання та утримання відповідачем ще однієї дитини. Разом з тим, рідною дитиною відповідача є тільки ОСОБА_4 , інша дитина, про яку вказано судом в рішенні, є дитиною нової дружини відповідача. В цієї дитини є свій батько, який зобов`язаний її утримувати та, як відомо позивачу, не позбавлений батьківських прав. Більше того, відповідачем не надано жодних документів, які підтверджували б понесені ним витрати на утримання іншої дитини, як не надано доказів необхідності понесення відповідних витрат. Тому твердження про утримання відповідачем іншої дитини є безпідставним та не підтвердженим жодним доказом. Більше того, в матеріалах справи міститься свідоцтво про народження, в якому батьком вказаний відповідач, хоча на момент видачі цього документа відповідач перебував у шлюбі з позивачем і він не є біологічним батьком цієї дитини. Таким чином, цей документ викликає обґрунтовані сумніви у його достовірності, а суд не взяв це до уваги. Крім цього, зазначає, що позивачем доведено, що відповідач 250 разів перетинав кордон України за період часу 12 січня 2016 року по 01 травня 2019 року, що свідчить про матеріальну спроможність відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж 1/6 від доходу. Також, вказує, що результати аналізів відповідача, подані тільки в останньому судовому засіданні та такий документ не є належним доказом, оскільки не стосується предмета доказування та не є діагнозом та потребує консультації лікарів. Також, зазначає, що квартира АДРЕСА_1 придбана в кредит під заставу квартири позивача за адресою АДРЕСА_2 , що належить їй за договором дарування, а кошти зі споживчого кредиту, на які була придбана квартира АДРЕСА_3 повернуті банку матір`ю позивача та її братом, оскільки відповідач не оплачував кредит., тому відповідач не має жодного відношення до вказаної квартири. Також вказує, що суддею Ванівським Ю.М. порушені всі строки розгляду справи, встановлені ЦПК України. Крім того зазначає, що періодична сплата відповідачем коштів на утримання дитини у розмірі близько тисячі гривень на місяць однозначно не є достатньою для покриття витрат на лікування, оздоровлення дитини, розвиток її здібностей тощо. А фактично позивачем понесено додаткові витрати у розмірі 88058 гривень 37 копійок. І це тільки частина витрат, адже інші підтверджуючі платіжні документи понесення додаткових витрат на утримання дитини позивачем не збережено, більше того, дитина щодня потребує догляду та часто потребує витрат, зумовлених особливими обставинами, і, відповідно, позивач несе додаткові витрати на її утримання по даний час і їх розмір щоразу збільшується. Адже з кожним місяцем дитині для повноцінного розвитку необхідно все більше засобів.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, заяв про збільшення розміру позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на неї, а, також, інших письмових заяв та пояснень учасників справи та їх представників у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 4, ч.1 ст. 5, ст.6, ч.1 ст. 13, ст.ст. 12,80, 81, 83, 89, 263 ЦПК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», ч.3 ст. 181, ч.ч.1,2 ст. 182, ч.1 ст. 183, ст.ст. 185, 191 СК України, ч.2 ст. 16 ЦК України, та задовольняючи частково позов, виходив з того, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 квітня 2004 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. У шлюбі в позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. 2 березня 2009 року між сторонами розірвано шлюб на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова. Суд встановив, що у відповідності до виданої ЛКП "Затишне" ВЖГ Франківської райадміністрації Львівської міської ради довідки № 2051 від 20 серпня 2018 року з місця проживання про склад сім`ї і прописки, в квартирі АДРЕСА_4 син ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю. Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, що є достатнім та співрозмірним з можливостями відповідача, оскільки у такого на утриманні перебуває ще одна дитина. Щодо заявленої вимоги про стягнення щомісячно додаткових витрат на утримання сина, то така вимога підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивачем доведено необхідність сплачувати відповідачем кошти на додаткові витрати дитини. Щодо стягнення додаткових витрат на утримання сина у розмірі 88 058 грн. 37 коп., то суд вважав таку вимогу безпідставною, оскільки як встановив суд, дві сторони брали участь в утриманні дитини. Крім того, перед судом не доведено те, що витрати на які посилається позивачка не входили в суму коштами, які надавалися на утримання дитини відповідачем, а також стороною позивача не доведено, що зазначені нею витрати ішли на потреби дитини.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, частина обставин, які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає частковому скасуванню.

30.10.2018р. ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , у якому просила стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття; стягувати щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 350 гривень додаткових витрат на сина ОСОБА_4 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 частину додаткових витрат на сина ОСОБА_4 у розмірі 73 841 (сімдесят три тисячі вісімсот сорок одна) гривень 24 копійок.

04.02.2019р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття; стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивача по 350 гривень додаткових витрат на сина ОСОБА_4 ; стягнути з Відповідача на користь Позивача частину додаткові витрати на сина ОСОБА_4 у розмірі 84 786 гривень 26 копійок.

13.03.2019р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просив стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття; стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивача по 350 гривень додаткових витрат на сина ОСОБА_4 ; стягнути з Відповідача на користь Позивача частину додаткові витрати на сина ОСОБА_4 у розмірі 85 179 гривень 32 копійок.

24.06.2019р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про збільшення розміру позовних вимог, у якій вони остаточно просили:

-стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж у розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття;

-стягувати щомісячно з Відповідача на користь Позивачки по 350 гривень додаткових витрат на сина ОСОБА_4 ;

-стягнути з Відповідача на користь Позивачки частину додаткових витрат на сина ОСОБА_4 у розмірі 88058 гривень 37 копійок.

Позовні вимоги мотивували тим, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 квітня 2004 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. У шлюбі в позивача та відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. За наслідками розгляду поданої відповідачем позовної заяви, 2 березня 2009 року у справі № 2-15522/09 Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення, яким шлюб розірвано. З вересня місяця 2008 року позивач та відповідач проживають окремо, а за їх спільною згодою син ОСОБА_4 постійно проживає з позивачем. З жовтня місяця 2008 приблизно 6-8 місяців на утримання сина ОСОБА_4 відповідач давав кошти особисто в руки позивачу, спочатку (перший місяць) це було 2500 гривень, потім ще кілька місяців все менше й менше, аж до повного припинення утримання сина ОСОБА_4 . Останні роки відповідач почав знову давати позивачу кошти на утримання сина ОСОБА_4 , шляхом їх переказу на банківську картку ПАТ "Приватбанк" у розмірі близько 1000 гривень, тобто у розмірі, який є наближеним до мінімального обов`язкового розміру аліментів на утримання дитини віком від 6 до 18 років. Лише після неодноразових наполягань позивача, на утримання сина відповідач тричі сплатив по 1700 гривень, що додатково підтверджує факт наявності у нього можливості оплачувати утримання сина ОСОБА_4 у розмірі не меншому, ніж мінімальний розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років. Враховуючи те, що син ОСОБА_4 росте, рівень цін на продовольчі та інші товари та послуги (одяг, взуття, предмети дозвілля тощо) щоразу піднімається, витрати на його утримання також зростають, однак тягар утримання дитини більшою мірою несе на собі позивач, хоча відповідач має рівний з позивачем обов`язок по утриманню їхнього сина. Щодо виплати додаткових витрат на утримання дитини, позивачка зазначає про те, що у відповідності до виданої ЛКП "Затишне" ВЖГ Франківської райадміністрації Львівської міської ради довідки № 2051 від 20 серпня 2018 року з місця проживання про склад сім`ї і прописки, в квартирі АДРЕСА_4 син ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю. Згідно з довідкою від 14 серпня 2018 року, виданою Львівською громадською організацією "Клуб спортивного танцю " ОСОБА_9 ", син ОСОБА_4 дійсно з вересня місяця 2010 року по даний час був і є членом КСТ "Фоловей", проходив етапи навчання рівня "Бейбі", "Дебют", "Школа", "Початківці", а на даний час зарахований в основний склад спортивної групи. Також, з березня місяця 2018 року по даний час син в Громадській організації "Культурно-просвітницький клуб традиційних видів єдиноборств "Галичина" займається та відвідує заняття в спорткомплексі "СКА" з кіокушинкаї - карате з 19:00 до 21:00 щотижнево по понеділках, середах і п`ятницях з оплатою 400 гривень в місяць, що підтверджується довідкою, виданою вищезгаданою організацією 3 вересня 2018 року, що в сукупності складає 2400 гривень додаткових витрат, половину з яких повинен понести (компенсувати) відповідач, а саме - 1200 гривень. Крім того, син ОСОБА_4 двічі в тиждень відвідує тренування в тренажерному залі (вартість тренувань становить 20 гривень за одне заняття); репетитора, який додатково навчає його математики (вартість одного заняття становить 100 гривень), та репетитора із англійської мови (вартість одного заняття становить 150 гривень). Окрім додаткових витрат на розвиток здібностей сина ОСОБА_4 , позивач також витрачає власні кошти на його лікування, зумовлене періодичним погіршенням стану здоров`я. Крім того, позивачка зазначає про те, що згідно наданих нею доказів, з відповідача слід стягнути частину додаткових витрат на сина, а також стягувати щомісячно по 350 гривень додаткових витрат на сина.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У разі виїзду одного з батьків за кордон на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти стягуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо після виконання аліментних зобов`язань згідно з частиною четвертою цієї статті один з батьків не виїхав на постійне проживання у державу, з якою Україна не має договорів про правову допомогу, та залишився або повернувся для постійного проживання в Україну, порядок стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми встановлюється законодавством. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, згідно з яким з одного із батьків стягуються аліменти, він виїжджає для постійного проживання у державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, з нього за рішенням суду до його виїзду за межі України може бути стягнуто аліменти за весь період до досягнення дитиною повноліття. Якщо після набрання законної сили рішенням суду про сплату аліментів за весь період до досягнення дитиною повноліття особа, з якої стягуються аліменти, продовжує постійно проживати в Україні або повертається в Україну для постійного проживання та змінюються обставини, які вплинули на визначення розміру аліментів, у судовому порядку може бути встановлено періодичне стягнення аліментів з урахуванням сплаченої суми. Якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім`ї, у якій виховується дитина. Виплата тимчасової державної допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок призначення та виплати тимчасової державної допомоги, її розмір визначається Кабінетом Міністрів України. Роботу щодо призначення та виплати тимчасової державної допомоги дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів, не мають можливості утримувати дитину або місце проживання їх невідоме, організовує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері усиновлення та захисту прав дітей. Суми наданої дитині тимчасової державної допомоги підлягають стягненню з платника аліментів до Державного бюджету України у судовому порядку.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Також, відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин 5 - 7 ст. 181 СК. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону "Про виконавче провадження", а також у статтях 194 - 197, 274 СК.

Також, окремо, відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, положеннями статей 180, 183-185, 193 СК України визначаються декілька способів виконання згаданого обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183, 184); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193).

Також, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина (ст. 141 СК України). При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище сторін і дитини, наявність у сторін інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Як вбачається із матеріалів справи, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 квітня 2004 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

За час шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 2 березня 2009 року шлюб між сторонами - розірвано.

Згідно виданої ЛКП "Затишне" ВЖГ Франківської райадміністрації Львівської міської ради довідки № 2051 від 20 серпня 2018 року з місця проживання про склад сім`ї і прописки, в квартирі АДРЕСА_4 син сторін ОСОБА_4 проживає разом зі своєю матір`ю, що відповідачем не оспорювалось.

Враховуючи вказане, а саме те, що на батьків покладено рівні обов`язки щодо утримання дітей; те, що шлюб між сторонами розірвано та дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні; те, що докази про належне виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо утримання дитини сторін у матеріалах справи відсутні; те, що позивачка є особою з інвалідністю третьої групи; дані про доходи позивачки (довідки про доходи Т.1 а.с.156-158); відсутність даних про офіційні доходи відповідача як і те, що у нього доходів немає; те, що відповідач визнав позов частково, що свідчить про наявність у нього доходів та можливість сплачувати як аліменти, так і додаткові витрати на дитину;прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, який відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» на даний час складає для дітей від 6 до 18 років - 2218 грн. на місяць, що в силу ст. 182 СК України є рекомендованим розміром аліментів на одну дитину, - колегія суддів вважає, що щомісячний розмір аліментів на утримання сина сторін, необхідних до стягнення з відповідача на користь позивачки визначений позивачкою у розмірі ј частина усіх видів його заробітку,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не слід вважати надмірними, таким, який не взмозі буде сплачувати відповідач або таким, що порушуватиме права чи інтереси сторін або їх спільної дитини.

Зважаючи на вказане судом першої інстанції, не в повній мірі було враховано обставини, що мали істотне значення для вирішення цієї вимоги та безпідставно зменшено розмір необхідних до стягнення аліментів на утримання дитини сторін.

Окремо, судом першої інстанції не враховано і те, що свідоцтво про народження дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.2 а.с. 25), не слід вважати належним доказом наявності дитини на утриманні у відповідача, оскільки таке свідоцтво видано «повторно» пізніше, ніж дата народження самої дитини вказаної у ньому, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім цього, народження зазначеної у свідоцтві дитини мало місце під час зареєстрованого шлюбу сторін, що тривав до 12.03.2009 року, а доказів про те, що відповідач визнав батьківство цієї дитини, в матеріалах справи - немає.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки щомісячно по 350 грн. додаткових витрат, то в цій частині рішення не переглядається, оскільки в цій частині таке не оскаржене.

В частині ж вимоги про стягнення понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 88058,37 грн., про стягнення яких у фіксованій сумі просить позивачка, то така вимога підлягала до часткового задоволення та безпідставно була відхилена у повному обсязі судом першої інстанції.

Так, суду слід було б стягнути ті необхідні додаткові витрати, які понесені позивачкою та, понесення яких підтверджено належними та допустимими доказами, зважаючи на відсутність доказів неможливості понесення Ѕ частини необхідних додаткових витрат на дитину відповідачем, про що, зокрема, непрямо свідчить і не оскарження та визнання ним позову в частині стягнення періодичних, щомісячних, додаткових витрат на дитину.

Однак, в іншій частині в задоволенні цієї вимоги слід було відмовити, оскільки частину вказаних витрат не слід вважати додатковими витратами на дитину, а такими, що є звичними витратами на утримання дитини та охоплюються стягненням аліментів. Частину ж витрат, які позивачка вважає додатковими на дитину дійсно слід вважати такими, однак частина з них не слід вважати необхідними, як і стягнення Ѕ їх частини з відповідача, понесення ж іншої частини належними, допустимими та достатніми доказами не підтверджена.

Так, що стосується захворювань дитини, на які посилалася позивачка, то витрати пов`язані з такими захворюваннями не слід вважати додатковими, оскільки захворювання, на які вона вказала є звичайними, сезонними, застудними захворюваннями дитини, ГРЗ, тощо і такі захворювання не є хронічними чи тривалими, які потребують постійних додаткових витрат на лікування чи реабілітацію.

Що стосується довідки ГО КСТ «Фоловей» від 14.08.2018 року (Т.1 а.с.20), то така свідчить про вартість певних послуг танцювального клубу, але не є первинним бухгалтерським документом (квитанцією, платіжним дорученням, тощо) і відповідно не підтверджує понесення саме таких витрат позивачкою. Вказане стосується і довідки ГО Культурно-просвітницький Клуб традиційних видів єдиноборств «Галичина» №3 від 03.09.2018 року (Т.1 а.с. 32).

Витрати ж на придбання іграшок, оплата відвідувань кафе, ресторанів, кінотеатрів, придбання одягу, канцелярських товарів і т.д. є звичними витратами на дитину та такі не слід вважати додатковими (Т.1 а.с.с 61-117).

Що стосується перебування дитини у таборі, то зазначення у квитанції (Т.2. а.с. 76) в графі призначення платежу «табір» в системі «Приват 24» не є належним доказом того, що саме дитина сторін перебувала у певному таборі, без надання договору, путівки, тощо, які б підтверджували таке перебування та його мету.

Крім цього, що стосується витрат на придбання дитині портативного комп`ютера та нового смартфона, то такі не слід вважати необхідними додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), оскільки позивачкою не доведено наявність у дитини певних здібностей, розвиток яких без придбання дитині вартісного портативного комп`ютера чи смартфона буде неможливий.

Однак, що стосується оздоровлення дитини на морі, то слід вважати, що пов`язані з цим витрати дійсно пов`язані із певними особливими потребами малолітньої дитини.

Так, слід вважати загальновідомим той факт, що перебування на морі у літній період добре впливає на організм дитини, сприяє його зміцненню, покращенню імунітету, збільшенню опірності організму до хвороб, тощо, що в подальшому не може не впливати на стан здоров`я дитини.

Відповідно з відповідача слід було б стягнути половину вказаних витрат на оздоровлення дитини тобто Ѕ з 27770 грн. вартості перебування дитини двічі на морі, що підтверджено відповідними договорами про туристичне обслуговування та квитанціями (Т.1 а.с. 131-136 та 137-142 «а»).

Враховуючи вказане, а саме наявність доказів про вартість відпочинку та оздоровлення дитини сторін на морі; відсутність даних про скрутне матеріальне становище відповідача чи інші причини, що не давали б йому змоги сплатити вартість частини такого відпочинку та оздоровлення, - колегія суддів вважає, що відповідач цілком взмозі такі витрати понести, тому до стягнення з відповідача підлягали одноразово понесені позивачкою та підтверджені згаданими документами половини сум витрат на оздоровлення дитини у розмірі 13885 грн. (27770 грн. /2).

Зважаючи на вказане, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та стягнення понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 88058,37 грн. слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині вимог слід задовольнити частково. Стягувати з відповідача на користь позивачки щомісячно аліменти на утримання сина сторін в розмірі ј частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Також, слід стягнути з відповідача на користь позивачки суму понесених додаткових витрат на сина в розмірі 13885 грн.

В задоволенні решти позову в цій частині вимог слід відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Вказаним апеляційну скаргу слід задовольнити частково, визнавши її доводи частково обґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 грудня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення аліментів та стягнення понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 88058,37 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та понесених додаткових витрат на дитину у розмірі 88058,37 грн. - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН - НОМЕР_1 ), який проживає за адресою АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН - НОМЕР_2 ), яка проживає за адресою АДРЕСА_6 щомісячно аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі ј частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи з 30.10.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму понесених додаткових витрат на сина, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі - 13885 грн.

В задоволенні решти позову в цій частині вимог - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра