Справа № 344/3864/19
Провадження № 22-ц/4808/1088/20
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника апелянта ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , поданою її представником ОСОБА_1 , на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Шамотайла О.В. 30 липня 2020 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

05.03.2019 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов мотивувала тим, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак з листопада 2018 року вони спільно не проживають, нею подано позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач коштів на утримання дочки не надає, не цікавиться її життям та станом здоров`я. Дитина має ряд хронічних захворювань, а тому потребує постійного лікування, систематичного нагляду та консультацій профільних лікарів, на що нею витрачаються значні кошти. Крім того, з метою підготовки до школи дитина відвідує заняття з англійської мови, вартість яких становить 480 грн. на місяць. Зазначила, що в добровільному порядку з відповідачем не досягнуто згоди щодо його участі в утриманні дочки, а її коштів не вистачає для забезпечення дитині належного утримання. Відповідач має можливість матеріально утримувати дитину, оскільки працює за трудовим договором в Російській Федерації в Іркутській нафтовій компанії та отримує заробітну плату, розмір якої складає 69 632 грн. в місяць.

Посилаючись на наведене, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 20 000 грн. щомісячно, що є не меншим 50 відсотківпрожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30.07.2020 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2 500 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 05.03.2019 року і до досягнення нею повноліття. В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивовано тим, що дочці сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилось сім років, вона є дитиною шкільного віку, а отже потребує від позивача значних зусиль та матеріальних витрат на її утримання. У зв`язку з цим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі по 2 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Вказаний розмір аліментів є справедливим та достатнім на час ухвалення рішення у даній справі саме для забезпечення прав дитини.

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом не враховано додані позивачкою до позовної заяви документи, які свідчать про хворобливий стан здоров`я дитини, на лікування якого потрібні значні кошти. Всупереч ст. 89 ЦПК України суд не дав оцінки стану здоров`я дитини та витратам на її лікування, а лише формально зазначив, що «позивачка самостійно несе значні витрати на лікування дитини, яка має ряд хронічних захворювань, знаходиться на диспансерному обліку, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи відповідні письмові докази».

Також в порушення статті 265 ЦПК України суд не дав мотивованої оцінки аргументам позивачки, не зазначив які докази ним відхилено та з яких мотивів, жодним чином не мотивував розмір заявлених до стягнення аліментів, не вказав, які саме обставини враховувались при визначенні їх розміру та з яких підстав позов не підлягає до повного задоволення. Тобто фактично рішення не містить мотивувальної частини та її складових.

Судом, на думку апелянта, не враховано, що на день подачі позову відповідач був працевлаштований в Російській Федерації в Іркутській нафтовій компанії ТОВ «ІНК-Сервіс», де отримував заробітну плату близько 69 000 грн. в місяць. Крім того, відповідач володіє нерухомим майном загальною вартістю близько 200 000 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд не дав жодної правової оцінки, а лише формально перерахував долучені до позовної заяви додатки та не навів мотивів, з яких відповідач, будучи власником зазначеного майна та отримуючи дохід в розмірі 69 000 грн. в місяць, не здатен сплачувати аліменти в розмірі 20 000 грн. в місяць.

Крім того, суд допустив порушення процесуальних строків розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 210 ЦПК України, чим порушив конституційне право позивачки на судовий захист. При цьому, суд не врахував, що за час розгляду справи, а саме один рік і п`ять місяців здоров`я дитини значно погіршилось. Через часті хвороби дитини позивачка не має можливості працювати, у зв`язку з чим погіршився майновий стан останньої. Крім того, позивачка змушена орендувати квартиру для себе та дочки. Таким чином, висновки суду про часткове задоволення позову ОСОБА_4 є необґрунтованими.

Посилаючись на наведене, просить рішення суду першої інстанції змінити та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їхньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 20 000 грн. щомісячно.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи скарги заперечив та зазначив, що на підтвердження хворобливого стану дитини позивачка надала документи, видані упродовж 2017-2019 років в період, коли подружжя проживало разом та несло спільні витрати на лікування та оздоровлення дитини. Натомість, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Івано-Франківського міськвиконкому 28.10.2019 року матір дитини ОСОБА_4 не змогла надати документи, які підтверджують захворювання чи діагнози дитини. Крім того, витрати на лікування дитини є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України та у разі спору визначаються за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вказав, що позивачка безпідставно посилається на перебування у власності відповідача квартири АДРЕСА_1 , автомобіля марки Mercedes-Benz С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та майнових прав на квартиру, яка буде створена в майбутньому, у будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , оскільки дане майно оспорюється позивачкою в суді як спільна сумісна власність подружжя. Крім того, 30.03.2017 року укладена додаткова угода №1 до договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому, від 14.08.2014 року, згідно якої всі права та обов`язки на квартиру, яка буде створена в майбутньому, у будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 передані до нового покупця ОСОБА_6 .

Також представник відповідача зауважив, що апелянт безпідставно посилається на порушення судом першої інстанції процесуальних строків розгляду справи, оскільки з 20.05.2019 року по 13.01.2020 року провадження у справі було зупинено у зв`язку із зверненням до іноземного суду з судовим дорученням про надання правової допомоги та відкладенням розгляду справи у зв`язку із запровадженням Урядом України карантинних обмежень.

Посилаючись на наведене, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Відповідач та його представник доводи скарги не визнали з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони 29.09.2012 року зареєстрували шлюб, від якого у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4, 5 в т. 1).

З листопада 2018 року подружжя спільно не проживає.

Позивачка ОСОБА_4 безоплатно винаймає квартиру, що підтверджується договором позички однокімнатної квартири від 01.11.2019 року (а.с. 209-211 в т. 1).

Дочка сторін проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Також встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.12.2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Врахувавши наведені положення закону та вимоги позовної заяви ОСОБА_4 про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено розмір прожиткового мінімуму на одну дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень, з 1 грудня 2 395 гривень.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що малолітня дочка сторін проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

З матеріалів справи, а саме консультативного висновку педіатра, дитячого алерголога від 14.08.2018 року, довідки Міської дитячої клінічної лікарні від 07.02.2019 року, висновку ЛКК №470/40 від 12.02.2019 року та довідки про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 12.02.2019 року вбачається, що дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє хронічними захворюваннями, зокрема, їй встановлено діагнози: кардіопатія (вторинна), змішаного ґенезу з порушенням ритму по типу тахікардії; синдром ДСТ; бронхіальна астма, атопічна форма; правобічна пахова кила; алергічний персистуючий риніт; атрофія піднебінної мигдалини (а.с. 7-9, 13 в т. 1).

Відповідач ОСОБА_2 також хворіє. Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 14.05.2019 року, довідок Міської поліклініки №2 від 03.05.2019 року та 14.05.2019 року, виписки із медичної карти амбулаторного хворого від 14.02.2020 року йому встановлено діагнози: подагра; подагричний артрит в стадії ремісії ФНС І; ДЖМ по гіпотонічному типу; реактивний панкреатит; гепатоз; гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь 2, ризик 2 (а.с. 104-105, 156 в т. 1).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалася на те, що відповідач ОСОБА_2 працює в Російській Федерації в Іркутській нафтовій компанії та отримує заробітну плату, розмір якої складає 69 632 грн. в місяць.

Ухвалою від 20.05.2019 року Івано-Франківський міський суд звернувся із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду за місцем знаходження ТОВ «ІНК-Сервіс» щодо витребування інформації про працевлаштування та розмір виплаченої заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 року по день отримання судового доручення, а також із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду за місцем знаходження Федеральної податкової служби Російської Федерації щодо витребування інформації про доходи ОСОБА_2 за період з 01.01.2018 року по день отримання судового доручення.

На виконання вказаних доручень 13.01.2020 року до Івано-Франківського міського суду надійшли документи складені Головним управлінням Міністерства юстиції Російської Федерації в Новосибірській області, з яких вбачається, що ОСОБА_2 працював у ТОВ «ІНК-Сервіс» бурильником експлуатаційного і розвідувального буріння скважин на нафту в період з 14.07.2017 року по 11.07.2018 року та з 13.07.2018 року по 12.07.2019 року із зазначенням даних про нарахування заробітної плати за вказаний період. Також наявні документи з Федеральної податкової служби із зазначенням даних про доходи відповідача, які були надані в податковий орган роботодавцем ТОВ «ІНК-Сервіс» та зазначено, що звітній період за 2018 рік не вичерпаний (а.с. 112-119 в т. 1).

Копією трудової книжки відповідача підтверджується, що останній дійсно працював у ТОВ «ІНК-Сервіс» та 12.07.2019 року звільнений з роботи у зв`язку із закінченням строку трудового договору (а.с. 144-151 в т. 1).

Таким чином встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак, згідно його відзиву на позовну заяву, він періодично виїжджає на тимчасові заробітки до Російської Федерації (а.с. 78-80 в т. 1).

Також встановлено, що відповідач має у власності нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру по АДРЕСА_4 , яку набув на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.2012 року, право власності на яку зареєстрував 29.03.2016 року, та домоволодіння по АДРЕСА_3 , право власності на яке зареєстрував 18.04.2007 року, а також автомобіль марки Mercedes-Benz С220, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрував 23.01.2018 року (а.с. 128-130 в т. 1).

Крім того, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створене в майбутньому, від 14.08.2014 року відповідачу належали майнові права на квартиру, яка буде створена в майбутньому, у будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , однак згідно додаткової угоди №1 до цього договору всі права та обов`язки на квартиру, яка буде створена в майбутньому, у будинку ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 передані до нового покупця ОСОБА_6 (а.с. 131-133, 134, 191 в т. 1).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.08.2004 року вбачається, що відповідач має сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якого також сплачує аліменти (а.с. 81, 82-85 в т. 1).

З урахуванням встановлених обставин справи, стану здоров`я дочки сторін ОСОБА_5 , стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів відповідача у справі, який офіційно не працевлаштований, однак періодично виїжджає на заробітки до Російської Федерації, має у власності нерухоме майно, проте також має на утриманні сина від першого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також вище наведених норм матеріального прав, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі по 2 500 грн. щомісячно, визначений судом першої інстанції правильно. Визначений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 20 000 грн. щомісячно не є належно обґрунтованим. ОСОБА_4 не доведено достатніми, належними та допустимими доказами, що саме в такому розмірі нею щомісячно здійснюються витрати на утримання дитини ОСОБА_5 .

Доводи апелянта, що судом не враховано подані позивачкою документи, які свідчать про хворобливий стан здоров`я дитини, на лікування якої потрібні значні кошти, спростовуються мотивувальною частиною рішення, оскільки наведеній обставині судом дано оцінку в сукупності встановлених обставин. Більше того, витрати на лікування дитини є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України та у разі спору визначаються за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Не є обґрунтованими твердження апелянта про порушення судом ст. 265 ЦПК України щодо мотивованої оцінки всіх аргументів позивачки. При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що в силу ст. 367 ЦПК України є поза компетенцією апеляційного суду.

Щодо тверджень апелянта, що суд допустив порушення процесуальних строків розгляду справи, то такі не відносяться до обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Доводи апелянта, що позивачка змушена орендувати квартиру для себе та дочки не спростовують правильність судового рішення, оскільки такі не підтверджують її матеріального становища. За даними п. 1.4. договору позички однокімнатної квартири, укладеного 01.11.2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с. 209-210 в т. 1) приміщення, загальною площею 45,6 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_5 передається позичкодавцем ОСОБА_8 користувачу ОСОБА_4 в позичку (тимчасове безоплатне користування).

Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , подану її представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 30 липня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 08 жовтня 2020 року