Провадження № 6/638/107/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Омельченко К.О.

при секретарі Юрченко Д.С.

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження по цивільній справі №638/15647/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

13.09.2019 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. В обґрунтування заяви зазначили, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ML-701/828/2007 у розміру 1 467 568, 82 грн, та пені у розміру 733 784,40 грн., а всього 2 201 353,20 грн. У стягненні заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОТП Факторинг за договором поруки №SR-701/828/2007 відмовити. 14.06.2018 року постановою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін. 31.01.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладений договір факторингу. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу, право грошової вимоги за Кредитним договором № ML-701/828/2007 від 17.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія». На підставі вищенаведеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» просить суд задовольнити заяву про заміну сторони стягувача.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлені своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю суду не надавали.

Відповідно до ч. 3 ст. 442 ЦПК України, неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи заявника, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2016 року позовні вимоги ТОВ «ОТП Факторинг» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ML-701/828/2007 у розміру 1 467 568, 82 грн, та пені у розміру 733 784,40 грн., а всього 2 201 353,20 грн. У стягненні заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ ОТП Факторинг за договором поруки №SR-701/828/2007 відмовити.

14.06.2018 року постановою Апеляційного суду Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

31.01.2018 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладений договір факторингу.

Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу, право грошової вимоги за Кредитним договором № ML-701/828/2007 від 17.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія».

Такі обставини підтверджено копіями договору факторингу від 31.01.2018 року та витягом з Додатку №1 до договору факторингу від 31.01.2018 року.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.

Згідно положень ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 5 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Правонаступництвом у виконавчому провадженні є заміна однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав його попередника до іншої особи, що раніше не брала участь у виконавчому провадженні.

Звертаючись до суду із заявою про зміну стягувача ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» посилається на те, що до них перейшло право вимоги до боржника, що є підставою для заміни стягувача.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1ст. 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така зміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статі 15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи із змісту ст.ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» з урахуванням положень ст. 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення права вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20.11.2013 № 6-122цс13.

Отже, підставою для зміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме, замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчого провадження чи за інших підстав.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із ЗУ «Про виконавче провадження».

Судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України (ч.1 ст. 18 ЦПК України).

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №643/4902/14-ц, від 31.10.2018 у справі №201/8548/16-ц та від 15.08.2018 у справі №190/2119/14-ц.

За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення заяви про заміну сторони у справі, шляхом заміни стягувача його правонаступником.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 83, 258-261, 263-265, 442 ЦПК України, 512, 514 ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження - задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» у справі № 638/15647/13-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення, учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ ЦПК України цей строк продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Суддя К.О. Омельченко