Справа пр. №2/756/2705/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 травня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Андрейчука Тараса Васильовича,
за участю секретаря судового засідання
- Лісовенка Олександра Олександровича,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди, -
09 грудня 2019 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.
Свої позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 обґрунтовували тим, що їм на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 .
Позивачі зазначили, що з грудня 2013 року з вини ОСОБА_4 , власника квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище, неодноразово відбувалось залиття квартири позивачів.
Відповідач відзив на позову заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до суду не подав.
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності.
Відповідач у судові засідання, призначені на 14 год 30 хв 12 лютого 2020 року та 12 год 00 хв 21 травня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судові засідання суд не повідомив.
За таких обставин та за відсутності заперечень позивачів суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Заслухавши вступне слово позивача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_1 . Частки співвласників у праві власності на цей об`єкт нерухомості є рівними (а. с. 11).
Квартира, яка розташована поверхом вище, - АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_4 (а. с. 84).
З вини власника указаної квартири помешкання ОСОБА_2 й ОСОБА_3 було неодноразово залито (а. с. 12-17).
11 вересня 2017 року відбулось залиття квартири, що належить на праві власності позивачам. Указаний факт підтверджується актом від 11 вересня 2017 року №52, складеним комісією ЖЕД №512 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва". В акті зазначено, що залиття трапилось внаслідок несанкціонованого втручання мешканців квартири АДРЕСА_2 у роботу системи трубопроводу холодного водопостачання, каналізаційної мережі (а. с. 18).
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Таким чином, цивільно-правова деліктна відповідальність - це забезпечений державним примусом обов`язок відповідальної особи відшкодувати потерпілому заподіяну шкоду.
Аналіз положень ст. 1166 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, винне діяння заподіювача шкоди (цивільне правопорушення), яке містить такі складові: протиправна поведінка особи, настання шкоди, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється майнова шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності).
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України покладено на відповідача (такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 23 січня 2018 року у справі №753/7281/15-ц (№61-1832св17)).
Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем не надано доказів, які б спростовували його вину у залитті квартири позивачів.
Ст. 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України.
Так, ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).
Виходячи з наведених законодавчих норм, слід зробити висновок, що повне відшкодування шкоди можливе лише у випадку відшкодування потерпілій стороні всіх витрат, які необхідно понести потерпілим для відновлення їхньої квартири після залиття.
При цьому суд зауважує, що за своїм змістом висновок від 05 березня 2018 року №9005 не є висновком експерта у розумінні ст. 102 ЦПК України, проте є письмовим доказом, який оцінюється судом у сукупності з іншими доказами, зібраними справі.
Будь-яких доказів на спростування розміру збитків, спричинених ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залиттям їх квартири, відповідачем суду не надано.
Відповідно до квитанції від 20 лютого 2018 року позивачем ОСОБА_2 сплачено ТОВ "Незалежний інститут судових експертиз" грошові кошти у сумі 4509,00 грн за проведення експертного будівельно-технічного дослідження від 05 березня 2018 року №9005. Ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 .
Ч. 1 ст. 23 ЦК України особі гарантоване право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
П. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
За положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Право особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає за умови наявності такої шкоди, протиправності діяння її заподіювача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Вирішуючи питання про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Позивачам ОСОБА_2 й ОСОБА_3 заподіяно моральної шкоди у зв`язку з пошкодженням їх квартири внаслідок залиття.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодованої шкоди повинен відповідати правовідносинам сторін, їх ступеню вини, потребам та можливостям здійснити дійсні відшкодування шкоди без постановлення будь-кого зі сторін у скрутне становище.
Враховуючи характер та обсяг душевних страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку з пошкодженням у результаті залиття їх квартири, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність визначити розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у розмірі 5000,00 грн та стягнути цю суму з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачів (по 2500,00 грн на користь кожного з позивачів).
Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків та моральної шкоди - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомий) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 829 (вісімсот двадцять дев`ять) гривень 33 (тридцять три) копійки, витрати на професійну правничу допомогу адвоката у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 26 травня 2020 року