ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/2269/19
Провадження № 22-ц/4820/849/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання - Кошельник В.М.,

з участю апелянта та її представника,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року, суддя Шевцова Л.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виділ земельної ділянки та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ земельної ділянки в натурі,

встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про поділ земельної ділянки в натурі, в якому з урахуванням зміни підстав та предмету позову просила виділити їй в натурі 1/3 частку від земельної ділянки з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,10 га, відповідно до варіанту експертного висновку.

В обґрунтування позову вказала, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 01.12.2011 року вона набула у власність 21/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 загальною площею 114 кв.м. Співвласниками інших часток у будинку є ОСОБА_2 - 57/100 частки та ОСОБА_3 - 22/100 частки. Земельна ділянка, на якій розташоване зазначене домоволодіння рішенням Кам`янець-Подільської міської ради №22 від 10.04.2012 року була передана ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спільну сумісну власність. В подальшому позивач провела часткову реконструкцію своєї частини будинку, змінила її цільове призначення з житлового на нежитлове торгово-офісне приміщення, загальна площа якого становить 28 кв.м., зареєструвавши 05.12.2012 року право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. Однак, оскільки досягнути згоди з відповідачами щодо розподілу спільної земельної ділянки позивачу не вдалось, вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просили здійснити поділ земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 ,площею 0,10 га з кадастровим номером :01:003:0158,між співвласниками відповідно до 1-го варіанту висновку земельно-технічної експертизи, проведеної експертом ОСОБА_4 , виділивши у приватну власність ОСОБА_2 57/100 частин земельної ділянкиплощею 0,570 га (на плані зафарбовано голубим кольором-2),вмежахточокНОМЕР_3, ОСОБА_3 - 22/100 частин земельної ділянки площею 0,0200 га (на плані зафарбована зеленим кольором-1) в межах точок НОМЕР_5 ОСОБА_1 -21/100 частину земельної ділянки площею 0,0040 (на плані зафарбована червоним кольором-3), в межах точок 14, 15, 35, 36, 29, 28, 27, 3 та земельну ділянку площею 0,0150 га (на плані зафарбована червоним кольором-4),в межах точок НОМЕР_4 НОМЕР_1 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7.У спільну власність співвласників (в рівних частках) ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виділити земельну ділянку площею 0,0040 га (на плані зафарбовано жовтим кольором-5),в межах точок НОМЕР_8.

В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що на момент набуття ОСОБА_1 у власність 21/100 частини домоволодіння ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2010 року належало 57/100 частки домоволодіння, а ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 20.04.2007 року - 22/100 частки домоволодіння. Відповідно до рішення Кам`янець-Подільської міської ради №22 від 10.04.2012 року сторонам як співвласниками будинку була передана у спільну сумісну власність земельна ділянка площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що позивач за первісним позовом провела реконструкцію своєї частини житлового будинку та змінила цільове призначення з житлового приміщення на нежитлове торгово-офісне приміщення, 05.12.2012 року виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради на ім`я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно-ціле нежитлове торгово-офісне приміщення загальною площею 28 кв.м. Однак ОСОБА_1 приховала ту обставину, що попередніми власниками спірного домоволодіння, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було проведено поділ цієї земельної ділянки по фактичному користуванню, згідно якого в користуванні ОСОБА_9 , якій раніше належала частка 21/100, що наразі належить ОСОБА_1 , залишилася земельна ділянка площею 0,022 га. Відповідно до рішення виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 10.09. 2015 року №1020 частині домоволодіння, власником якого є ОСОБА_2 надано адресу АДРЕСА_1 , а частині домоволодіння, що належить ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 .В подальшому між ними був проведений перерозподіл часток, згідно якого частка ОСОБА_2 у домоволодінні склала 79/100, частка ОСОБА_3 21/100 частки домоволодіння. Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №45 від 01.10.2015 року було визначене склад новоутворених об`єктів на два окремих домоволодіння та технічні показники щодо можливого поділу об`єкта нерухомого майна. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 16.09.2015 рокувиготовили технічні паспорти на садибні (індивідуальні) житлові будинки за вказаними адресами та 06.11.2015 року зареєстровано право власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На думку позивачів за зустрічним позовом суд, вирішуючи спір, повинен врахувати розмір часток кожного зі співвласників на нерухоме майно та наявності порядку користування земельною ділянкою, що раніше був погоджений власниками із забезпеченням вільного користування кожним із співвласників належним йому майном.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.02.2020 року з урахуванням ухвали Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області про виправлення описки від 18.02.2020 року, позовні вимоги та вимоги зустрічного позову задоволено частково. Земельну ділянку, площею 0,10 га з кадастровим номером :01:003:0158 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміщену по АДРЕСА_1 , право спільної сумісної власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №675705 від 28.04.2012 року, згідно варіанту №2 висновку експерта №166Е-09/19 судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 22.10.2019 року поділено наступним чином: ОСОБА_1 - 21/100 частку земельної ділянки, площею 0, 0210 га (на плані зафарбовано червоним кольором-4), в межах точок: НОМЕР_9; ОСОБА_2 - 57/100 часток земельної ділянки, площею 0,0137 га (на плані зафарбовано голубим кольором-2), в межах точок : НОМЕР_10, НОМЕР_4 НОМЕР_11 та земельну ділянку площею 0,0393 га (на плані зафарбовано голубим кольором -3), в межах точок: НОМЕР_12; ОСОБА_3 - 22/100 частки земельної ділянки, площею 0,0180 га, (на плані зафарбовано зеленим кольором-1), в межах точок: НОМЕР_13.

У спільній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено земельну ділянку площею 0,0080 га (на плані зафарбовано жовтим кольором -5) в межах точок: НОМЕР_14. Зобов`язано ОСОБА_3 для зручного доступу ОСОБА_1 до своєї частини земельної ділянки перенести вбиральню літера «К» на протилежний бік сараю, як показано на плані поділу 2-го варіанту експертизи. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, зустрічний позов задовольнити частково.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначила, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального права. Зокрема, вказала, що суд першої інстанції необґрунтовано відступив від передбаченого ст. 89 ЗК України принципу рівності часток співвласників у спільній сумісній власності та помилково застосував до спірних правовідносин норми статті 88 ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка, що по АДРЕСА_1 рішенням Кам`янець-Подільської міської ради №22 від 10.04.2012 року була передана у спільну сумісну власність трьом співвласникам зазначеного домоволодіння - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а не у спільну часткову власність із визначенням їх часток. Порядок користування земельною ділянкою для обслуговування будинку від 08.07.2004 року, який був визначений за заявами бувших співвласників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 не впливає на розподіл спірної земельної ділянки, оскільки вказаний будинок на теперішній час належить іншим особам, кожен з яких виділив у натурі свою частку у вказаному будинку. Спірна земельна ділянка перебуває на праві спільної сумісної власності учасників справи, в той час як в 2004 році ця ділянка знаходилась на праві спільного користування ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , отже має інший правовий статус. Також є необґрунтованим висновок суду про те, що сторони добровільно визначили порядок користування спірною земельною ділянкою, оскільки відповідної угоди сторони не підписували.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказали на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Позивач за первісним позовом спочатку просила суд поділити спірну земельну ділянку та виділити їй 21/100 частки у праві спільної сумісної власності на землю. Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги поділ земельної ділянки, який був проведений попередніми співвласниками 18.06.2004 року, оскільки незважаючи на те, що рішенням Кам`янець-Подільської міської ради №22 від 10.04.2012 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 передано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в спільну сумісну власність, домоволодіння за вказаною адресою фактично належало вказаним особам у частках, які були різними. Після реконструкції своєї частини житлового будинку ОСОБА_1 05.12.2012 року отримала свідоцтво про право власності на належне їй нерухоме майно - ціле нежитлове торгово-офісне приміщення загальною площею 28 кв.м., тобто вже після набуття у спільну сумісну власність спірної земельної ділянки. В справі є план добровільного розподілу спірної земельної ділянки між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , відповідно до якого частки кожного із співвласників при поділі земельної ділянки визначені у відповідних частках, що обґрунтовано враховано судом. Судом правильно відмовлено у позові ОСОБА_1 щодо виділення 1/3 частини земельної ділянки, оскільки поділ земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності може бути здійснений за умови попереднього визначення розміру земельних часток.

В судовому засіданні апелянт та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, укладеного 01.12.2011 року між нею та ОСОБА_11 належало 21/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 6-12).

ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2010 року належали 57/100 частки вказаного домоволодіння, а ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20.04.2007 року належало 22/100 частки (а.с. 152).

Площа земельної ділянки на якій розташований житловий будинок по АДРЕСА_1 становить 0,10 га. Дана земельна ділянка рішенням Кам`янець-Подільської міської ради № 22 від 10.04.2012 року передана у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Частки співвласників у праві власності на землю в додатку до державного акта не визначені (а.с. 15-16).

В подальшому ОСОБА_1 провела часткову реконструкцію своєї частки будинку і змінила його цільове призначення з житлового на не житлове, торгово-офісне, загальною площею 28 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Кам`янець-Подільської міської ради від 05.12.2012 року, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлове торгово-офісне приміщення загальною площею 28 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Рішенням виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради від 10.09.2015 року № 1020 частині домоволодіння, яка належить ОСОБА_2 на праві власності було надано адресу - АДРЕСА_1 , частині домоволодіння яке належить ОСОБА_3 - АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим співвласники будинку провели перерозподіл часток, частка ОСОБА_2 у домоволодінні склала 79/100, частка ОСОБА_3 - 21/100 (а.с. 54, 55-58, 60-63).

ОСОБА_2 належить на праві приватної власності домоволодіння, загальною площею 68,3 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.11.2015 року (а.с. 147).

ОСОБА_3 належить на праві приватної власності домоволодіння, а саме житловий будинок загальною площею 18,3 кв.м. по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 06.11.2015 року (а.с. 156).

Відповідно до протоколу встановлення та узгодження суміжних меж з передачею межових знаків землевласнику від 08.07.2004 року між співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 встановлено порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, посвідчений державним нотаріусом 18.06.2004 року (а.с. 50-52). Згідно плану розподілу в користуванні ОСОБА_8 залишилася земельна ділянка, площею 0,0126 га, ОСОБА_7 площею 0,0446 га, ОСОБА_9 -0,022 га (а.с. 52).

На підставі договору дарування від 01.12.2011 року ОСОБА_12 подарувала ОСОБА_1 21/100 частину вказаного житлового будинку. Раніше ця частина будинку належала ОСОБА_9 (а.с. 158-159).

Згідно з договором дарування від 20.04.2007 року ОСОБА_8 подарувала належну їй 11/50 частину житлового будинку з відповідними будівлями до нього по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 (а.с. 17).

Як вбачається зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2010 року після смерті ОСОБА_7 57/100 частин вказаного житлового будинку з відповідними господарськими будівлями успадкувала ОСОБА_2 (а.с. 18).

В справі міститься план розподілу земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який підписаний усіма учасниками справи. Згідно даного розподілу співвласники установили порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 112).

Частково задовольняючи позовні вимоги за первісним та зустрічним позовами суд виходив з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Оскільки сторони добровільно визначили порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що вказаний порядок не порушує права будь-кого із сторін. Враховуючи висновок експерта № 166Е-09/19 судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи, складений 22.10.2019 року суд зазначив, що хоча ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили провести поділ земельної ділянки згідно першого варіанту експертизи, однак, враховуючи, що такий варіант передбачає спільне користування земельною ділянкою площею 0,0040 га (на плані зафарбовано у жовтий колір) ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , між якими існує спір, суд вважав за можливе провести поділ земельної ділянки в натурі відповідно до другого варіанту експертизи, так як це відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою та враховує існуюче спільне користування будинком між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Висновок суду є обґрунтованим з огляду на наступне.

Співвласникам домоволодіння, що по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , (21/100 частки), ОСОБА_2 , (57/100 частки), ОСОБА_3 , (22/100 частки), рішенням Кам`янець - Подільської міської ради № 22 від 10.04.2012 року передано у спільну сумісну власність земельну ділянку площею 0,10 га, що знаходиться за вказаною адресою для обслуговування житлового будинку.

Частиною першою статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб з визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з частинами першою, третьою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення.

Оскільки володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній власності, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок то при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок, слід брати до уваги цю угоду. Це правило стосується тих випадків, коли житловий будинок поділено в натурі (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 757/42533/15-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, попередніми співвласниками домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 18.06.2004 року було встановлено порядок користування земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Згідно плану розподілу спірної земельної ділянки в користуванні ОСОБА_8 залишилася земельна ділянка площею 0,0126 га, ОСОБА_7 площею 0,0446 га, ОСОБА_9 - 0,022 га, (а.с. 50-52), відтак вказаний порядок також є обов`язковим для наступних співвласників, що придбали право на спільне майно у відповідних частках.

05.12.2012 року ОСОБА_1 , 06.11.2015 року ОСОБА_2 , 06.11.2015 року ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на відповідні частини у домоволодінні по АДРЕСА_1 , таким чином, право спільної часткової власності на вказане домоволодіння було припинено, всім виділеним об`єктам нерухомого майна присвоєні окремі номери та поштові адреси (а.с. 13-14, 147, 156).

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

За правилами частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина четверта статті 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Відповідно до вказаних норм визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду, та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Відповідно до частини першої статті 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Однак право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Зазначені положення щодо користування власністю застосовуються і до майнових прав на майно (зокрема, права користування земельною ділянкою).

Відповідно до частини п`ятої статті 319 ЦК України право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи.

При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування та розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16.

Згідно плану розподілу земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 112) погодили розподіл належної їм на праві спільної сумісної власності земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_1 належало виділити 0,0229 га, ОСОБА_2 0,0599 га, Куриленку 0,0145 га. Земельну ділянку площею 0,0027 га належало залишити у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Відповідно до другого варіанта висновку судової експертизи №166Е-09/19 від 22.10.2019 року, (а.с. 202), розподіл земельних ділянок відповідає плану-розподілу затвердженого сторонами та забезпечує інтереси усіх сторін, оскільки надає власникам доступ для обслуговування їх будинків.

Колегія суддів доходить до висновку про обґрунтованість рішення суду в частині виділення ОСОБА_1 земельної ділянки, розмір та конфігурація якої з нею погоджений та який відповідає її фактичній частці у домоволодінні АДРЕСА_1 та є достатнім за розміром та конфігурацією для обслуговування належного їй нерухомого майна.

Посилання апелянта на необхідність проведення розподілу земельної ділянки між співвласниками в рівних частках, по 1/3 кожному, до уваги не приймається, оскільки такі частки не були визначені співвласниками, в той час як в силу положень ст. 120 ЗК України, частка повинна бути визначена пропорційно часткам осіб у будівлі, яка розташована на відповідній земельній ділянці.

За таких обставин слід визнати обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо варіанту поділу земельної ділянки, який відповідає фактичним часткам сторін у домоволодінні по АДРЕСА_1 , враховує в однаковій мірі інтереси всіх власників та ґрунтується на експертному дослідженні.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01 від 6 вересня 2005 року, пункт 89), «Проніна проти України (заява № 63566/00 від 18 липня 2006 року, пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року, пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності часток, виділення кожному із співвласників не рівних між собою частин спірної земельної ділянки, а також неправильного застосування судом норм матеріального права не спростовують висновків суду першої інстанції обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не вказують на неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 07 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 травня 2020 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова