Справа № 510/2513/19
Провадження 2/510/522/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.03.2020 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Черня В.Ф.,

розглядаючи у підготовчому відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували, просили розглянути справу у їх відсутності.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник на задоволенні позовних вимог наполягали, просили розглянути справу без їх участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспортів сторін та і/н; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ; копії заяв ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті батьків; копія поштового повідомлення; копія довідки виконкому Ренійської міської ради від 19.12.2019 р.; копія договору купівлі - продажу від 07.12.2019 р.; копія свідоцтва про укладання шлюбу між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_8 ; копія технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 ; копія договору дарування від 20.05.2005 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачів, зазначивши, що у грудні 2009 р. між позивачами та відповідачами, була досягнута домовленість про купівлю-продаж житлового будинку АДРЕСА_1 . 07.12.2019 р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивачі передали відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивачі запропонували ОСОБА_3 , ОСОБА_4 привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. На вказані вимоги позивачів, відповідач, ОСОБА_3 , вказала, що вона не може це зробити, так як вона хоч і є власником частини цього будинку, який вона успадкувала після смерті матері ОСОБА_6 , яка у свою чергу успадкувала свою частину будинку після смерті чоловіка ОСОБА_5 , однак вона юридично не завершила оформлення спадщини, тому поки вона не може переоформити будинок. Про ці обставини позивачам не було відомо до укладання договору. Особисто відповідачі запевнили, що усі питання щодо оформлення документів вирішені.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку, відповідачі (продавці) не мала на це право, оскільки не були власником нерухомості. Враховуючи вищенаведене, позивач був вимушений звернутися із позовом до суду.

Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи вищевикладені засади законодавства, позивачі по справі (покупці) за договором купівлі-продажу без нотаріального посвідчення від 07.12.2019 р. - ОСОБА_1 тв. ОСОБА_2 є добросовісними набувачами, оскільки на момент укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку, вони не знали про існування тих обставин, що відповідачі (продавці) за договором купівлі-продажу, не мали права на відчуження вказаної нерухомості, оскільки не є власниками будинку. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачами права власності на вищевказану нерухомість, як добросовісними набувачами, оскільки випадків, передбачених ст. 388 ЦК України, для витребування майна від набувача немає.

Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода з усіх істотних умов договору, покупці передали продавцям обумовлену суму, продавці передали покупцям ключі та нерухомість в натурі. Позивачі фактично вступили у володіння і користування нерухомістю, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, передачі грошей у рахунок вартості нерухомості підтверджуються договором купівлі-продажу від 07.12.2019 р., однак нотаріального посвідчення угоди про купівлю-продаж нерухомості між сторонами не відбулося з незалежних від позивача обставин.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачів щодо права володіння спірним будинком (які виникли в даний час) та встановленні права на нерухомість у позивачів як добросовісних набувачів, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок за позивачами як добросовісними набувачами.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 330, 388, 397, 657 ЦК України 2003р., суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок із надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Ренійський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков