Постанова

Іменем України

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 357/8753/17

провадження № 61-46664св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика», ОСОБА_3 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, у складі судді Дубановської І. Д., від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області, у складі колегії суддів: Савченка С. І., Верланова С. М., Голуб С. А., від 20 вересня 2018 року.

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Народна позика» (далі - ТОВ «ФК «Народна позика»), ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради (далі - ССД Білоцерківської міської ради), ОСОБА_5 , про визнання факту проживання дитини у квартирі та визнання недійсними договорів.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та її чоловіком - ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 3101002/000-КФ/11, за яким ОСОБА_4 отримав кредитні кошти у розмірі 134 000,00 грн на споживчі цілі, терміном на 2 роки із розрахунку 42 % річних.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика» і ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, предметом якої виступила належна йому квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 посилалася на те, що на час укладання договору іпотеки вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_6 .

Вважає, що укладений договір іпотеки порушує права їх неповнолітнього сина, оскільки при його укладанні відповідачем, у порушення вимог Закону України «Про охорону дитинства» не встановлено факту права користування предметом застави неповнолітньої дитини іпотекодавця та не отримано для цього дозволу органу опіки та піклування, тому укладений правочин є недійсним.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір іпотеки, укладений 31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , визнати факт проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 , застосовуючи наслідки недійсного правочину, визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 15 липня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» і ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження свої доводів щодо наявності передбачених законом підстав для визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки та застосування наслідків його недійсності. Також місцевий суд врахував, що судом вже розглядався аналогічний позов батька малолітнього ОСОБА_8 - ОСОБА_4 про визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки з підстав порушення прав дитини при укладенні договору іпотеки та інших договорів і у задоволенні цього позову було відмовлено.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, досліджено у судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, надано їм правильну оцінку.

При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та правильно врахував наявність преюдиційного рішення суду, яке набрало законної сили.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2018 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Подана касаційна скарга містить клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій повно і всебічно не з`ясували обставини справи. Ухвалюючи рішення у справі, місцевий суд дійшов безпідставного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог. Місцевим судом залишено поза увагою наявність у її малолітнього сина ОСОБА_8 права користування спірною квартирою, а відтак для укладення договору іпотеки була необхідна згода органу опіки та піклування, яка відсутня, що у свою чергу свідчить про порушення прав дитини. Укладення батьками правочинів, предметом яких є жилі приміщення, право користування якими мають діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання їх недійсними.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

20 травня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі № 357/8753/17 (провадження № 61-46664св18) було призначено повторний автоматизований розподіл.

13 квітня 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Доводи відзивів на касаційну скаргу

ТОВ «ФК «Народна позика» і ОСОБА_3 у відзивах на касаційну скаргу вказують на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, просять касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з яким товариство надало позичальнику кредит на споживчі потреби у розмірі 134 000,00 грн терміном до 31 січня 2012 року зі сплатою 42 % річних, а позичальник зобов`язався повернути отриманий кредит та сплатити проценти за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 31 січня 2011 року між ТОВ «ФК «Народна позика», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, за яким іпотекодавці, як власники нерухомого майна, передали в іпотеку належне їм майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що на момент укладання вказаного договору іпотеки ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_4 , від якого вони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який на момент укладення іпотеки у спірній квартирі у встановленому законом порядку зареєстрований не був і не проживав.

15 липня 2013 року між ТОВ «ФК «Народна позика» та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу іпотечного майна - квартири АДРЕСА_1 .

Встановлено, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року (справа 357/12119/13), відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 (батька малолітнього ОСОБА_8 ) до ТОВ «ФК «Народна позика», ОСОБА_3 , треті особи: ССД Білоцерківської міської ради, ОСОБА_5 , приватний нотаріус КМНО Клименко Д. Б., про визнання недійсним договору іпотеки у зв`язку з порушенням права проживання малолітнього сина позивача ОСОБА_8 .

Рішення суду у справі № 357/12119/13 мотивоване тим, що позивач не довів суду належними та допустимими доказами наявність прав дитини на спірне житло на час укладання оспорюваного договору іпотеки і як наслідок їх порушення.

Суд виходив з того, що малолітній син ОСОБА_8 2009 року народження ніколи не був зареєстрований у вищевказаній квартирі. Згідно довідки ЖЕО № 335 від 26 січня 2011 року у квартирі АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані дві особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Аналогічна довідка ЖЕО № 7 від 12 липня 2013 року № 1214 теж посвідчує, що неповнолітні діти у квартирі не зареєстровані. Дружина позивача та мати дитини - ОСОБА_1 має реєстрацію за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року ОСОБА_4 відмовлено у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року (касаційне провадження № 6-45279ск14).

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, суд касаційної інстанції вказав на те, що оскільки на момент укладання оспорюваних договорів діти іпотекодавців не були зареєстровані у квартирі, що була предметом іпотеки, а тому відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним з огляду на відсутність згоди органу опіки та піклування на їх укладання.

Ухвалою Верховного Суду України від 20 квітня 2015 року у допуску справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року у вказаній справі відмовлено (провадження № 6-179ц15).

Також із матеріалів справи вбачається, що у березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом у якому просив визнати недійсними кредитний договір № 3101002/000-КФ/11, укладений 31 січня 2011 року між ним та ТОВ «ФК «Народна Позика» з підстав невідповідності його вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», договір комісії № 3101002/000-КФІ/11, укладений 31 січня 2011 року між ним, ТОВ «ФК «Народна Позика» та ОСОБА_9 на підставі статті 548 ЦК України, та договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який був укладений 31 січня 2011 року між ним, ОСОБА_5 , та ТОВ «ФК «Народна Позика».

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року, ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог (справа № 757/7946/15-ц).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року представнику ОСОБА_4 - ОСОБА_10 відмовлено у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 01 червня 2017 року (касаційне провадження № 6-16033ск17).

Ухвалою Верховного Суду України від 09 листопада 2017 року відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до ТОВ «ФК «Народна позика», ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , треті особи: ОСОБА_11 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л. Д. про захист прав споживачів та визнання недійсними кредитного договору, договору комісії та договору про задоволення вимог іпотекодержателя (справа № 757/7946/15-ц; провадження № 6-1894ц17).

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

За положеннями частини шостої статті 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (у редакції на час укладення оспорюваних договорів) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до статті 177 СК України та частини третьої статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

За правилами частини четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Взявши до уваги преюдиційність висновків у справах № 357/12119/13 та № 757/7946/15-ц, принцип юридичної визначеності, а також врахувавши те, що позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги і не спростувала висновки, встановлені у справі № 357/12119/13, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки ОСОБА_1 свої вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу обґрунтовувала з тих самих підстав, що і ОСОБА_4 у справі № 357/12119/13. Інших підстав позову ОСОБА_1 не зазначено.

Висновки за результатами вирішення клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

Касаційна скарга не містить обґрунтованих мотивів та аргументів для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду і колегія суддів не вбачає підстав для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, тому заявлене клопотання задоволенню не підлягає, оскільки підстави, передбачені статтею 403 ЦПК України, відсутні.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Місцевий суд виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовити.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Сердюк
А. І. Грушицький
І. М. Фаловська