_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/618/20
УХВАЛА

01.06.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Кирикової О.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

19 травня 2020 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрації права власності, в якій позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав від 21.11.2019 року №49778312, запис про право власності №33408165, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 29 травня 2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання з повідомленням сторін по справі.

Одночасно з позовною заявою, позивачем надано до суду заяву про забезпечення позову шляхом:

- встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в том числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень стосовно об`єкту нерухомого майна, загальною площею 191,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 191,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- встановлення ОСОБА_1 заборону здійснювати будь-які будівельні роботи та/або реконструкцію нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- встановлення заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю реєструвати будь-яку дозвільну документацію (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, дозволи на виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо) щодо об`єкта нерухомості, реєстраційний номер: 101, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви представник позивача посилається на те, що 26 вересня 2019 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., зареєстрованого у реєстрі за № 2144, відчужила об`єкт нерухомого майна, загальною площею 97,7 кв.м. (житловою площею 39,4 кв.м.), за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , номер запису по право власності: 33408165.

21.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною внесено зміни до реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомого майна, а саме:

- змінено вид об`єкту нерухомого майна з «квартира» на «нежитлове приміщення»;

- змінено площу об`єкту з 97,7 кв.м. (житлова плоша 39,4 кв.м.) на 191,1 кв.м.;

- змінено адресу з « АДРЕСА_1 » на « АДРЕСА_1 ».

Підставою для внесення таких змін слугував: технічний паспорт від 19.11.2019 року б/н та висновок щодо можливості використання об`єкта нерухомого майна у якості нежитлового приміщення від 19.11.2019 року № 01132, що видані ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна».

Як вбачається з технічного паспорту, збільшення площі відбулось за рахунок розширення (прибудови до квартири), яка насправді, як стверджує позивач, відсутня.

Таким чином, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , загальною площею 191,1 кв.м, РНОНМ: 101, номер запису по право власності: 33408165.

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складеного департаментом комунальної власності Одеської міської ради від 11.12.2019 року № 001593, за результатами візуального огляду встановлено, що ОСОБА_1 шляхом встановлення паркану з профнастилу зайняла частину прибудинкової території та земель загального користування орієнтовною площею 150 кв.м., розпочала будівельні роботи. Документи, які посвідчують право на зазначену земельну ділянку ОСОБА_1 у департаменті комунальної власності відсутні, що є порушенням вимог статей 125, 126 та п. б ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України.

Листом від 24.01.2020 року № 01-11/280, департамент архітектури та містобудування Одеської міської ради повідомив, що за даними архіву та відділу загального листування, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва за вищевказаною адресою в департаменті не зареєстровані.

20.03.2020 року Відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 12.02.2020 року № 126/112-20 повідомив, що згідно з Книгами реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та договорів оренди, станом на 31.12.2012 року у Відділі відсутня інформація щодо реєстрації прав власності (користування) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, як стверджує позивач, наведене свідчить про самовільне зайняття відповідачем даної земельної ділянки.

Разом з тим, з листа управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.04.2020 року № 01-8/68вх, вбачається, що за даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо отримання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за такою адресою.

Відповідно до технічного паспорту від 08.04.2016 року, виданого комунальним підприємством «Міське агентство з приватизації житла», об`єкт нерухомості за вказаною вище адресою являє собою квартиру загальною площею 97.7 кв.м., однак згідно з технічним паспортом на нежитлове приміщення за тією ж самою адресою, виготовленим ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна» від 19.11.2019 року, загальну площу квартири збільшено шляхом прибудови додаткового приміщення площею 89,6 кв.м. за рахунок прибудинкової території загального користування та змінено квартиру на нежитлове приміщення.

При цьому, в ході проведення комісійного обстеження посадовою особою управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради встановлено, що за такою адресою відсутня прибудова, яка відображена у технічному паспорті від 19.11.2019 року на нежитлове приміщення загальною площею 191,1 кв.м. У зв`язку з чим позивач стверджує, що приміщення площею 191,1 кв.м., не існує.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідачем незаконно переведено статус житлової квартири АДРЕСА_3 , в нежитлову зі збільшенням площі в 191,1 кв.м., за рахунок будівництва прибудови, яка відображена в технічному паспорті, яка насправді ще відповідачем не побудована, позивач з посиланням на загрозу незаконного захоплення прибудинкової земельної ділянки звернувся до суду з цим позовом про скасування рішення про державну реєстрації права власності, на підставі якого за відповідачем було зареєстровано право власності на змінений об`єкт нерухомості.

Також позивач зазначає, що існує ймовірність, що до закінчення розгляду цивільної справи за вказаною позовною заявою по суті, нерухоме майно, якого наразі не існує, проте право власності на яке зареєстровано, може бути видозміненим чи відчуженим на користь третіх осіб, що ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі. Тому, Одеська міська рада вважає за необхідне забезпечити позов шляхом: накладення арешту на спірний об`єкт нерухомого майна; заборони здійснення будівельних робіт чи реконструкції даного об`єкту; заборони вчинення реєстраційних дій щодо даного об`єкту, а також заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю реєструвати будь-яку дозвільну документацію на об`єкт нерухомого майна за вказаною адресою, що в свою чергу забезпечить належне виконання рішення суду у разі задоволення цих позовних вимог та запобіжить виникненню нових спорів та понесенню позивачеві витрат для захисту своїх прав та інтересів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Оглянувши вказану заяву, суд встановив, що заява позивача відповідає вимогам, встановленим ст. 151 ЦПК України, а відтак підлягає невідкладному розгляду в судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, перевіряючи надану до суду заяву та додані до неї документи, вбачається наступне.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №206808433 від 14.04.2020 року вбачається, що ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.04.2016 року за №19-26697 належала на праві власності квартира АДРЕСА_4 , яку надалі було відчужено на користь ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 26.09.2019 року за р.№2144.

У вказаній довідці міститься інформація, про внесення 21.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною змін до реєстрації права власності на даний об`єкт нерухомого майна, а саме:

- змінено вид об`єкту нерухомого майна з «квартира» на «нежитлове приміщення»;

- змінено площу об`єкту з 97,7 кв.м. (житлова плоша 39,4 кв.м.) на 191,1 кв.м.;

- змінено адресу з « АДРЕСА_1 » на « АДРЕСА_1 .

Підставою для внесення таких змін слугував: технічний паспорт від 19.11.2019 року б/н та висновок щодо можливості використання об`єкта нерухомого майна у якості нежитлового приміщення від 19.11.2019 року № 01132, що видані ТОВ «Бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна», в яких в свою чергу міститься інформація про збільшення площі за рахунок розширення (прибудови до квартири).

Листом Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради від 07.04.2020 року за вих. № 01-8/68вх, повідомлено, що за даними єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, відсутня інформація щодо отримання права на виконання будівельних робіт або прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за такою адресою. Також зазначено, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 на приміщення № НОМЕР_1 , площею 191,1 кв.м. в будинку АДРЕСА_5 , проведено, як на неіснуючий об`єкт нерухомості та всупереч вимогам ч.2 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Отже вбачається, що між сторонами по справі виник спір стосовно нерухомого майна нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ., оскільки, як стверджує позивач, відповідачем набуто право власності на вказаний об`єкт нерухомості за рахунок квартири АДРЕСА_6 , площею 97,7 кв.м., яку було реконструйовано та добудовано прибудову і збільшено площу до 191,1 кв.м., у відповідності до технічного паспорту від 19.11.2019 року, за наслідком чого відповідачем було незаконно зайнято прибудинкову земельну ділянку, оскільки такі документи відсутні.

Крім того, як стверджує позивач, під час проведення комісійного обстеження посадовою особою управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради встановлено, що за такою адресою відсутня прибудова, яка відображена у технічному паспорті від 19.11.2019 року на нежитлове приміщення загальною площею 191,1 кв.м., а отже позивач зазначає, що на цей час відповідачем зареєстровано зміни проведеної реконструкції приміщення, які ще не здійснені.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, саме пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того судом враховується, що у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд дійшов висновку, що між сторонами виник спір стосовно нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке зареєстровано за відповідачем по справі ОСОБА_1 , правомірність чого оспорюється позивачем по справі,у зв`язку з чим суд вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та встановлення заборони органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, в том числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень стосовно вказаного майна, що є співрозмірним заявленим позовним вимогам, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може значним чином ускладнити виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, з урахуванням того, що до розв`язання виниклого між сторонами по справі спору по суті, відповідачем спірне нерухоме майно може бути відчужене на користь третіх осіб, на підставі чого суд доходить до висновку про обґрунтованість заяви позивача про забезпечення позову в цій частині.

Крім того, з урахуванням того, що з наданих до позову документів вбачається, що за відповідачем зареєстровано право власності на вказане нерухоме майно, зі збільшеною площею, внаслідок проведених будівельних робіт з реконструкції, які в свою чергу не проведені і не завершені, про що свідчать листи Управління ДАБК Одеської міської ради, правомірність чого оспорюється позивачем в цій справі, суд вважає за необхідне вжити також заходи забезпечення цього позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 здійснювати будь-які будівельні роботи та/або реконструкцію нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101; встановлення заборони органам державного архітектурно-будівельного контролю реєструвати будь-яку дозвільну документацію (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, дозволи на виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо) щодо об`єкта нерухомості, реєстраційний номер: 101, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 . АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , оскільки до вирішення цього спору, відповідачем можуть бути проведені такі роботи, правомірність чого є предметом спору в цій справі, та їх проведення ускладнить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а відтак не вжиття заявлених заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки для позивача та порушення прав і інтересів, для відновлення яких необхідне бути докласти значних зусиль та витрат.

При цьому, вжиті вказані заходи забезпечення позову на спірне майно до вирішення спору по суті, не призведе до обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, на яке зареєстроване право власності, як на існуюче, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.Вжиття заявлених заходів забезпечення позову на майно не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо:

1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або

2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивачем в цій справі є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка є юридичною особою, зареєстрованою на території України, у зв`язку з чим у суду відсутні сумніви, що майновий стан позивача або її дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Одночасно суд роз`яснює, що відповідач у відповідності до вимог ст. 154 ЦПК України, має право після застосування судом заходів забезпечення позовуна звернення до суду з відповідним клопотанням про вжиття заходів зустрічного забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 149-153, 354, п.15.5 розділу ХІІІ Перехідні положення, ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову по цивільній справі №947/12567/20 за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_1 про скасування рішення про державну реєстрації права власності, а саме:

- Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 191,1 кв.м АДРЕСА_8 розташоване за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

- Встановити заборону органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам вчиняти реєстраційні дії, у тому числі будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та обтяжень стосовно об`єкту нерухомого майна, загальною площею 191,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- Встановити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , заборону здійснювати будь-які будівельні роботи та/або реконструкцію нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101;

- Встановити заборону органам державного архітектурно-будівельного контролю реєструвати будь-яку дозвільну документацію (повідомлення про початок виконання будівельних робіт, дозволи на виконання будівельних робіт, декларації про готовність об`єкта до експлуатації тощо) щодо об`єкта нерухомості, нежитлового приміщення, загальною площею 191,1 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101.

Копію ухвали направити для виконання до Управління державної реєстрації юридичного Департаменту Одеської міської ради (місцезнаходження: 65000, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради (місцезнаходження: 65009, м. Одеса, вул. Черняхівського, 6), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_9 ).

Копію ухвали направити для відома учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Процесуальні строки визначені в ухвалі суду, у тому числі на апеляційне оскарження, продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Головуючий Калініченко Л. В.