ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2020 року

м.Суми

Справа №591/439/20

Номер провадження 22-ц/816/744/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Хвостика С. Г. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання -Чуприни В.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2020 року постановлену у складі судді Грищенка О.В. про відмову у відкритті провадження

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату , -

в с т а н о в и в:

23 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою та просив поновити строк для звернення до суду із скаргою, як такий, що пропущений з поважних причин, визнати протиправною та скасувати постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 17.12.2019 року, винесену ст. державним виконавцем Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Матюк В.В.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , на постанову державного виконавця Зарічного відділу ДВС у місті Суми Північно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про поновлення пропущеного строку для звернення до суду, визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і передати справу для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

У доводах апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваній ухвалі суду не обґрунтовується, в зв`язку з чим суд вважає, що постанова державного виконавця, винесена в межах існуючого виконавчого провадження, стосується публічно-правового спору та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Апелянта в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, від представника апелянта надійшла заява з проханням слухати справу в його відсутність, тому колегія суддів вважає за необхідне слухати справу у відсутність не з`явившихся осіб .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити її в повному обсязі, виходячи з наступного:

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір необхідно розглядати в порядку адміністративного судочинства шляхом подання адміністративного позову до Сумського окружного адміністративного суду, оскільки між сторонами виник спір з приводу протиправності дій та рішення державного виконавця щодо винесення ним постанови, а отже, цей спір є публічно-правовим та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 448 ЦПК України передбачено, що відповідна скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження « виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження « визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що на виконанні в Зарічному відділі державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області перебуває виконавчий лист № 1805/4919/2012 виданий 28.02.2018 року Зарічним районним судом м. Суми про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини його щомісячного доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 06.04.2012 року (а.с.20).

Постановою державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції в Сумській області Матюк В.В. , в рамках виконання вищезазначеного виконавчого листа, 17.12.2019 року винесено постанову ВП № 56183429 про стягнення заборгованості зі сплати аліментів в сумі 17866,41 грн за утримання не в повному обсязі щомісячної грошової компенсації податку з доходів фізичних осіб та проведених відрахувань з грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по 31.08.2019 року (а.с.19).

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З урахуванням вищенаведеного можна зробити висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Відповідна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі за № 127/9870/16-ц .

В той же час, як вже було встановлено судом і вбачається з матеріалів справи скаржник не погодився з постановою старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби м.Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Матюк В.В. від 17.12.2019 року за якою він визначив заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів стягнутих з нього рішенням Зарічного районного суду м. Суми станом на 01.12.2019 року і звернув стягнення на доходи боржника.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення допущені судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваної ухвали, оскільки оскаржувана постанова державного виконавця не уходить до переліку постанов передбачених ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» , які можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження , іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тому, відповідно до вимог передбачених ст.ст.447, 448 ЦПК України дана скарга підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства Зарічним районним судом м. Суми як судом, що розглянув справу як суд першої інстанції.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, відмовляючи у відкритті провадження, суд у повній мірі не з`ясував обставин, що мають значення для справи та порушив норми процесуального права, тому оскаржувана ухвала суду відповідно до ч. 1 п.п. 1, 4 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 06 лютого 2020 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 березня 2020 року.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: С. Г. Хвостик

І. В. Орлов