Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 188/570/19

провадження № 61-22980св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року у складі судді Бурда П. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Куценко Т. Р.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, 3 % річних та відсотки за користування грошима. В позовній заяві ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 140,00 доларів США та 204,13 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не усунув вказані в ухвалі Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області 13 травня 2019 року недоліки у визначений строк, тому на підставі статті 185 ЦПК України позовна заява підлягала поверненню позивачу.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 24 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення мотивовано тим, що оскільки позивачем не виконані недоліки, які зазначені в ухвалі від 13 травня 2019 року, яку він отримав, що підтверджується відповідною розпискою, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для повернення позовної заяви, що відповідає вимогам статті 185 ЦПК України.

Короткий зміст касаційної скарги

19 грудня 2019 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що під час прийому позовної заяви, працівниками канцелярії Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області проведено перевірку вказаної заяви на відповідність зазначених додатків та акт про відсутність будь-якого додатку не складався, що свідчить про відповідність заяви процесуальним нормам закону. Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій не вказано, які саме додатки не додані до позовної заяви, а зазначають тільки, що до позовної заяви додані і інші додатки.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2020 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Ухвалою Верховного Суду від 13 квітня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних сум, 3 % річних та відсотки за користування грошима.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху. Надано позивачу для усунення недоліків шляхом подання нової редакції позовної заяви з дотриманням вимог ДСТУ 4163-2003 та наданням суду не доданих додатків для відповідача, строк п`ять днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позову без руху.

24 травня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду звернення, в якому він вказував, що не погоджується з ухвалою від 13 травня 2019 року, оскільки вказані в ухвалі підстави залишення позовної заяви без руху не передбачені цивільно-процесуальним законом.

Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі статті 185 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 24 червня 2019 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року залишено без змін.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Тому в тексті цієї постанови норми ЦПК України наводяться в редакції, яка була чинною станом на 07 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вказаним вимогам закону.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин 2, 3 статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, пропорційність, забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Згідно з приписами частини першої статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Статтею 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Недоліки позовної заяви ОСОБА_1 полягали у тому, що позивачем не надано копії заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року для відповідача, а також позовна заява та її копія не відповідала вимогам ДСТУ 4163-2003 щодо дотримання полів документу.

Однак, згідно з частиною дев`ятою статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Зі змісту заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року у справі № 188/1122/14-ц сторонами є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Тобто, відповідно до статті 222 ЦПК України 2004 року відповідач повинен був отримати копію заочного рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2014 року. Разом з тим, ЦПК України не передбачено подання позовної заяви з дотриманням полів документа.

Отже, суд першої інстанції безпідставно визнав неподаною та повернув заяву ОСОБА_1 .

Крім того, такого висновку касаційний суд дійшов з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 №475/97-ВР (далі - Конвенція).

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції припустився надмірного формалізму унаслідок якого було порушене право заявника на судовий захист, а суд апеляційної інстанції мав можливість, але зазначених порушень не усунув.

Ураховуючи наведене та з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій та передачі справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Висновки з результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Частиною шостою статті 411 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Оскільки порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права призвело до ухвалення незаконних судових рішень, відповідно до статті 411 ЦПК України оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2019 року скасувати, справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик