ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/1946/19 Номер провадження 22-ц/814/1387/20Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Бутенко С.Б.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Акрітова Павла Костянтиновича

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Перша миргородська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права спільної часткової власності на Ѕ частину будинку,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати недійсними видане 24 березня 2014 року державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Смотренку Ю.М. свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстроване в реєстрі за № 2-162; визнати за нею право спільної часткової власності на Ѕ частину домоволодіння за вищевказаною адресою.

В обгартування заявлених вимог вказувала, що з 12 травня 1961 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . В період шлюбу на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності та акту про закінчення будівництву і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 06.05.1970 року протягом 1964-1970 років побудували житловий будинок та господарські будівлі за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що проживала та була зареєстрована в цьому домоволодінні постійно разом із чоловіком.

Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина на Ѕ частину домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 відмовилася від належної їй долі у спадщині після смерті чоловіка. Однак нотаріус 24.03.2014 року видав свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я відповідача на все домоволодіння, в наслідок чого порушено її право власності.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним видане ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_2 ), 24 березня 2014 року державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори, зареєстроване в реєстрі за № 2-162.

Визнано за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на Ѕ частину домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 (попередня адреса АДРЕСА_2 ), на неприватизованій земельній ділянці та складається з житлового будинку «А-1" загальною площею 57,3 кв.м., житловою 30,2 кв. м., погрібу з шийкою «В», літньої кухні "Д", сараю «д», сараю «Е», вбиральні «Ж», сараю «З», господарських споруд «№1-3».

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Акрітов П.К., просив скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме залишення поза увагою суду пропуск позивачем строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні її позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено шлюб 12 травня 1961 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 виданим 12.05.1961 року (а.с. 7)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що 05.08.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргород реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції складено відповідний актовий запис № 399 (а.с.12).

Позивач разом з померлим ОСОБА_3 постійно проживали та були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 59).

Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» № 105 від 24.02.2014 року, житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 , згідно договору про надання в безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку від 07.02.1964 року, посвідченого ДНК за р.№983, акту про закінчення і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 06.05.1970 року, затвердженого рішенням виконкому Миргородської міської ради народних депутатів від10.09.1970 року № 389 (а.с. 71, 67-70).

ОСОБА_2 відповідач по справі є сином померлого ОСОБА_3 та позивача ОСОБА_1 (а.с. 50).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина та державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу № 273/2013 відносно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 47).

Згідно матеріалів спадкової справи (а.с. 48-115), спадкоємцями першої черги, на момент відкриття спадщини, були позивач, ОСОБА_1 дружина спадкодавця, та відповідач у справі - син спадкодавця ОСОБА_2 .

Спадщина складалась з домоволодіння, розташованого за адресою АДРЕСА_1 ), на неприватизованій земельній ділянці та складається з житлового будинку «А-1» загальною площею 57,3 кв. м., житловою 30,2 кв. м., погрібу з шийкою «В», літньої кухні "Д", сараю «д», сараю «Е», вбиральні «Ж», сараю «З», господарських споруд «№1-3»

25 вересня 2013 року до Першої миргородської державної нотаріальної звернувся ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 695/02-14 від 25.09.2013 року (а.с. 48)

В матеріалах спадкової справи міститься заява за № 694/02-14 від 25.09.2013 року ОСОБА_1 про відмову від спадщини, яка відкрилась після її чоловіка, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь сина ОСОБА_2 , при цьому в заяві зазначено, що позивач відмовляється від належної їй спадщини (а.с. 51)

24.03.2014 року до Першої миргородської державної нотаріальної звернувся ОСОБА_2 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, яка зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 166/02-14 року (а.с. 62).

24 березня 2014 року державним нотаріусом Першої миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю., видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка складається з: житлового будинку «А-1, загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 30,2кв. м. ,погрібу з шийкою «В», літньої кухні «Д», сараю «д», сараю «Е», вбиральні «Ж», сараю «З», господарських споруд «№1-6», яке зареєстровано в реєстрі за № 2-162, та зареєстровано право власності за ОСОБА_2 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 13-15).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст.ст. 22, 28 КпШС України, яка діяла на момент набуття у власність домоволодіння, майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Частки у спільній сумісній власності подружжя є рівними.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду про порушення права власності ОСОБА_1 та зверненням її за захистом своїх прав в межах строку позовної давності, оскільки такий висновок узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини.

Апелянтом не оспорюються фактичні обставини справи та факт порушення права власності ОСОБА_1 на спірне домоволодіння. Доводи апелянта зводяться до того, що ОСОБА_1 пропущено трирічний строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав.

Такі доводи не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у справі доказами.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давност починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Місцевий суд достовірно встановив, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізналася 23 серпня 2019 року з інформації з реєстру речових прав на нерухоме майно.

Причиною необхідності збору інформації стала відмова у 2019 році у наданні субсидії по оплаті комунальних послуг та пільг, які має позивач, та заборони відповідачем позивачу користуватися домоволодінням в цілому, в тому числі і житловим будинку, що не заперечується ОСОБА_2 .

Фактично, об`єктивні обставини, які б дозволили позивачу дізнатися про порушення її права власності, виникли лише в 2019 році.

Посилання апелянта на показання ОСОБА_5 , допитаної як свідка, не дає підстав вважати, що про порушення свого права ОСОБА_6 дізналась до 2019 року.

Свідок ОСОБА_5 вказала, що ОСОБА_2 повідомляв мати про отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте, такі показання не свідчать про те, що позивача повідомляли про позбавлення її подружньої частки на спірне домоволодіння.

ОСОБА_6 не заперечується обізнаність про отримання її сином свідоцтва про право на спадщину, оскільки саме з метою реалізації сином права на спадщину нею була написана заява про відмову від спадщини.

Сторони по справі достовірно знали, що ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та саме у шлюбі набули права власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_6 мала право очікувати від нотаріуса видачі свідоцтва про право на спадщину саме на Ѕ частину вищевказаного домоволодіння.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до вимоги здійснити переоцінку вже наявних та досліджених судом першої інстанції доказів та фактів.

Незгода апелянта з оцінкою судом першої інстанції доказів, не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Докази, надані позивачем, вочевидь, не дають підстав для висновку про пропуск позивачем строку позовної давності.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Акрітова Павла Костянтиновича залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 05 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

С.Б. Бутенко