САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1234/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; за позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; за позовною заявою ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; за позовною заявою ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином -

за участі: позивача ОСОБА_4 ,

представника позивача ОСОБА_5 ,

представників відповідачів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ПВСП СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що в провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження №0000880, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.10.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. 27.04.2017 року ОСОБА_9 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення. Потерпілими у вищезазначеному кримінальному провадженні є ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Відповідно до обставин справи, 28.10.2016 року близько 08.30 год. водій ОСОБА_9 керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц Спринтер», державний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в оренді ПВСП СТО «Карссон», рухався в Самарському районі м. Дніпро по вул. Маршала Малиновського з боку вулиці АДРЕСА_1 в напрямку Самарського мосту. Під час руху ОСОБА_9 порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху праворуч, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в районі б.92 по АДРЕСА_2 , змінив напрям свого руху праворуч та зіткнувся зі стоячим попереду нього вантажним автомобілем «Мерседес Бенц Аксор», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Шварцмюллер», д.н. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автобуса «Мерседес Бенц Спринтер» ОСОБА_1 , спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи №1215е від 26.04.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п. 2.І.З-б,м «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» затверджених наказом МОЗ України від 7.01.1995 року №6. Пасажиру ОСОБА_2 спричинено тілесні ушкодження які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи № 203е від 24.01.2017 року відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш ніж 21 день), згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року №6. Пасажиру ОСОБА_3 спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи №1208е від 26.04.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння, згідно п.2.1.3 - в, л «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 №6. Пасажиру ОСОБА_4 , який є батьком позивача ОСОБА_4 , спричинено тілесні ушкодження, які за своїм характером згідно висновку судово-медичної експертизи №23 03/547-Н від 29.11.2016 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться у причинному зв`язку з настанням смерті.

Відповідно до цивільно-правового договору №ЦЦ від 24.10.2016 року ПВСП СТО «Карлссон» укладеного між підприємством в особі директора ОСОБА_11. та фізичною особою ОСОБА_9 останній виконував роботи водія транспортного засобу з перевезення пасажирів.

Станом на 31.07.2017 року жодних виплат їм як потерпілим ПВСП СТО «Карссон» та ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія» здійснено не було. Оскільки цивільна відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» була застрахована у страховій компанії ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», тому враховуючи вище перелічене ОСОБА_1 оцінює заподіяну моральну та матеріальну шкоду у розмірі 300000 грн., що підлягає стягненню на його користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карссон» в сумі 251000 грн., з яких 51000 грн. матеріальна та 200000 грн. моральна шкода. ОСОБА_2 оцінює заподіяну матеріальну та моральну шкоду у розмірі 300000 грн., що підлягає стягненню на її користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карссон» моральну шкоду в сумі 251000 грн. ОСОБА_3 оцінює заподіяну матеріальну та моральну шкоду у розмірі 715631,56 грн., що підлягає стягненню на її користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карссон» моральну шкоду в сумі 249000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 466031,56 грн. ОСОБА_4 оцінює заподіяну йому матеріальну та моральну шкоду в наслідок смерті батька, у розмірі 503000 грн., що підлягає стягненню на його користь зі страхової компанії ПАТ «Українська охоронна-страхова компанія» матеріальну шкоду в сумі 49000 грн., з ПВСП СТО «Карлссон» моральну шкоду в сумі 439000 грн. та матеріальну шкоду в сумі 15000 грн. Позивачі просили ухвалити рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги та стягнути на їх користь вищезазначені суми заподіяної шкоди.

11.02.2019 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року щодо ОСОБА_9 в частині цивільного позову було скасовано та призначено в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції.

06.05.2019 року ухвалою суду позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; позовна заява ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; позовна заява ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином; позовна заява ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином та прийнято до провадження та призначити до розгляду справи в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження на 06 червня 2019 року о 13 год. 00 хв. (а.с. 56-57).

06.06.2019 року від представника відповідача ПВСП СТО «Карлссон» надійшов відзив на позовні заяви відповідно до якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що підприємство не є належним відповідачем по справі, а суми заявлені в рахунок відшкодування моральної шкоди не підтверджуються будь-якими доказами. Крім того, ОСОБА_9 здійснював свою професійну діяльність на підставі цивільно-правового договору а тому не перебував із підприємством у трудових відносинах в їх правовому розумінні. А тому відповідно до п.2.2. ПДР України, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди. А тому, належним відповідачем по справі, має бути, безпосередньо ОСОБА_9 (а.с.78-81).

В судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_12 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Позивач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості.

Представник відповідача ОСОБА_14 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що моторним бюро постраждалим в серпні 2018 року були здійснені виплати.

Представник відповідача ОСОБА_6 заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав їх необґрунтованості.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2016 року близько 08.30 год. водій ОСОБА_9 керуючи технічно справним автобусом «Мерседес Бенц Спринтер» державний номер НОМЕР_1 , що знаходиться в оренді ПВСП СТО «Карссон» рухався в Самарському районі м. Дніпро по вул. Маршала Малиновського з боку вулиці АДРЕСА_1 в напрямку Самарського мосту. Під час руху ОСОБА_9 порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, перед зміною напрямку руху праворуч, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в районі б.92 по АДРЕСА_2 , змінив напрям свого руху праворуч та зіткнувся зі стоячим попереду нього вантажним автомобілем «Мерседес Бенц Аксор», державний номер НОМЕР_2 , з напівпричепом «Шварцмюллер», д.н. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажирам автобуса «Мерседес Бенц Спринтер» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 , спричинено тілесні ушкодження різних ступенів тяжкості.

Вищезазначені обставини встановлені вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 13.04.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію в 2016 році» №1810-VIII від 22.12.2016 року ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання. Вирок набрав законної сили. (а.с. 41-51).

Так, в обґрунтування позовних вимог про стягнення з ПВСП СТО «Карлсон» сум матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачам в результаті ДТП, позивачі посилаються на ту обставину, що ОСОБА_16 перебував у трудових відносинах з ПВСП СТО «Карлссон», а тому обов`язок відшкодувати збитки внаслідок ДТП лежить на підприємстві на якому працював ОСОБА_9 ..

Згідно полісу №АЕ/3575690 цивільно-правова відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» застрахована ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія». Останньою в рахунок відшкодування завданої шкоди було відшкодовано ОСОБА_4 29921,31 грн., ОСОБА_1 - 14960,66 грн., ОСОБА_2 - 11220,49 грн. Дані обставини були визнані сторонами в судовому засіданні, а тому не підлягають доказуванню.

Відповідно до договору оренди автомобіля від 03.02.2016 року автомобіль Mersedes Benz Sprinter 313CDI, державний номер НОМЕР_4 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_17 , на час дорожньо-транспортної пригоди перебував в оренді ПВСП СТО «Карлссон» .

24.10.2016 року між ПВСП СТО «Карлссон» та ОСОБА_9 було укладено цивільно-правовий договір, строком дії до 31.12.2016 року, відповідно до якого Замовник (ПВСП СТО «Карлссон») доручає, а Виконавець ( ОСОБА_9 ) бере на себе зобов`язання виконувати роботи водієм транспортних засобів, які використовую Замовник у своїй діяльності по обслуговуванню маршрутів загального користування. Виконавець виконує роботу на свій ризик, самостійно організовує виконання роботи, не підпадає під дію правил внутрішнього трудового розпорядку, не має права на одержання допомоги із соціального страхування, не сплачує страхові внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням (п.п. 1.1, 1.2 Договору).

Цивільно-правовий договір - це угода між організацією і громадянином на виконання останнім певної роботи, предметом якого є надання певного результату праці, однак з цього договору не виникають трудові відносини, на які поширюються трудове законодавство.

Так, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту прийняття ОСОБА_9 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, факту роз`яснення ОСОБА_9 його прав та обов`язків інформування про умови праці тощо. Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_9 мав виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлених адміністрацією, дотримуватися трудової дисципліни.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі ВССУ від 02.12.2015 року відповідно до якої за договором підряду, укладеним між власником і громадянином, останній зобов`язується за винагороду виконувати для підприємства індивідуально визначену роботу. Основною ознакою, що відрізняє підрядні (цивільно-правові) відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес трудової діяльності, її організація. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

При цьому за підрядним договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці не робиться запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами. Водночас відповідно до п. «а» ч. 3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Отже, основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від підрядних є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату. Підрядник, на відміну від працівника, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу.

Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов`язків.

Позивачами не було надано належних доказів прийняття ОСОБА_9 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не надано доказів факту роз`яснення його прав і обов`язків та проінформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Таким, чином суд критично ставиться до посилань позивачів на ті обставини, що шкода була завдана ОСОБА_9 під час виконання ним своїх трудових обов`язків у ПВСП СТО «Карлссон», а тому останнє в свою чергу, має нести відповідальність за заподіяну шкоду.

З урахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для відшкодування відповідачем ПВСП СТО «Карлссон» завданої моральної та матеріальної шкоди, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог.

Що стосується вимог позивачів щодо стягнення матеріальної шкоди з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» то приймаючи рішення про відмову в задоволенні зазначених вимог суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП відповідальність ПВСП СТО «Карлссон» була застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на підставі полісу АЕ №3575690, ліміт відповідальності по якому у момент настання страхового випадку становить 200000 грн.

Позивачі ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просили стягнути з відповідача ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» по 49000 грн. кожному, як розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, подані позивачами позови не містять в собі будь якого змістовного обґрунтування сум заявленої ними матеріальної шкоди, а також її розрахунків, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості надати належну юридичну оцінку цим вимогам та встановити розмір матеріальних збитків, що били завдані позивачам з урахуванням раніше виплачених їм сум.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2-13, 19, 23, 76-82, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , іпн. НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , іпн. НОМЕР_6 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , іпн. НОМЕР_7 ) та ОСОБА_4 ( АДРЕСА_6 , іпн. НОМЕР_8 ) до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (м. Київ, вул. Борщагівська, 145, ) та Приватного виробничо-сервісного підприємства СТО «Карлссон» (м. Дніпро, вул. Криворізька, 72, ) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої злочином - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 травня 2020 року.

Суддя О.П.Румянцев