справа № 361/586/18
провадження № 2/361/52/20
РІШЕННЯ

Іменем України

28 серпня 2020 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Срібної Ю.О., Зазимко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання батьківства та внесення змін в актовий запис про народження,

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зміну предмета позову (а. с. 155-157), просив:

- визнати його батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- виключити з актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- внести зміни до актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зміни щодо батька, прізвища та по батькові дитини, зазначивши його, ОСОБА_1 , батьком дитини, змінивши прізвище дитини на " ОСОБА_4 ", по батькові на " ОСОБА_4 ".

В обґрунтування позову зазначав, що весною 2013 року він познайомився з відповідачем у справі, на той час ОСОБА_2 , після чого вони стали зустрічатися, мали інтимні стосунки. Влітку 2014 року внаслідок конфлікту між ними вони припинили відносини. Через деякий час відповідач ОСОБА_2 повідомила його про те, що вона вагітна, він запропонував їй зареєструвати шлюб, однак вона відмовилася.

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідач ОСОБА_2 народила хлопчика ОСОБА_4 , реєстрація народження якого проведена згідно із ч. 1 ст. 135 СК України, запис про батька дитини зроблений за вказівкою матері. Побачивши дитину, він переконався у тому, що дійсно є батьком цього хлопчика, оскільки той був дуже схожим на нього. На його (позивача) вимогу записати його, ОСОБА_1 , батьком цієї дитини відповідач відмовилася, у зв`язку з чим він змушений був звернутися до суду.

Походження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від нього, ОСОБА_1 , підтверджується близькими стосунками між ним та відповідачем ОСОБА_2 , їхніми спільними фотографіями, показаннями свідків. У разі заперечення його біологічного батьківства матір`ю вказаної дитини, воно також може бути підтверджене висновком судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, призначеної судом у ході розгляду цієї справи.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні позов підтримали та пояснили, що біологічне батьківство позивача ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджується висновком судово-медичної генетичної експертизи від 13 грудня 2019 року, відповідно до якого вірогідність біологічного батьківства позивача ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_4 становить величину не менш ніж 99,99 %, цей висновок має вирішальне значення у вирішення даного спору, оскільки кровне споріднення між позивачем і дитиною фактично доведено. Просили суд задовольнити заявлені позовні вимоги повністю. Що стосується вимоги про внесення в актовий запис про народження дитини змін щодо відомостей про батька, прізвища і по батькові дитини, вказували на те, що у разі неможливості зміни прізвища дитини на " ОСОБА_4 ", просили суд відновити їй отримане при народженні прізвище " ОСОБА_4 ".

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилися, остання подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за їхньої відсутності, проти задоволення позову заперечують повністю, із висновком судово-медичної експертизи не згодні, проти зміни прізвища дитини категорично заперечують, мати дитини своєї згоди на це не надає, оскільки батьком народженого нею хлопчика позивача не вважає. Просили суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначала, що весною 2013 року вона познайомилася з позивачем ОСОБА_1 та у них зав`язалися відносини, у тому числі й інтимні. Їхні зустрічі були не частими, в основному на вихідні дні, оскільки вона є студенткою денної форми навчання, а позивач працював. Причиною розриву їхніх відносин стала агресивна поведінка ОСОБА_1 , постійні погрози, сварки, вживання останнім наркотичних засобів (марихуани), його постійна зневага до її рідних. Через деякий час після розриву відноси вона дізналася про те, що вагітна, про що повідомила позивача, який запропонував їй зробити аборт, однак вона відмовилася. У період її вагітності та після пологів ОСОБА_1 жодної допомоги, ні моральної, ні матеріальної, їй не надавав, оскільки вважав, що це не його дитина. Весь час її підтримували, допомагали та опікувалися нею їй батьки. У спілкуванні з дитиною відповідачу перешкод ніхто не чинив, проте ОСОБА_1 цікавив лише контроль за її особистим життям.

Крім того, вказувала, що відповідно до ч. 2 ст. 129 СК України до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Порядок визнання батьківства визначений ст. ст. 128, 129 СК України, положення ч. 2 ст. 129 СК України розповсюджуються й на вимоги про визнання батьківства на підставі ст. 128 СК України. Оскільки від часу, коли позивач дізнався про народження дитини минуло більше одного року, просила суд застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позову з цих підстав повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заперечень проти позову до суду він не подавав.

Третя особа: Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності його представника за наявними у матеріалах справи доказами, самостійних вимог на предмет спору не заявляє та прав позивача не оспорює.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 1 ст. 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За змістом ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

У ч. 1 ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Із змісту актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06 квітня 2018 року № 0 видно, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Бровари Київської області народився хлопчик ОСОБА_4 , матір`ю цієї дитини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент народження дитини у шлюбі не перебувала. Державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, відомості про батька дитини ОСОБА_13 записані за вказівкою матері згідно із її заявою від 07 квітня 2015 року.

На підставі вказаного актового запису про народження того ж дня, 07 квітня 2015 року, зазначеним відділом державної реєстрації актів цивільного стану на ім`я ОСОБА_4 було видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

08 грудня 2018 року в ході розгляду судом даної справи Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області до актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , на підставі заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про визнання ним батьківства щодо вказаної дитини внесено наступні зміни, зокрема, змінено прізвище дитини з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 "; по батькові з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 "; відомості про батька з " ОСОБА_13 " на " ОСОБА_3 ", що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень від 13 квітня 2019 року № 5.

Також змінено підставу державної реєстрації народження дитини із ч. 1 ст. 135 СК України на ст. 126 СК України.

18 грудня 2018 року відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище дружини " ОСОБА_4 ".

03 травня 2019 року, враховуючи наведені вище обставини щодо визнання батьківства, ухвалою суду за клопотанням сторони позивача до участі у справі як співвідповідача судом було залучено ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

За змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України д остатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом на підставі ст. 128 СК України, у якому просить суд визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що саме він є біологічним батьком цієї дитини, оскільки з відповідачем ОСОБА_2 вони тривалий час зустрічалися, мали інтимні стосунки, чого остання у поданому нею до суду відзиві на позов не заперечувала.

Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 3 постанови від 15 травня 2006 року № 3 " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства.

В абз. 2 п. 9 цієї ж постанови Пленум Верховного Суду України зазначив, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України щодо оцінки доказів, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 зазначив, що доказами у категорії справ про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Ухвалою суду від 18 червня 2019 року для з`ясування питань щодо наявності кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до внесення змін в актовий запис про народження " ОСОБА_4 "), і біологічного батьківства позивача щодо цієї дитини судом за клопотанням позивача повторно призначено судово-генетичну (біологічну) експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, так як призначена ухвалою суду від 22 серпня 2018 року для з`ясування цих же питань експертиза не була проведена, через неявку відповідача ОСОБА_2 з дитиною для відбору зразків ДНК (крові).

Із висновку експерта № 103-319-2019 від 13 грудня 2019 року, складеного за наслідками проведення судово-медичної експертизи, видно, що молекулярно-генетичним дослідженням встановлено, що вірогідність біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, як вказано у цьому висновку експерта, біологічне батьківство позивача ОСОБА_1 відносно дитини ОСОБА_4 практично доведено.

Згідно із ч. ч. 1, 4 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 травня 2009 року у справі "Калачова проти Російської Федерації" (заява № 3451/05, § 34) зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства.

Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 зазначив, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Відповідно до ч. 2 ст. 136 СК України у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

За змістом положень ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач ОСОБА_2 у поданому нею відзиві на позов фактів її знайомства з позивачем ОСОБА_1 весною 2013 року, їхніх побачень, перебування ними в інтимних стосунках, повідомлення останнього про її вагітність від нього не заперечувала. Будь-яких доказів на спростування того, що біологічним батьком народженого нею ІНФОРМАЦІЯ_1 хлопчика ОСОБА_4 , після внесення змін в актовий запис про народження ОСОБА_4 , є інший чоловік, відповідач суду не надала.

Не подано також до суду відповідачем ОСОБА_3 доказів його біологічного батьківства щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, доказів його сумісного проживання з матір`ю дитини до її народження, ведення ними спільного господарства, їх знайомства та підтримання ними у період до народження дитини будь-яких відносин.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи № 103-319-2019 від 13 грудня 2019 року щодо наявності 99,99 % кровного споріднення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким практично доведено біологічне батьківство позивача відносно цієї дитини, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 у частині вимог про визнання його батьком вказаної дитини доведений ним у суді належними і достовірними доказами, які у своїй сукупності є достатніми для ухвалення судом рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у частині вимог про визнання його батьком народженої ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем ОСОБА_2 дитини (хлопчика) ОСОБА_4 , виключення з актового запису № 375 від 07 квітня 2015 року про народження дитини відомостей про відповідача ОСОБА_3 як батька дитини та внесення до цього актового запису відомостей про позивача як батька даної дитини.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про внесення в актовий запис № 375 від 07 квітня 2015 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змін щодо прізвища та по батькові дитини, суд дійшов таких висновків.

У ч. 1 ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ст. 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову у частині вимог ОСОБА_1 про визнання його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виключення з актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року відомостей про відповідача ОСОБА_3 як батька дитини та внесення до даного актового запису відомостей про позивача як батька цієї дитини, по батькові зазначеної дитини підлягає зміні на " ОСОБА_4 " за іменем біологічного батька.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо зміни прізвища дитини на " ОСОБА_4 ", суд вважає, що у цій частині вимог позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч. 1 ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 3 ст. 145 СК України спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У ч. 5 ст. 148 СК України встановлено, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у постанові від 15 серпня 2018 року у справі № 759/3363/16-ц зазначив, що тлумачення ч. 5 ст. 148 СК України дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, що свідчать про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До таких обставин відносяться, зокрема, виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини.

Суд враховує, що після народження дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку народила відповідач ОСОБА_2 , яка на той час у зареєстрованому шлюбі не перебувала, згідно із ч. 1 ст. 135 СК України було присвоєно прізвище " ОСОБА_4 " за прізвищем матері. Ім`я дитини " ОСОБА_4 " та по батькові " ОСОБА_4 " визначено за її (матері) вказівкою. У подальшому після подання ОСОБА_1 до суду цього позову, у ході розгляду судом справи прізвище та по батькові дитини було змінено відповідно на " ОСОБА_4 " та " ОСОБА_4 ", на підставі заяви відповідача ОСОБА_3 про визнання ним батьківства щодо цієї дитини.

Відповідач ОСОБА_2 , матір дитини, категорично заперечує проти зміни прізвища дитини, про що зазначила у поданій до суду заяві.

Враховуючи, що при народженні дитині присвоєно прізвище " ОСОБА_4 " за прізвищем матері, на даний час між батьками дитини фактично існує спір щодо прізвища дитини, який не є предметом цього судового розгляду, суд вважає, що у зв`язку із визнанням ОСОБА_1 біологічним батьком дитини та виключенням відомостей про відповідача ОСОБА_3 як батька, дитині підлягає відновленню отримане нею при народженні прізвище " ОСОБА_4 ".

Виходячи з наведеного, позов ОСОБА_1 у частині вимог щодо зміни прізвища дитини на " ОСОБА_4 " задоволенню не підлягає.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 просила суд застосувати до вимог ОСОБА_1 на підставі положень ч. 2 ст. 129 СК України наслідки спливу позовної давності та відмовити йому з цих підстав у задоволенні позову повністю, оскільки від часу, коли позивач дізнався про народження дитини, минуло більше одного року.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 20 СК України у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з вимогою про визнання його батьківства щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду у лютому 2018 року на підставі ст. 128 СК України, тобто у межах загальної позовної давності (три роки), встановленої ст. 257 ЦК України, на момент народження дитини відповідач ОСОБА_2 у шлюбі не перебувала, спільна заява батьків про походження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану ними не подавалася. Реєстрація народження дитини була проведена відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України.

Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2017 року у справі за № 6-617цс17 висловив правову позицію та зазначив, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначених норм права викладений Верховним Судом у постанові від 06 листопада 2019 року у справі № 761/10732/16-ц, який відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд враховує при ухваленні рішення у справі.

Враховуючи наведені правові висновки Верховного Суду щодо застосування положень ст. ст. 20, 128, 129 СК України, той факт, що на момент зачаття і народження дитини відповідач ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком не перебувала, посилання останньої на застосування судом до спірних правовідносин положень ч. 2 ст. 129 СК України та наслідків спливу позовної давності є безпідставними, на вимогах закону вони не ґрунтуються, на правовідносини щодо визнання батьківства згідно із ст. 128 СК України не поширюються, тому заява відповідача ОСОБА_2 про застосування наслідків спливу позовної давності є необґрунтованою та задоволенню вона не підлягає.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до внесення змін до актового запису про його народження № 375 від 07 квітня 2015 року ОСОБА_4 ), матір`ю якого є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та записати його в указаному актовому записі про народження батьком дитини.

Виключити з актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до внесення змін до цього актового запису ОСОБА_4 ), відомості про батька дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести до актового запису про народження № 375 від 07 квітня 2015 року, зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (до внесення змін до цього актового запису ОСОБА_4 ), наступні зміни:

- прізвище з " ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ";

- по батькові з "ОСОБА_4 " на " ОСОБА_4 ".

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.