Справа № 131/746/19
Провадження № 22-ц/801/789/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Олексієнка О. Ю. в м. Іллінці Вінницької області у порядку спрощеного провадження без виклику сторін,

у цивільній справі № 131/746/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини,

встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 07 жовтня 2016 року між ним на відповідачем ОСОБА_2 розірвано шлюб. Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року з ОСОБА_1 на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

З моменту присудження аліментів настали зміни в сімейному стані позивача та відповідача. Зокрема ОСОБА_1 вказує, що на його утриманні перебувають неповнолітні діти його теперішньої співмешканки, тому його фінансове положення погіршилось. При цьому посилається на те, що після внесення змін до ч. 2 ст. 182 СК України щодо мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то така вимога Закону вже не відповідає мінімуму, який визначений у вищевказаному рішенні суду від 23.09.2016 та є на 20% меншим, чим погіршені умови утримання дитини.

За наведених обставин позивач просив суд змінити розмір стягуваних з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки з 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття. Також просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2020 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів стягуваних з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , на утримання доньки, в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2/9 частки від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.

Стягнуто з відповідача на користь позивача 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А згідно з ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При обмеженні стягнення аліментів 10 прожитковими мінімумами, суд послався на норми ч. 5 ст. 183 СК України.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення Іллінецького районного суду від 16 січня 2020 року ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, до таких висновків суд дійшов помилково неправильно дослідивши та неправильно надавши оцінку доказам, які було надано позивачем, тому просить його скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач посилався на норму ч. 1 ст. 192 СК України, як на підставу задоволення позову. Проте позивачем одночасно не наведено жодних передбачених цією нормою підстав для зміни розміру аліментів. Суд порушив норми матеріального права, що полягає в тому, що у справі про зменшення розміру раніше присуджених аліментів у відсотковому відношенні до доходу платника аліментів суд виніс рішення про залишення раніше присуджених аліментів у відсотковому відношенні до доходу платника в розмірі 2/9 його доходу, але додав речення, яким визначив, що розмір цих аліментів має бути не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Фактично суд не зменшив чи збільшив розмір раніше присуджених аліментів у відповідності до ч. 1 ст. 192 СК України, а змінив спосіб стягнення аліментів, право на що надається тільки стягувачу аліментів, а не боржнику. У зв`язку з збільшенням мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів, її права та дитини не порушені й у позивача були відсутні підстави для хвилювання з приводу утримання доньки на рівні, визначеному чинним законодавством, а в суду підстави для задоволення його позовних вимог. Крім того, суд допустив порушення норм процесуального права щодо можливості визначення максимального розміру аліментів, що становить 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку у рішенні суду, що прийняте у порядку спрощеного позовного провадження, при цьому помилково застосував норми матеріального та процесуального законодавства, які стосуються наказного провадження. Оскільки позивачем не було надано належних документів, що підтверджують оплату понесених ним витрат на правову допомогу в розмірі 3 000 грн, вважає, що суд їх стягнув неправомірно.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Орець Н. І. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, стягнути з відповідача всі судові витрати, які пов`язані з розглядом цієї справи, в тому числі в суді апеляційної інстанції. Вказала, що скаржник помилково посилається на статті СК України про зменшення розміру аліментів, оскільки суд ухвалив рішення про зміну, а не про зменшення розміру аліментів. Ухвалою Іллінецького районного суд Вінницької області від 16 січня 2020 року уточнена позовна заява про зменшення розміру аліментів була залишена без розгляду. Саме тому, скаржник повинна в скарзі посилатись тільки на зміну розміру аліментів, а не вести мову про зменшення розміру аліментів. Звертає увагу суду на те, що оскаржуваним рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2020 року розмір аліментів приведений у відповідність з діючим законодавством України, а саме у відповідність з вимогами ч. 5 ст. 183 СК України. Крім того, позивач та його представник надали суду всі необхідні документи на підтвердження понесених судових витрат, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, позовних вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено факт стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.04.2016 щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, згідно з рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року.

Задовольняючи позов у цій справі суд керувався частиною другою статті 182 СК України, згідно з якою мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки максимальний розмір аліментів становить 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, то згідно з частиною п`ятою статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно з січня 2020 року максимальний розмір аліментів для дітей віком від 6 до 18 років становить 22 180 грн.

При цьому, визначальним при вирішенні спору суд визнав гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання, мінімальний рівень якого наразі об`єктивно не може забезпечити розмір стягуваних із ОСОБА_1 аліментів. Тому, суд визнав необхідним змінити розмір аліментів стягуваних із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2/9 частки від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття.

Оскільки позивачем в ході розгляду цивільної справи понесені судові витрати за надання професійної правничої допомоги, що підтверджується договором (а.с.23-25) та квитанцією до прибуткового касового ордеру №32 (а.с.22), відтак суд дійшов висновку, що вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно з статтею 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

У постанові від 20 червня 2019 року (справа № 632/580/17) Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду висловлено такий висновок про застосування норми права.

Юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просив змінити розмір аліментів, стягнутих з нього за рішенням суду на утримання доньки з 2/9 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2/9 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення донькою повноліття, посилаючись на зміну законодавства щодо мінімального розміру аліментів на одну дитину, а також збільшення фінансових витрат на утримання неповнолітніх дітей його цивільної дружини, в зв`язку з чим його фінансове положення погіршилось, звертає увагу суду на зміни в сімейному стані відповідача, яка створила нову сім`ю.

Проте, факт проживання ОСОБА_1 з жінкою, у якої є двоє дітей від попереднього шлюбу, ніяким чином не може слугувати підставою для зміни розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є.

Доказів, які свідчать про те, що матеріальне становище платника аліментів погіршилося суду також не надано.

Отже, визначення судом першої інстанції аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 2/9 частки від усіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, з посиланням на норми частин другої та п`ятої статті 183 СК України, у зв`язку зі зміною законодавства, не ґрунтуються на зазначених вимогах закону та не узгоджується із визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не вбачає підстав для зміни розміру раніше стягнутих аліментів, визначених статтею 192 СК України, на які посилався позивач в позовній заяві.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору у цій справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягуваних аліментів на утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 травня 2020 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

М. В. Матківська