Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2020 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Гальчинській А.О.,

за участю: представника позивача - Картавенка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.11.2012 року у розмірі 62 261,90 грн., яка складається: 5300 грн. - заборгованість за кредитом; 50139,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3381,79 - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2941,04 грн. - штраф (процентна складова).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між ПАТ «КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір № б/н від 29.11.2012 року відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Так, позивач вказав, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідача станом на 31.08.2017 року має заборгованість - 62 261,90 грн., з яких : 5300 грн. - заборгованість за кредитом; 50139,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3381,79 - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2941,04 грн. - штраф (процентна складова).

Провадження у справі відкрито ухвалою від 19.10.2017 р.

Відповідно п.9 ч.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження.

21.05.2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк».

В квітні 2018 р. відповідач подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що він не має боргових зобов`язань перед позивачем, жодних доказів того, що він заборгував позивачу грошові кошти зазначені в заяві. Зазначає, що позивачем на підтвердження боргу відповідача подані документи, які не можуть підтверджувати факт існування в нього боргу. Тому позивачем не надано належних доказів та документів на підтвердження існування заборгованості у відповідача, розрахунок заборгованості не може братися до уваги, як належний доказ. Крім того, просить застосувати строк позовної давності.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві, та просив ухвалити відповідне рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити рішення.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Судом встановлено, що 29.11.2012 року між ПАТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н шляхом подання заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у розмірі 5300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, а відповідач зобов`язався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду підписом, на те, що заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua становить між нею та Банком Договір.

Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за Договором на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку.

Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Судом встановлено, що відповідач взяв на себе зобов`язання по виплаті кредитних коштів у строки визначені Кредитним договором не виконує.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором, укладеним з відповідачем, станом на 31.08.2017 року становить у розмірі 62 261,90 грн., яка складається: 5300 грн. - заборгованість за кредитом; 50139,07 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3381,79 - заборгованість за пенею; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2941,04 грн. - штраф (процентна складова).

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги частково обґрунтованими за наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Статтею 629 ЦК України, передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України, передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В матеріалах справи знаходиться поданий відповідачем відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить застосувати строк позовної давності.

Враховуючи положення цивільного кодексу України, позивачем був пропущений строк позовної давності, оскільки відповідно до ст. 257 ЦК України, загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю три роки. Позивач звернувся до суду з позовом 26.09.2017 р.

У постанові від 28 березня 2018 року Велика Палата ВС зазначила, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позовну давність щодо заборгованості за кредитом не можна починати облічувати з дня спливу визначеного договором строку кредитування, оскільки встановлення такого строку має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а насамперед для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу.

Тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності окремо для погашення всієї заборгованості за кредитним договором.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх не внесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів.

Оскільки позовна давність у цій справі до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, то вона спливла і до додаткової вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом.

Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, застосувавши строк позовної давності.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 610-612, 629, 1049, 1048, 1050, 1054 ЦК України, керуючисьст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263, 264-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, п.9, 15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

В И Р І Ш И В:

В позові Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова