ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4777/20 Справа № 213/231/18 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання - Чубіна А.В.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року, ухваленого суддею Нестеренком О.М. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 03 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» ( надалі - ПрАТ «ІнГЗК») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2009 по 30.09.2009 у розмірі 27339,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював з 17.01.1969 до 30.05.2008 - електрогазозварювальником в ПрАТ «Інгулецький ГЗК». Звільнений 30.05.2008 за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. При звільненні підприємство йому не виплатило одноразову допомогу при звільненні. У вересні 2015 році позивач звертався до суду з позовом та рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2017 року стягнуто з відповідача на його користь одноразову вихідну допомогу в розмірі 9494,40 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.05.2008 по 31.12.2008 у розмірі 22080,00 грн., яке відповідачем виконано.

Позивач вважає, що в зв`язку із порушенням відповідачем строку виплати вихідної допомоги, у нього відповідно до ст.116, 117 КЗпП України виникло право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за новий період з 01.01.2009 по 30.09.2009 в сумі 27339,00 грн., виходячи з середньоденної заробітної плати 147,20 грн. Після збільшення заявлених позовних вимог в частині періоду затримки з 01.01.2009 по 01.01.2011 ( 552 робочих днів) ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь 77390,40 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 03 лютого 2020 року позов задовольнити частково. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.01.2009 по 01.01.2011 в сумі 73894,40 грн. Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» в дохід держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення принципу співмірності, справедливості, істотності суми заборгованості порівняно із розміром середнього заробітку, ставить питання про зміну рішення суду та зменшення розміру стягнутого середнього заробітку.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, вислухавши представника відповідача адвоката Сооловську О.А., яка наполягала на задоволенні апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом та відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці, позивач ОСОБА_1 у період з 17.01.1969 року по 01.05.1988 року та з 26.05.1989 року по 30.05.2008 року працював на підприємстві відповідача. Був звільнений 30.05.2008 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України. На момент звільнення стаж роботи позивача на підприємстві відповідача складає 38 років 7 місяців 18 днів (том 1, а. с. 6-8).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.08.2017 у справі № 213/3533/15-ц, яким було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Інгулецький ГЗК», скасовано та ухвалене нове рішення про часткове задоволення вимог /а.с.9-11/. Зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені нормою КЗпП України строки, є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, в тому числі і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду апеляційної інстанції виконано, що підтверджується платіжними дорученнями від 22.11.2017 за № на суму 22080,00 грн. та за № на суму 9494,40 грн., які містяться в матеріалах справи. З яких видно, що отримувачем коштів є ОСОБА_1 , а призначенням коштів є відповідно оплата середнього заробітку та вихідної допомоги на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017 по справі № 213/3533/15-ц /а.с.42/.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на правовою позицію Верховного Суду України у справі за № 6-259цс17 та вважав неможливим застосувати принцип співмірності, стягнув середній заробіток в сумі 73894,40 грн. за період 01.01.2009 по 01.01.2011 за 502 робочих днів.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Між сторонами виник спір стосовно права позивача ОСОБА_1 на отримання середньої заробітної плати, за затримку розрахунку при звільнені.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61).

Отже, факти, встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.11.2017, яке набрало законної сили, є преюдиціальними, а тому доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу.

Колегія суддів вважає вважає преюдиціальним висновки суду щодо не проведення з вини ПрАТ «Інгулецький ГЗК» розрахунку з ОСОБА_1 при його звільненні у зазначеній нормою КЗпП України строки, що є підставою для відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України, в тому числі і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Таким чином, відповідно до статті 117 КЗпП України сума середнього заробітку за час затримки виплати всіх належних при звільненні сум за період з 01 січня 2009 року по 01 січня 2011 року, становить 73894,40 грн., за 502 робочих дня, виходячи з розміру середнього заробітку 146,20 грн., як правильно встановлено судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: