Єдиний унікальний номер 227/3022/20
Номер провадження 22-ц/804/2880/20
Єдиний унікальний номер 227/3022/20 Головуючий у 1 інстанції Кошля А.О.
Номер провадження 22-ц/804/2880/20 Доповідач Агєєв О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.

суддів: Мальованого Ю.М., Папоян В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 227/3022/20 за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Ім. Т.Г.Шевченка», від імені якого діє адвокат Макєєв О.В., до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, державного кадастрового реєстратора відділу у Добропільському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Сенчук Віри Анатоліївни, Маслак Миколи Петровича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Добропільська районна державна адміністрація (відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації) про зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Ім. Т.Г.Шевченка», поданої через представника Макєєва Олександра Володимировича на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження (суддя першої інстанції Кошля А.О.), -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «ІМ Т.Г. Шевченка», від імені якого діє адвокат Макєєв О.В., до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (відповідач-1), державного кадастрового реєстратора відділу у Добропільському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Сенчук Віра Анатоліївна (відповідач-2), ОСОБА_3 (відповідач-3), ОСОБА_1 (відповідач-4), ОСОБА_2 (відповідач-5), третя особа Добропільська районна державна адміністрація (відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації), в якій позивач просить:

- визнати незаконним рішення державного кадастрового реєстратора відділу у Добропільському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Сенчук В.А. про поділ земельної ділянки площею 6,8869 га з кадастровим номером :01:000:0273 та державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,4435 га кадастровий номер :01:000:1376, земельної ділянки площею 3,4434 га, кадастровий номер :01:000:1377, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 3,4435 га кадастровий номер :01:000:1376, земельної ділянки площею 3,4434 га, кадастровий номер :01:000:1377;

- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області відновити реєстрацію земельної ділянки, площею 6,8869 га з кадастровим номером :01:000:0273, яка перебуває у оренді у публічного акціонерного товариства «ІМ Т.Г. Шевченка» на підставі договору оренди земельної ділянки від 02.06.2011 року, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Добропільському районі Донецької області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 04.07.2012 року за № 01471;

- скасувати державну реєстрацію права власності земельних ділянок з кадастровими номерами :01:000:1377 площею 3,4434 га за гр. ОСОБА_1 та :01:000:1378 площею 3,4435 га за ОСОБА_2 ;

- скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1377 площею 3,4434 га та земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:1378 площею 3,4435 га між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно та ОСОБА_3 .

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року відмовлено у відкритті провадження по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «ІМ Т.Г. Шевченка», від імені якого діє адвокат Макєєв О.В., до Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, державного кадастрового реєстратора відділу у Добропільському районі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області Сенчук Віри Анатоліївни, Маслак Миколи Петровича, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Добропільська районна державна адміністрація (відділ з питань надання адміністративних послуг та державної реєстрації) про зобов`язання вчинити певні дії.

Не погодившись з вказаною ухвалою, позивач ПАТ«Ім. Т.Г.Шевченка» через свого представника Макєєва Олександра Володимировича подав апеляційну скаргу, у якій просив ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що в позовній заяві вказується на спір про право (між позивачем ПАТ «Ім.Т.Г.Шевченка» та відповідачем ОСОБА_3 ); спірні правовідносини також пов`язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди; даний спір є приватноправовим і не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.

Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року 817/1048/16 в спорі юридичної особи (як орендатора земельної ділянки у орендодавця - фізичної особи) про визнання протиправними та скасування рішень відповідача про реєстрацію права оренди на земельні ділянки за фізичною особою, в якій зазначено, що скасування рішень приватного нотаріуса з проведення реєстраційних дій за договорами оренди землі обов`язково будуть впливати на майнові права тієї юридичної особи, щодо якої ці реєстраційні дії буде скасовано. З огляду на те, що спірні правовідносини пов`язані з невиконанням умов цивільно-правової угоди, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Вважає, що вирішення спору не належить до юрисдикції адміністративних судів, яка встановлена статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України; спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З вказаним позовом позивач звертався до Донецького окружного адміністративного суду, який ухвалою від 17 липня 2020 року, відмовив у відкритті провадження (Справа № 200/6667/20-а), та роз`яснив позивачеві, що розгляд такої справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Відзиви на апеляційну скаргу позивача не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Гуревич М.Г. не заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали її обґрунтованою.

Інші учасники справи та їх представники у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду підлягає скасуванню з направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у відкритті провадження по справі, суд першої інстанції виходив з того, що у цій справі відсутній спір про майнове право, оскільки в позові не порушується питання щодо визнання за позивачем права власності на земельні ділянки чи витребування земельних ділянок, тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними діями/бездіяльністю відповідача при вирішенні питань, які в силу законодавчих приписів належать до його виключної компетенції, тому дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, а тому спір у цій справі не має ознак приватноправового та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, та дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом зазначено, що вказане також вбачається з того, що до фізичних осіб в даній справі не заявлено позовні вимоги, так як оскаржуються рішення державного реєстратора. Враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, дійшов висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки даний спір є спором, який відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

Судова колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 та абз.2 п.2 ч.1 ст.4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

За правилами визначення юрисдикції адміністративних судів, закріплених статтею 19 КАС, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

За правилами п.1 ч.1 ст.19 ЦПК суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п.10 ч.2 ст.16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Мотивуючи висновки, суд першої інстанції посилався на правовий висновок Верховного Суду, зокрема, постанову по справі 823/378/16 від 12.06.2018 року в якій зазначено, що спір не має ознак приватноправового характеру, якщо предметом перевірки в цій справі є виключно дотримання державним реєстратором, як суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, зокрема, правомірність здійснення повторної реєстрації (в цьому випадку права користування земельною ділянкою), у разі наявного та зареєстрованого тотожного права на цю земельну ділянку за іншим користувачем.

Разом з цим, апеляційний суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04.09.2018 року по справі 823/2042/16 здійснено відступ від даної правової позиції та зазначено, що такий критерій визначення юрисдикції спору як наявність порушень вимог чинного реєстраційного законодавства у діях державного реєстратора під час державної реєстрації прав на земельну ділянку не завжди є достатнім та ефективним, адже наявність цих порушень можна встановити лише при розгляді справи по суті, а не на момент звернення позивача з позовною заявою.

Крім того, скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Крім того, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 814/2030/17, постанові Верховного Суду в складі Касаційного адміністративного суду від 30.01.2019 року по справі № 815/3613/16 свідчать, що якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.

Судова колегія зазначає, що спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки державний реєстратор Сенчук В.А., приймаючи оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, не мав публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржуване рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації права іншої особи, а не позивача.

Дана позиція суду відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.04.2019 року по справі № 817/3393/15.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач фактично звернувся до суду першої інстанції з позовом, направленим на забезпечення реалізації його ймовірного права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою.

Отже, звернення ПАТ «Ім. Т.Г.Шевченка» до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин.

Оцінюючи вищенаведене, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність публічно-правового спору.

Правовідносини, які склалися між сторонами є цивільно-правовими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про право цивільне, а саме про порушення прав, свобод та інтересів, що виникають з земельних відносин.

Обставина того, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень не змінює правової природи спірних правовідносин та не робить цей спір публічно-правовим, оскільки вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті провадження за позовною заявою ПАТ «Ім. Т.Г.Шевченка».

Судова колегія апеляційного суду вважає, що у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, безпідставно відмовив у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому ухвала суду першої інстанції як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Ім. Т.Г.Шевченка», поданої через представника Макєєва Олександра Володимировича, на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року задовольнити.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06 серпня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агєєв