УХВАЛА

22 травня 2020 року

м. Київ

справа №595/223/17

провадження № 61-6949ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бучачагрохлібпром" про стягнення індексації по непроіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи,

ВСТАНОВИВ :

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 до ТзОВ "Бучачагрохлібпром" про стягнення індексації по не проіндексованій заробітній платі, поновлення на роботі та стягнення санкцій за несвоєчасно виплачені доходи відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким стягнуто з ТзОВ "Бучачагрохлібпром" на користь ОСОБА_1 компенсацію за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 59826,50 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Бучацького районного суду від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновленні на роботі , стягнення виплати за вимушений прогул та стягнення штрафних санкцій скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме: для надання виправленої касаційної скарги за зазначенням підстав касаційного оскарження.

У травні 2020 року до суду надійшла уточнена касаційна скарга ОСОБА_1 , якою вимоги ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року не виконані у повному обсязі, зокрема, підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тобто, застосування судом апеляційної інстанції норми права без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові у подібній справі, та пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, тобто, відсутність правового висновку Верховного Суду з приводу застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до абзацу першого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Посилаючись на невідповідність висновків судів попередніх інстанцій правовому висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних відносинах, скаржнику перш за все необхідно зазначити відповідні постанови Верховного Суду, однак, мотивувальна частина уточненої касаційної скарги не містить жодних посилань на такі постанови. Таким чином, оскарження ОСОБА_1 судових рішень на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України не обґрунтоване належним чином.

Крім іншого, скаржник як підставу касаційного оскарження зазначає відсутність правових висновків Верховного Суду з приводу застосування норми права у правовідносинах, які розглядаються, та вказує, що правовий висновок Верховного Суду з приводу застосування норми права він не знайшов.

Посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження, скаржнику необхідно вказати, які норми процесуального чи матеріального права порушили суди попередніх інстанцій, ухваливши оскаржувані судові рішення, та навести відповідне обґрунтування, яким чином на думку скаржника суди мали застосувати зазначені ним норми права.

Натомість, посилання ОСОБА_1 в уточненій касаційній скарзі зводяться до формальної незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями та до переоцінки доказів.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Аналізуючи обставини справи, Європейський суд з прав людини крім іншого зазначив у своєму рішенні, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду

мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків

судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (дим. ріш. у справі «Пономарьов проти України»).

З огляду на вищенаведене, такі посилання скаржника не є безумовною підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки зводяться до переоцінки доказів у справі. В свою чергу, суд касаційної інстанції уповноважений на виправлення помилок та недоліків у застосуванні норм права судами попередніх інстанцій та не наділений правом переоцінювати докази у справі шляхом здійснення чергового судового розгляду.

Таким чином, ОСОБА_1 не виконані вимоги ухвали Верховного Суду від 29 квітня 2020 року, недоліки касаційної скарги не усунуті.

За правилами статей 185, 393 ЦПК України якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною та повертається скаржнику.

Оскільки станом на 22 травня 2019 року недоліки касаційної скарги не були усунуті, то касаційна скарга не може бути прийнята судом до розгляду та підлягає поверненню заявнику.

Суд роз`яснює, що повернення касаційної скарги не позбавляє скаржника права повторно звернутися до суду з касаційною скаргою.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду від 12 квітня 2017 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 11 березня 2020 року повернути скаржнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш