Номер провадження: 22-ц/813/2234/20
Головуючий у першій інстанції Середи І.В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О. М.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою апеляційною скаргою голови правління Державної іпотечної установи Камуза Андрія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,правонаступник позивача Державна іпотечна установа до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» 01.12.2014 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.07.2007 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк надав відповідачці кредит у розмірі 10000 дол.США строком до 19.07.2022 року, а відповідач повинен був щомісячно повертати кредит зі сплатою 14,5% річних до «10» числа кожного місяця та нараховані проценти відповідно до графіку. 29.10.2008 р. між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1, якою змінено відсоткову ставку за користування кредитом з 14,5% на 20%. Оскільки відповідачі свої зобов`язання за договором належним чином не виконують, то станом на 10.11.2014 року утворилася заборгованість у розмірі 97834,79 грн., яку позивач просив стягнути на його користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовським районним судом м.Одеси 01.07.2015 року у справі прийнято заочне рішення, позов задоволено.

Ухвалою суду від 06.02.2017 р. заочне рішення скасовано та призначено у справі судовий розгляд.

Ухвалою суду до участі у справі залучено правонаступника позивача Державну іпотечну установу у зв`язку з укладенням договору про відступлення прав вимоги 11.02.2015 р.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року у задоволенні позовних вимог Державної іпотечної установи було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

19 березня 2019 року головою правління Державної іпотечної установи Камуза Андрієм Олександровичем було подано апеляційну скаргу на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було допущено неповне з`ясування обставин справи та невірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з простих математичних розрахунків, мотивуючи відмову перевищенням суми оплати за квитанціями суми заявлених позовних вимог. Однак припущення суду про припинення зобов`язання ОСОБА_1 за Кредитним договором є суб`єктивним та зробленим з порушенням норм цивільного законодавства про правову природу кредитного договору.

Зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що розмір здійснених оплат перевищує розмір заборгованості фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Представник Державної іпотечної установи вказує, що суд першої інстанції не скористався правом на призначення експертизи, а зробив висновок на підставі простих математичних розрахунків.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

19.04.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Кравця Ю.І було залишено без руху апеляційну скаргу голови правління Державної іпотечної установи Камуза Андрія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,правонаступник позивача Державна іпотечна установа до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 27.05.2019 року провадження по вказаній цивільній справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Розпорядженням № 5408 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 листопада 2019 року справу за апеляційною скаргою голови правління Державної іпотечної установи Камуза Андрія Олександровича на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,правонаступник позивача Державна іпотечна установа до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

19 липня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», яке у подальшому змінило своє найменування на АТ «Банк «Фінанси та кредит», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №16к-174 (а.с.5-8), відповідно до якого банк надав останній кредит у сумі 10000 дол. США зі сплатою 14,5% річних за користування кредитними коштами, а остання зобов`язана була щомісячно з 1 по 10 число кожного місяця повертати позику та нараховані проценти за користування кредитом відповідно до графіку зниження розміру заборгованості, який є невід`ємною частиною договору (а.с.7-8), та повернути кредит у повному обсязі у строк до 19 липня 2022 року.

З метою забезпечення виконання даного зобов`язання 20 липня 2007 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого стала кв. АДРЕСА_1 (а.с.10-12). З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 16к-174 від 09.07.2007 р. між позивачем та ОСОБА_4 , яка змінила 05.05.2008 р. своє прізвище на « ОСОБА_4 » згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.43) був укладений договір поруки №1453/04, а також 09.07.2007 р. між позивачем та ОСОБА_5 , яка після укладення шлюбу 26.11.2011 р. змінила прізвища на « ОСОБА_5 » (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , а.с.167) договір поруки №1460/07, відповідно до яких поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобов`язань (п.1.1 договору у повному обсязі (а.с.13,14).

29 жовтня 2008 р. між позивачем та ОСОБА_1 була укладена додаткова угода №1 до кредитного договору №16к-174 від 19.07.2007 р., відповідно до якої п.4.1 викладено в редакції, згідно якої процентна ставка за користування кредитними ресурсами складає 20% річних (а.с.9).

Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_1 вказану суму кредиту (а.с.20). У свою чергу позичальник прийняла позику, використавши її за призначенням, але зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконувала.

Відповідно до договору відступлення права вимоги від 11.02.2015 року укладеного між банком та Державною іпотечною установою остання набула право вимоги за вказаним кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань станом на 10.11.2014 р. року банком було розраховано заборгованість за кредитом у розмірі 97834,79 грн., з яких: 4411,91 дол. США (що еквівалентно 65314,80 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн) - строкова заборгованість за кредитом; 515,62 дол. США (що еквівалентно 7633,34 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - прострочена заборгованість по основному боргу по кредиту; 112,24 дол. США (що еквівалентно 1661,62 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - строкова заборгованість по процентам; 343,72 дол. США (що еквівалентно 5088,50 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - прострочена заборгованість по відсоткам; 18136,53 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу за кредитом, відсоткам (а.с.15-19).

На підтвердження виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем до суду було надано копії квитанцій на загальну суму 111357,41 грн. (Том 2, а.с.79-122)

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду відповідає в повній мірі.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини стосовно виконання відповідачем ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на виконання умов кредитного договору було сплачено кошти на суму 111357,41 грн. яка перевищує розмір позовних вимог, суд прийшов до висновку, що відповідачем ОСОБА_1 виконано умови договору, сплачено повністю заборгованість.

У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором підлягають встановленню обставини як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Відповідачем не заперечувалось факту укладання кредитного договору та заперечень щодо визначеного позивачем розміру заборгованості за кредитним договором також не надходило, однак відповідач зазначає, що нею здійснене погашення заборгованості в повному обсязі.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач зазначає, що станом на 10.11.2014 р. року загальна заборгованість за кредитом складає 97834,79 грн., з яких: 4411,91 дол.США (що еквівалентно 65314,80 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн) - строкова заборгованість за кредитом; 515,62 дол.США (що еквівалентно 7633,34 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - прострочена заборгованість по основному боргу по кредиту; 112,24 дол.США (що еквівалентно 1661,62 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - строкова заборгованість по процентам; 343,72 дол. США (що еквівалентно 5088,50 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 10.11.2014 р. за 1 дол. - 14,8042 грн.) - прострочена заборгованість по відсоткам; 18136,53 грн. пеня за прострочення заборгованості по основному боргу за кредитом, відсоткам (а.с.15-19).

На підтвердження виконання умов кредитного договору відповідачем до суду було надано копії квитанції про сплату коштів на суму 111357,41 грн. з грудня 2014 року по листопад 2018 року, а саме:

- 2015 р.: 31 березня -2307,30 грн., 29 квітня -2098,05 грн. 18 травня - 2350,33 грн., 12 червня -2509,50 грн., 29 липня - 2492 грн., 27 серпня - 2085 грн., 05 жовтня - 2326,22 грн.,23 жовтня -2450,86 грн., 30 листопада - 2627,31 грн.;

- 2016 р.: 02 лютого - 2544,84 грн., 09 березня -2700 грн., 25 квітня -2542 грн., 10 червня -2500 грн., 01 вересня -2620 грн., 27 вересня -2610 грн., 31 жовтня - 2600 грн., 05 грудня - 2700 грн.;

- 2017 р.: 04 січня - 2800 грн., 06 лютого - 2800 грн., 2500 грн., 06 березня - 2800 грн., 2500 грн., 21 березня -2715 грн., 03 квітня 2700 грн., 04 травня -2700 грн., 07 червня -2700 грн., 06 липня -2620 грн., 01 серпня -2600 грн., 08 вересня -2652 грн., 04 жовтня -2720 грн., 07 листопада -2700 грн., 07 грудня -2722 грн.;

- 2018 р.: 09 січня -2835 грн., 07 лютого - 2750 грн., 06 березня - 2630 грн., 03 квітня -2635 грн., 10 травня -2630 грн., 05 червня -2617 грн., 02 липня -2630 грн., 01 серпня - 2710 грн. 07 вересня - 2600 грн., 08 жовтня -2550 грн., 08 листопада - 2478 грн.

Позов пред`явлено ПАТ «Фінанси та кредит» 01.12.2014 року, 21.06.2017 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси до участі у справі залучено правонаступника позивача Державну іпотечну установу, рішення судом першої інстанції ухвалено 01.07.2015 року.

Після залучення правонаступника позивача позовні вимоги не змінювалися, не уточнювалися, і нових доказів з боку позивача, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не надходило.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем ОСОБА_1 виконано умови договору, сплачено повністю заборгованість.

Вказані обставини позивачем в апеляційному суді не спростовані.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи із зазначеного, посилання представника Державної іпотечної установи, що суд першої інстанції не скористався правом на призначення експертизи та що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях суперечать засадам процесуального права .

Крім того слід зауважити, що позивач по справі, пред`явивши позов до відповідача по справі, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, що передбачено частиною другою статті 1050 ЦК України.

З наведеного вище слідує, що пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення тіла кредиту та нарахованих процентів позбавляє позивача права нараховувати будь-які суми за кредитним договором, оскільки таке право було припинено пред`явленням до позичальника вимоги згідно, з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду, у висновоку, викладеному у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у аналогічній справі № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18, вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором суми за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу голови правління Державної іпотечної установи Камуза Андрія Олександровича- залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року, по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»,правонаступник позивача Державна іпотечна установа до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 травня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе