Справа № 497/347/2020
Провадження № 2/497/339/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2020 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

секретаря - Божевої І.Д.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання біржової угоди дійсною, -

ВСТАНОВИВ:

13.03.2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 та просять суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості № б/н від 17 грудня 2001 року, укладений на Товарній Біржі «Бессарабська» між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований на Товарній біржі «Бессарабська» за номером 43-01, зареєстрований в Болградському бюро технічної інвентаризації 17.12.2001 року в реєстровій книзі №1, за реєстровим номером 180, мотивуючи тим, що 17.12.2001 року між ними та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , цей договір був зареєстрований на Товарній біржі «Бессарабська» 17.12.2001 року, але не посвідчений нотаріально. На даний час вони мають намір розпорядитися належним їм житловим будинком, з цією метою вони звернулися до приватного нотаріуса, який роз`яснив їм, що недотримання вимог про нотаріальне оформлення правочину купівлі-продажу нерухомості, зокрема будинку, тягне за собою недійсність цього правочину, тому вони вимушені звернутися до суду з цім позовом.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до суду не з`явилися, просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Вивчивши усі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2001 року на Бесарабській товарній біржі між позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (ОСОБА_2 свідоцтво про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 від 26.08.2005 року) ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 з іншого боку, був укладений договір купівлі продажу нерухомості за реєстраційним № 43-01, житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с.11).

При укладанні вищезазначеного договору були дотримані всі вимоги, пред`явлені до договору купівлі - продажу житлового будинку і сторони не оспорювали будь-які пункти цього договору, сторонами також була обумовлена продажна вартість будинку. По всім пунктам договору сторонами була досягнута згода.

На виконання умов договору позивачами була сплачена відповідачу обумовлена вартість будинку. Таким чином, при укладанні вищезазначеного договору купівлі - продажу нерухомості були дотримані всі вимоги пред`явлені до цього договору.

Договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 був зареєстрований в КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» 17.12.2001 року за №180 (а.с.12).

Втім, мешкаючи у вищезазначеному будинку позивачі весь цей час, з дати придбання, не мають можливості у повній мірі здійснювати свої повноваження по володінню, користуванню і розпорядженню житловим будинком, оскільки договір купівлі - продажу будинку, укладений на Бесарабській товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, який має юридичне значення, з приводу чого вони змушені звернутись до суду про визнання договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 дійсним.

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 2001 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України «Про товарні біржі».

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржою, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна.

Оскільки на момент укладення договору сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах, умови договору сторонами повністю виконано, право власності позивача на придбане нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, зокрема з дотриманням вимог Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлового політики України від 09.06.98 № 121, суд приходить до висновку, що позивачі на законних підставах набули право власності на придбане майно і не в змозі розпоряджатися ним на власний розсуд з причин, що не залежать від них, в зв`язку з чим вважає, що право власності позивачів підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України, а тому задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись 12, 81, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, Законом України «Про товарну біржу», ст.16 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання біржової угоди дійсною - задовольнити.

Визнати договір купівлі - продажу нерухомості, укладений 17 грудня 2001 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований Бесарабською Товарною біржею за реєстраційним номером 43-01, житлового будинку АДРЕСА_1 - дійсним.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.А. Раца