Справа № 461/2984/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1939/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.

без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 липня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з останнього на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 161006,12 грн., 2415,09 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 13.10.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» (яке в подальшому змінило свою назву на АТ «Ідея Банк») та відповідачем було укладено кредитний договір № Z03.169.77515. Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 77510 грн. зі сплатою 5 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановлені Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 14.03.2019 р. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 29.03.2019 р. становить 161006,12 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 29.03.2019 р. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05.02.2019 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги ПАТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, просить позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення боргу за кредитним договором задоволено.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 161006 грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судовий збір у розмірі 2415,09 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2100 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_1 оскаржив ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає, що сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а саме договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечить принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання окремих положень Кредитного договору недійсними (нікчемними).

Зазначає, що в кредитному договорі не встановлено обсяг (опис) послуг з обслуговування кредитної заборгованості. Не містить він і обгрунтованого розрахунку вартості таких послуг.

Кредитний договір має містити обгрунтований розрахунок розміру комісії, але в даному договорі на підставі якого стягнено заборгованість з відповідача на користь позивача, відсутні поняття комісії та обгрунтований розрахунок розміру комісії, вказано лише, що це плата за обслуговування кредиту.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом не є правовою підставою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Вважає, що сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Звертає увагу, що АТ «Ідея Банк» нарахована пеня в розмірі 83617,33 грн., що в 839 разів перевищує заборгованість за процентом 99,59 грн.

Також зазначає, що кредитний договір викладено в письмовій формі шрифтом розміром 5, вважає зазначені умисні дії позивача нечесною підприємницькою практикою.

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 29 липня 2019 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

14 вересня 2020 року від адвоката Жовтонецького Віктора Миколайовича, представника АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення з підстав її безпідставності. Звертає увагу, що форма витрат, як плата за обслуговування кредиту була передбачена законодавством України, як на момент укладення Кредитного договору, так і продовжує існувати на даний час. Пунктом 1.4 Кредитного договору передбачено плата за обслуговування кредитної заборгованості.

Звертає увагу, що відповідно до пункту 5.1 Кредитного договору Позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному Договорі та кредитній справі Позичальника у Банку), які повідомлені та надані ним Банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору йому вручено Банком при підписанні даного Договору; умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно довідки-повідомлення від 13.10.2016, відповідач підтвердив, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк», 13.10.2016 до підписання кредитного договору надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також, що наведена інформація йому доступною і зрозумілою.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22 вересня 2020 року, є дата складення повного судового рішення 30 вересня 2020 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №Z03.169.77515 Згідно кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 77510 грн., зі сплатою 5 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановлені Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Проте, відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, та інші платежі за кредитним договором.

Як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору , останній платіж ОСОБА_2 був здійснений 29.03.2019 р.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 05.12.2018 року на адресу ОСОБА_2 банком направлено вимогу №12.4.2./ Z03.169.77515 про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги ПАТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк», районний суд виходив з того, що між сторонами було укладено договір кредиту, умови якого сторони визначили при його укладенні. Кошти за договором відповідач отримала, зобов`язання за договором належним чином не виконувала, що призвело до виникнення заборгованості за договором, яка підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами або стороною.

Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Частиною 2 статті 638 ЦК України передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 5.1 Кредитного договору Позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному Договорі та кредитній справі Позичальника у Банку), які повідомлені та надані ним Банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору йому вручено Банком при підписанні даного Договору; умови даного Договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання Позичальником взятих на себе зобов`язань.

Згідно довідки-повідомлення від 13.10.2016, відповідач підтвердив, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк», 13.10.2016, до підписання кредитного договору надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, а також, що наведена інформація йому доступною і зрозумілою.

Внаслідок того, що відповідач ОСОБА_2 умов кредитного договору належним чином не виконував, утворилася заборгованість, яка згідно розрахунку, наданого банком, станом на 29.03.2019 року становить 161006,12 грн., що складається з 39047,67 грн. основного боргу, 6390,01 грн. простроченого боргу, 99,59 грн. строкових процентів, 1987,74 грн. нарахованої плати за обслуговування кредиту, 29863,78 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту, 83617,33 грн. пені за несвоєчасне погашення кредитів.

З огляду на наявність боргу у ОСОБА_2 за кредитним договором №Z03.169.77515 від 13 жовтня 2016 року, який виник у зв"язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, суд підставно задовольнив вимоги позивача, стягнувши суму боргу, проценти за користування кредитними коштами, нараховані плати за обслуговування кредиту та штрафні санкції за порушення умов кредитного договору.

Судом не приймаються до уваги твердження скаржника про невідповідність дійсному розміру заборгованості за кредитним договором № Z03.169.77515 від 13 жовтня 2016 року розміру, визначеному в розрахунку Банку, оскільки таке спростовується умовами кредитного договором та розрахунком заборгованості, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Крім того, відповідачем не подано до суду доказів, які можна було б визнати належними та допустимими (своїх розрахунків), на спростування розрахунків банку, якими останній обгрунтовує свої позовні вимоги.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, Банком надано детальний розрахунок по кредиту № Z03.169.77515 від 13 жовтня 2016 року, який підтверджує розмір заборгованості ОСОБА_2 в сумі 161006,12 грн.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 фактично зводяться до визнання недійсності умов кредитного договору № Z03.169.77515 від 13 жовтня 2016 року в той час як предметом розгляду даної справи є стягнення заборгованості.

З моменту укладення кредитного договору № Z03.169.77515 від 13 жовтня 2016 року між сторонами, ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом про визнання його частково чи повністю недійсним.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 19 серпня 2019 рокузалишити без змін.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник