Єдиний унікальний номер судової справи 487/4421/16-ц
Провадження № 22-ц/812/1062/20
У Х В А Л А

28 травня 2020 року місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі судді Серебрякової Т.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року, ухваленого у цивільній справі

за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання недійним кредитного договору та припинення договору поруки, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року задоволено позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УкргазБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , про визнання недійним кредитного договору та припинення договору поруки відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 15 травня 2020року подала апеляційну скаргу. Оскільки, апеляційна скарга подана з пропуском встановленого законом строку на її подання, особа, яка її подала, звернулась до суду з заявою про поновлення вказаного процесуального строку.

Між тим, провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 не може бути відкрито виходячи з наступного.

Заправилами ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

За правилами ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так оскаржуване рішення ухвалено 01 квітня 2019 року, а його повний текст складено 11 квітня 2019 року (том 2 а.с.129-131). 15 квітня 2019 року копію рішення направлено на адреси сторін (том 2 а.с.132).

В обґрунтування заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення ОСОБА_1 посилається на те, що під час проголошення рішення відповідач присутня не була, копію вказаного рішення засобами поштового зв`язку не отримувала, а про існування вказаного рішення дізналась лише 10 березня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень після отримання 24 лютого 2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження. Крім того, з 11 березня 2020 року на території України запроваджено карантин через поширення гострої респіраторної хвороби COBID-19, що також позбавило відповідача можливості вчасно подати апеляційну скаргу разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення після ознайомлення з його текстом в березні.

Разом з тим, наведені заявником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, так як зазначені обставини самі по собі не можуть бути поважною причиною пропуску строку, оскільки апеляційна скарга подана лише 15 травня 2020 року через значний проміжок часу після складення повного тексту рішення (11 квітня 2019 року) і відсутні жодні підтвердження того, що перешкоджало особі, яка подала апеляційну скаргу, отримати судове рішення в установлений законом строк, беручи до уваги ту обставини, що, зокрема, саме за її зустрічним позовом розглядалася справа.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України» вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

За змістом статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення Європейського суду з прав людини у справі у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року (Ponomaryov v. Ukraine).

Тобто, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Так, відповідач ОСОБА_1 , будучі достеменно обізнаною про перебування в провадженні Заводського районного суду міста Миколаєва вказаної цивільної справи, оскільки саме нею подано зустрічну позовну заяву у справі, протягом тривалого часу з 11 квітня 2019 року (дата складення повного тексту оскаржуваного рішення) по 10 березня 2020 року (дата ознайомлення з копією вказаного рішення), тобто протягом 11 місяців, не цікавилась результатом вирішення справи.

Матеріали справи не містять відомостей про обставини, які б свідчили про об`єктивні перешкоди в отриманні рішення суду, натомість вказують на неналежну зацікавленість особи, яка подала апеляційну скаргу, у розгляді справи.

З огляду на зазначене, підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року, наведені ОСОБА_1 ,слід визнати неповажними.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.357 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без руху та надати особі, яка подала апеляційну скаргу, строк для подачі нової заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів поважності..

Керуючись ст.ст.127,185,354,357, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Підстави, наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року, визнати неповажними.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 01 квітня 2019 року- залишити без руху.

Надати особі, яка подала апеляційну скаргу строк, який не може перевищувати десяти днів з моменту отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в цій ухвалі недоліків, а саме:

- надання до апеляційного суду нової заяви про поновлення пропущеного процесуального строку із зазначенням інших поважних причин його пропуску, з наданням доказів поважності.

Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали будуть застосовані наслідки передбачені ЦПК України.

Суддя Миколаївського

апеляційного суду Т.В. Серебрякова