КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/1754/19
Головуючий у першій інстанції - Яровенко Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/3667/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 16 957,05 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, а також витрати, пов`язані з проведенням експертного висновку за результатами авто технічного дослідження у розмірі 8 000 грн, проведенням звіту по визначенню вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу та звіту про ринкову вартість колісного транспортного засобу після ДТП на суму 6 000 грн, витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 689,40 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 21 квітня 2017 року о 13 год. 00 хв. в місті Києві на перехресті рівнозначних доріг вулиці Азербайджанська та провулку Профспілковий сталося дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки «ВАЗ-21043» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача - ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована АТ «СК «АХА Страхування» та автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням власниці - позивача ОСОБА_3 .

В позовній заяві зазначено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року провадження в справі №755/6700/17 відносно позивача - ОСОБА_3 закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема встановлено той факт, що ДТП сталася на перехресті рівнозначних доріг, та в діях водія ОСОБА_3 не вбачається порушень п.10.2 ПДР України, який би знаходився в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Окрім того вказано, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року зазначена постанова залишена без змін й остання вступила в законну силу. Таким чином, відсутність провини позивача ОСОБА_3 у скоєні цієї дорожньо-транспортної пригоди встановлена судовим рішенням та не підлягає доказуванню при розгляді цієї справи.

Позивач наголошує, що вина ОСОБА_1 у скоєні цієї ДТП доводиться висновком авто технічного дослідження №78/0917 від 29 вересня 2017 року. ОСОБА_3 вважає, що своїми діями відповідач по справі завдав їй матеріальної шкоди, яка полягає у пошкодженні її транспортного засобу «MITSUBISHI GRANDIS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , а також ним було завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна та тим, що вона перебувала на останньому місяці вагітності, коли відбулася вказана дорожньо-транспортна пригода.

Враховуючи все вищевикладене, ОСОБА_3 просила її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 16 957,05 грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн, а також 8 000 грн витрат, пов`язаних з проведенням авто технічної експертизи, 6 000 грн витрат, пов`язаних з проведенням звіту по визначенню вартості матеріального збитку, 8 000 грн витрати на правничу допомогу, 2 689 грн судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що наданий стороною позивача висновок авто-технічного дослідження не можна сприймати як належний доказ з огляду на те, що у вказаному висновку викладено лише два зображення перехрестя рівнозначних доріг з невідомого джерела і ці зображення взагалі до даного ДТП не мають ніякого відношення, так як вони не відображають реального місця скоєння ДТП. Окрім того, апелянт наголошує, що вказаний висновок також не містить інформації про те, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а тому його неможна сприймати як належний доказ по даній справі.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції також неправомірно відмовив йому в призначенні авто-технічної експертизи й тим самим порушив принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, оскільки зазначений вище висновок експерта, який був наданий стороною позивача, викликає сумніви щодо його правильності.

Також апелянт акцентує увагу на тому, що місце скоєння ДТП не є перехрестям рівнозначних доріг, так як провулок Профспілковий, по якому рухався автомобіль ОСОБА_3 , є місцевим проїздом, тобто вулицею, яка веде до АДРЕСА_1 з житлової зони й зазначено, що ОСОБА_3 повинна була надати дорогу транспортному засобу, що рухався по ній, тобто автомобілю, яким керував ОСОБА_1 .

Окрім того, в апеляційній скарзі також зазначено, що вказане перехрестя не регулюється дорожніми знаками, що вкотре підтверджує те, що ОСОБА_3 виїжджала на вулиця Азербайджанська з житлової зони і її автомобіль не був перешкодою справа для автомобіля ОСОБА_1 і зіткнення автомобілів відбулося на перехресті нерівнозначних доріг.

Враховуючи вищевикладене, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року в повному обсязі.

05 лютого 2020 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , відповідно до якого вказано, що твердження апелянта про те, що суд першої інстанції неправомірно відмовив йому в призначення авто-технічної експертизи є хибними, оскільки ОСОБА_1 не скористався своїм правом щодо отримання відповідного висновку експерта, яке передбачено ч.3 ст.102 ЦПК України.

У відзиві зазначено, що перетин доріг АДРЕСА_1 та провулку Профспілкового слід розцінювати як нерегульоване перехрестя рівнозначних доріг. Вказаний факт, на думку представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року та постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року.

Також вказано, що наявність дорожньої розмітки, ширина, назва або будь-які інші ознаки не надають переваги вулиця Азербайджанській над провулком Профспілковим.

Враховуючи зазначене, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін, а також сягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 4 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що належними та допустимими доказами позивач по справі ОСОБА_3 підтвердила факт того, що своїми протиправними діями ОСОБА_1 завдав їй матеріальної шкоди, яка виразились у пошкодженні її транспортного засобу - автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS» реєстраційний номер НОМЕР_2 , оскільки ОСОБА_1 повинен був надати перевагу вказаному автомобілю позивача, що наближався справа та керуватися передбаченими вимогами п.16.12 Правил дорожнього руху України. Вказані дії відповідача по справі також спричинили моральну шкоду ОСОБА_3 , яку вона зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна, душевними стражданнями, а саме ДТП сталося в той час, коли вона перебувала на останньому місяці вагітності, а тому, суд першої інстанції і в цій частині частково задовольнив заявлені позовні вимоги.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2017 року о 13 год. 00 хв. в місті Києві на перехресті рівнозначних доріг вулиці Азербайджанська та провулку Профспілковому сталося ДТП, за участю автомобіля марки ВАЗ-21043 реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_1 та автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням позивача ОСОБА_3 .

Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року провадження по справі відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в її діях адміністративного правопорушення (а.с.12).

В подальшому, постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року вказану вище постанову Дніпровського суду міста Києва залишено без в якій суд визнав встановленими обставинами проте, що ОСОБА_3 рухаючись на автомобілі марки MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер НОМЕР_3 виїжджала не з дворової ( прилеглої) території АДРЕСА_3 , який, згідно з відповіддю КП ШЕУ Дніпровського району міста Києва від 11 травня 2018 року за № 62/1-1167, відноситься до вулиць місцевого значення і не є прилеглою територією.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на даному перехресті відсутні будь-які дорожні знаки пріоритету, а тому водії повинні керуватися п. 16.12 ПДР України, а саме на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух (а.с.13-14).

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку №С17-472 від 13 листопада 2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер НОМЕР_4 , визначається такою, що дорівнює ринковій вартості КТЗ на момент пошкодження - 226 004,62 грн (а.с.24-32).

Відповідно до ремонтної калькуляції №С17-472 від 21 квітня 2017 року вартість ремонту автомобіля MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 270 100,49 грн (а.с.33-35).

Відповідно до висновків, викладених в звіті №52/18 про ринкову вартість транспортного засобу від 27 червня 2018 року, вбачається що ринкова вартість автомобіля MITSUBISHI GRANDIS реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 , після ДТП на дату оцінки складає 112 000 грн (а.с.44-47).

На момент виникнення ДТП автомобіль ВАЗ 21043, державний номерний знак НОМЕР_1 був застрахований в АТ «СК «АХА Страхування» (а.с.15).

Матеріалами справи підтверджено, що АТ «СК «АХА Страхування» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 97 047,57 грн (а.с.16).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окрім того, ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, матеріалами справи підтверджено, що постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року, яку було залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року, було встановлено, що ОСОБА_3 виїжджала не з дворової ( прилеглої) території АДРЕСА_3 , який, згідно з відповіддю КП ШЕУ Дніпровського району міста Києва від 11 травня 2018 року за № 62/1-1167, відноситься до вулиць місцевого значення і не є прилеглою територією. Також було встановлено, що на даному перехресті відсутні будь-які дорожні знаки пріоритету, а тому водії повинні керуватися п. 16.12 ПДР України, а саме на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух. Таким чином в судовому порядку встановлено відсутність вини позивачки у порушень ПДР України, які стали причиною виникнення ДТП та відповідно і настання наслідків у вигляді пошкоджень КТЗ.

Як вбачається із відповіді Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради, який адресовано представнику позивача ОСОБА_4 , провулок Профспілковий є житловою вулицею місцевого значення, яка потребує реконструкції з розширенням проїзної частини та будівництвом тротуарів (а.с.100).

Таким чином, враховуючи приписи ст.82 ЦПК України, у вказаних вище судових рішення чітко встановлено, що ОСОБА_3 виїжджала не з дворової ( прилеглої) території АДРЕСА_3 , який, згідно з відповіддю КП ШЕУ Дніпровського району міста Києва від 11 травня 2018 року за № 62/1-1167, відноситься до вулиць місцевого значення і не є прилеглою територією й також вказано, що водії на вказаній ділянці дороги повинні керуватися п. 16.12 ПДР України, а саме на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний був надати перевагу транспортному засобу ОСОБА_3 , оскільки остання наближалась щодо нього праворуч.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З урахуванням обставин справи суд може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає законодавчо визначену процедуру відшкодування шкоди особі, яку було завдано її майну в результаті ДТП.

Матеріалами справи підтверджено, що страхова компанія ОСОБА_1 - АТ «СК «АХА Страхування» виплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування у розмірі 97 047,57 грн (а.с.16).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між страховим відшкодуванням та фактичним розміром матеріальної шкоди, а також відшкодування моральної шкоди.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неможливості прийняття в якості доказу висновку експерта №78/0917 від 29 вересня 2017 року апеляційним судом не приймаються, оскільки вказаний висновок експерта не є вирішальним при прийнятті даного рішення, оскільки апеляційний суд керується фактами, які були встановлені в постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 06 вересня 2017 року та в постанові Апеляційного суду міста Києва від 25 травня 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 позивачу по справі було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у пошкодження її автомобіля. У зв`язку із зазначеним, ОСОБА_3 також зазначала й моральних страждань, оскільки на момент даного ДТП перебувала на останньому місяці вагітності. Таким чином, правомірним, на думку апеляційного суду, є стягнення з відповідача на користь позивача також відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

При подачі відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заявив клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

Як доказ вказаних судових витрат представник позивача надав договір про надання правової (правничої) допомоги №01-01/2020 від 30 січня 2020 року, ордер серії КВ №410333, копію квитанції до прибуткового касового ордера №01-01/2020 від 30 січня 2020 року на суму 4 000 грн та детальний опис виконаних робіт й наданих послуг та орієнтовний розрахунок сум витрат на правничу допомогу за договором №01-01/2020 від 30 січня 2020 року (а.с.243-246).

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133, ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положення статті 382 ЦПК України вказують на те, що в постанові суду апеляційної інстанції зазначається зокрема, відомості щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи все вищевикладене, а також той факт, що представник ОСОБА_3 належними та допустимими доказами підтвердив понесені судові витрати, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити подане клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_6 ) понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв