Справа № 581/237/20
Провадження № 2/581/102/20
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

13 травня 2020 року селище Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді Сізова Д.В.,

з участю секретаря судового засідання Самілик Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області, Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)», третя особа - Державна казначейська служба України,

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення права на таємницю кореспонденції,

в с т а н о в и в :

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області із вказаним позовом. 24 березня 2020 року цивільна справа в порядку ч. 1 ст. 26 ЦПК України надійшла до Липоводолинського районного суду Сумської області із Сумського апеляційного суду.

Свою позовну заяву ОСОБА_1 мотивує такими обставинами. Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року його засуджено до довічного позбавлення волі. Із 4 травня 2005 року він відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія № 56».

10 березня 2017 року працівники виправна колонії вручили йому листа Роменського міськрайонного суду Сумської області від 2 березня 2017 року №585/4074/16-ц/4597/17, у якому було вказано про надіслання Роменським міськрайонним судом Сумської області на його адресу повного тексту рішення суду від 27 лютого 2017 року у справі за його позовом до Роменської виправної колонії УДПтС України в Сумській області (№56) про відшкодування моральної шкоди.

Зазначеного листа суду з додатками працівники виправної колонії вручили йому у відкритому вигляді, зареєструвавши у Журналі обліку вхідної кореспонденції Роменської ВК-56 10 березня 2017 року за №789, проставивши відповідний відбиток печатки на ньому.

Вказує, що цей лист був адресований начальнику Роменської ВК-56 для вручення засудженому ОСОБА_1 під розписку. Не зважаючи на те, що вказаний лист адресувався засудженому, працівники пенітенціарної служби, які не були його представниками, не маючи відповідного судового рішення про дозвіл на перегляд його кореспонденції, не дотрималися положень ст. 31 Конституції України, п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 306 ЦК України, ч. 1 ст. 14 КПК України, ч. 2 ст. 7, ч. 4 ст. 113 КВК України, п. 5 Розділу ІІ Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5, порушивши його право на таємницю кореспонденції від суду.

Роменський міськрайонний суд Сумської області, не надіславши вказаного листа особисто позивачеві, порушив положення ч. 3 ст. 222 ЦПК України (у редакції на час виникнення правовідносни), а ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)», не будучи представником засудженого, безпідставно отримала за нього кореспонденцію та у свою чергу не повернула до суду такого листа для його направлення повторно безпосередньо на ім`я позивача. Вважає, що держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області також не виконала вказаних вимог законодавства, надіславши у такому вигляді кореспонденцію засудженому.Таким чином, виправна колонія та суд своїми діями порушили його право на таємницю кореспонденції, тому мають нести солідарну відповідальність за вказані протиправні дії.

Зазначає, що вказаними діями виправної колонії та держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області йому було завдано моральної шкоди, у виді нервового потрясіння та тривалої нервової напруги, що стало психологічним тягарем для нього, порушено звичайний хід його життя, посилилися душевні страждання. Із урахуванням глибини та тривалості перенесених душевних страждань, позивач просить солідарно стягнути на його користь із держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області та із ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» моральну шкоду у розмірі 2000 грн., а також зобов`язати Державну казначейську службу України утримати зазначені кошти з рахунків вказаних юридичних осіб та перерахувати йому за місцем його перебування.

Відповідач ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала, заперечення мотивувала тим, що працівником канцелярії було отримано поштове відправлення, яким Роменський міськрайонний суд Сумської області направив лист від 2 березня 2017року за № 585/4074/16-ц/4597/17. Зазначає, що оскільки вказаного листа було адресовано начальнику Роменської ВК-56 для вручення засудженому ОСОБА_1 під розписку, тому дії працівників колонії щодо його вручення у відкритому вигляді були правомірними. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, вважає, що підстави для її стягнення на користь позивача відсутні, оскільки позивач не надав належних доказів про спричинення йому діями відповідача моральної шкоди.

Відповідач держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської областіу своєму відзиві позовні вимоги також не визнав. Вказав, що надіслання судом кореспонденції узгоджувалося з положеннями ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), яка передбачала, що якщо учасник справи перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, повістка та інші судові документи вручаються йому під розписку адміністрацією місця утримання учасника справи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цього учасника справи до суду. Зазначає, що у разі отримання вказаної кореспонденції не в належному вигляді працівникам колонії слід було повернути її суду, проте у закритому чи відкритому вигляді була направлена кореспонденція на даний час встановити неможливо. Посилається на те, що ця кореспонденція не була для колонії невідомою, оскільки стосувалася цивільної справи, у якій вона була стороною. Крім того, вказує, що сама констатація факту завдання моральної шкоди позивачеві не може бути беззаперечною підставою для її відшкодування без доведеності її заподіяння та наявного причинного зв`язку між діями відповідачів і наслідками. Також додає, що суд не може у цій справі брати участь від імені держави, оскільки не наділений такими повноваженнями на її представництво.

Третя особа Державна казначейська служба України у своїх поясненнях позовні вимоги не визнала. Вказала, що казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало. Посилається на те, що суд у даних правовідносинах не може бути відповідачем, а розмір завданої моральної шкоди у позовній заяві не містить належного обґрунтування.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні в режимі відеоконференції заявлені позовні вимоги підтримав та просив стягнути солідарно на його користь із держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області та із ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» моральну шкоду у розмірі 2000 грн., зобов`язавши Державну казначейську службу України утримати зазначені кошти з рахунків вказаних юридичних осіб та перерахувати йому за місцем його перебування.

Представники відповідачів та третьої особи до суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від суду та колонії маються заяви про розгляд справи за відсутності їхніх представників. Від третьої особи надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату після закінчення карантину. Зважаючи на неодноразове відкладення розгляду справи через вказані причини та можливість участі представників у судовому засіданні у режимі відеокнференції, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних учасників судового процесу.

Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Апеляційного суду Черкаської області від 24 березня 2004 року до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна. Із 4 травня 2005 року позивач відбуває покарання в Державній установі «Роменська виправна колонія (№56)» (а.с.6).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 15 грудня 2016 року Державну установу «Роменська виправна колонія Державної пенітенціарної служби України в Сумській області (№56)» перейменовано у Державну установу «Роменська виправна колонія (№56)».

10 березня 2017 року працівники ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» вручили ОСОБА_1 у відкритому вигляді супровідний лист Роменського міськрайонного суду Сумської області від 2 березня 2017 року №585/4074/16-ц/4597/2017 із додатками, у якому було зазначено про надіслання на адресу начальника Роменської виправної колонії УДПтС України в Сумській області № 56 копії повного тексту рішення суду від 27 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Роменської виправної колонії УДПтС України в Сумській області (№56) про відшкодування моральної шкоди - для вручення ОСОБА_1 . Даний лист працівники виправної колонії зареєстрували в Журналі обліку вхідної кореспонденції осіб, які тримаються в установі 10 березня 2017 року за вхідним № 789, про що свідчить відбиток печатки колонії з відповідним реєстраційним індексом на цьому листі (а.с.7).

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка 17 липня 1997 року була ратифікована Україною і є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 31 Конституції України кожному гарантується таємниця листування. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинності чи з`ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншим способом одержати інформацію неможливо.

Відповідно до ч.1, 5 ст. 306 ЦК України фізична особа має право на таємницю листування, телеграм, телефонних розмов, телеграфних повідомлень та інших видів кореспонденції. Порушення таємниці кореспонденції може бути дозволено судом у випадках, встановлених законом, з метою запобігання злочинові чи під час кримінального провадження, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

Частинами 3,4 статті 113 КВК України визначено, що кореспонденція, яку одержують і надсилають засуджені до відбування покарання у виправних колоніях мінімального рівня безпеки із загальними умовами тримання, середнього та максимального рівня безпеки, підлягає перегляду.

Кореспонденція, яку засуджені адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейському суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, суду та прокуророві, перегляду не підлягає і надсилається за адресою протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Аналогічна норма зазначена в абзаці 7 пункту 1 Розділу XII Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань від 29 грудня 2004 року № 2186/5.

Крім того, абз. 2 п. 4 Розділу 1 Інструкції з організації та перегляду кореспонденції (листування), осіб, які тримаються в установах виконання покарань та слідчих ізоляторах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 липня 2013 року № 1304/5 (далі - Інструкція № 1304/5) передбачено, що кореспонденція, яку засуджені чи особи, взяті під варту, адресують Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також іншим відповідним органам міжнародних організацій членом або учасником яких є Україна, уповноваженим особам таких міжнародних організацій, до суду та прокуророві чи захиснику у кримінальному провадженні, що здійснює свої повноваження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України, перегляду не підлягає і надсилається адресату протягом доби з часу її подачі. Кореспонденція, яку засуджені та особи взяті під варту, одержують від зазначених органів та осіб, перегляду не підлягає.

Згідно з п. 5 Розділу II Інструкції №1304/5 кореспонденція, що надійшла від зазначених в абзаці 2 пункту 4 цієї Інструкції органів (осіб), засудженим (особам узятим під варту) вручається протягом доби у запечатаному вигляді (конверті). Зазначена вхідна кореспонденція у закритому вигляді реєструється в Журналі з приміткою Закритий конверт.

Відповідно до ч. 6 ст. 76 ЦПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) якщо особа, яка бере участь у справі, перебуває під вартою або відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк, тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців, обмеження волі, арешту, повістка та інші судові документи вручаються їй під розписку адміністрацією місця утримання особи, яка негайно надсилає розписку та письмові пояснення цієї особи до суду.

Проте, зазначені норми ЦПК України не вказують на те, що кореспонденція суду вручається у відкритому вигляді.

Вказане свідчить, що працівниками виправної колонії порушено положення ст. 113 КВК України та пунктів 4, 5 Інструкції№ 1304/5, оскільки кореспонденція із суду повинна передаватися засудженому у закритому конверті, що у силу презумпції знання закону працівники колонії не могли не знати.

Встановленими судом обставинами та матеріалами справи підтверджується факт вручення позивачеві працівниками ДУ «Роменська виправна колонія (№56)» поштової кореспонденції від суду у відкритому вигляді та відповідно факт порушення права ОСОБА_1 на таємницю листування.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав може бути, зокрема, і відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України).

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно зі ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті ( ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини завдавача шкоди.

Також суд уважає, що передача працівниками колонії позивачу кореспонденції від місцевого суду у незапечатаному вигляді призвела до появи у позивача емоційного дискомфорту та емоційної напруги, які є різновидом душевних страждань позивача в розумінні п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

За відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів істотного погіршення стану фізичного та психічного здоров`я позивача, істотної зміни його звичайного життєвого укладу під час відбування покарання у виправній колонії, суд, з метою ефективного національного захисту особистого немайнового права позивача під час відбування ним покарання, з врахуванням принципу розумності й справедливості та беручи до уваги те, що відшкодування моральної шкоди повинно бути спрямоване на досягнення сатисфакції і не може бути джерелом до збагачення позивача, тому визначає розмір відшкодування моральної шкоди в 100 грн., у такий спосіб частково задовольнивши позов в частині вимог до ДУ «Роменська виправна колонія (№56)».

Щодо позовних вимог в частині солідарного стягнення моральної шкоди із держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області суд зазначає, що докази порушення судом права позивача на таємницю кореспонденції у матеріалах справи відсутні.

Всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України позивач не довів належними та допустимими доказами обставини надіслання судом вказаного листа у відкритому вигляді чи адресування його начальнику колонії особисто.

Зі змісту супровідного листа суду від 2 березня 2017 року вбачається, що він адресувався начальнику виправної колонії для вручення засудженому ОСОБА_1 , оскільки містив вказівку про необхідність його вручення засудженому під розписку та прохання повернути останню до суду. Однак, за відсутності конверту та можливості встановити адресата цього відправлення, суд позбавлений можливості встановити порушення Роменським міськрайонним судом Сумської області правил листування з особами, які відбувають покарання.

Крім того, Роменський міськрайонний суд Сумської області не має процесуальної дієздатності брати участь у розгляді справи у суді від імені держави Україна, та не наділений повноваженнями представляти державу у даній справі, оскільки на спірні правовідносини в частині позовних вимог до Роменського міськрайонного суду Сумської області не поширюється юрисдикція судів з розгляду заявлених позивачем вимог. Суд як орган, що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем або іншою стороною, котра бере участь у цивільній справі.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди із держави Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Суд звільнив позивача від сплати судового збору в силу його складного майнового стану. За змістом ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України та з урахуванням часткового (на 5%) задоволення позову до ДУ «Роменська виправна колонія № 56», із цього відповідача на користь держави слід стягнути 42 грн. 04 коп. судового збору (840 грн. 80 коп. х 5 %).

Керуючись ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь ОСОБА_1 100 грн. відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його права на таємницю кореспонденції.

Відмовити у задоволенні позову в частині вимог про стягнення моральної шкоди з іншого відповідача.

Стягнути з Державної установи «Роменська виправна колонія (№56)» на користь держави 42 грн. 04 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення суду складено 13 травня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , відбуває покарання в ДУ «Роменська виправна колонія № 56» за адресою: Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, буд. 19.

Відповідач: Державна установа «Роменська виправна колонія № 56»; Сумська область, Роменський район, с. Перехрестівка, вул. Вишнева, 19; .

Відповідач: держава Україна в особі Роменського міськрайонного суду Сумської області; м. Ромни, вул.Соборна,12 (б-р Шевченка, 14), .

Третя особа: Державна казначейська служба України; м. Київ, вул. Бастіонна, 6; .

Суддя Д. В. Сізов