Справа № 744/546/20
Провадження № 2/744/332/2020
У Х В А Л А

про відмову у прийнятті зустрічного позову

29 травня 2020 року місто Семенівка

Суддя Семенівського районного суду Чернігівської області Гнип О. І., розглянувши матеріали цивільної справи за зустрічним позовом відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з первісним позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, за змістом якого просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У цивільній справі за вказаним позовом відповідач ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , за змістом якого ОСОБА_1 просить: стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також за матеріалами зустрічного позову для підтвердження його підстав заявлене клопотання про виклик до суду аж сімох свідків.

Зустрічний позов ОСОБА_1 був переданий у провадження судді Гнипа О. І. для вирішення питання про його об`єднання з первісним позовом.

Суддя, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне у прийнятті зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом відмовити за наступних обставин.

Правилами ч. 2 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України обумовлено, що зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Втім, матеріали зустрічного позову вказують на недоцільність спільного розгляду вказаного первісного та зустрічних позовів, адже за зустрічним позовом заявляється ціла низка аргументів, які потребують окремої перевірки в обсязі більшому, аніж перевірка підстав первісного позову, що вказує на певні ознаки не належного користування процесуальними правами стороною відповідача з метою сповільнення розгляду справи за первісним позовом.

Більш того, зустрічний позов поданий у справі за первісним позовом, провадження за яким відкрите за правилами спрощеного позовного провадження. Натомість положення ч. 4 ст. 193 Цивільного процесуального кодексу України вказують на те, що у випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд має постановити ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Така правова позиція суду аніяким чином не може свідчити про не дотримання судом домінант необхідності захисту права відповідача на заперечення проти первісного позову шляхом пред`явлення зустрічних позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10 липня 1984 року у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави - учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Такої ж правової позиції дотримався і Верховний Суд при ухваленні Постанови від 20 березня 2019 року у справі № 638/15855/16-ц (№ 61-46740св18) щодо зустрічного позову.

З огляду на викладене, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, не може бути прийнятий судом до спільного розгляду з первісним позовом.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 193, ч. 3 ст. 194 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

У Х В А Л И В:

У прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину повернути ОСОБА_1 .

Копію зустрічного позову долучити до матеріалів справи за первісним позовом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя: О. І. Гнип