ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №585/3755/15-ц

Номер провадження 22-ц/816/1988/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2016 року в складі судді Євтюшенкової В.І., ухваленого в м. Ромни,

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, 05 липня 2007 року з відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № SURWGK00000734, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 23300,00 доларів США строком до 03.07.2037 року. У забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 05 липня 2007 року укладено договір поруки, за яким поручитель зобов`язався відповідати перед банком в тому ж обсязі, що і позичальник. Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у період з 02 червня 2011 року по 01 грудня 2015 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 24781,91 доларів США, яку і просить стягнути позивач з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у солідарному порядку.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 267276 (двісті шістдесят сім тисяч двісті сімдесят шість) грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором №SURWGK00000734, яка виникла станом на 01 грудня 2015 року та в дольовому порядку судовий збір по 2278 грн. 15 коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмолено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення з нього в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.

При цьому, заявник апеляційної скарги вказав на те, що вимога про стягнення кредитної заборгованості до нього, як до поручителя була пред`явлена поза межами строків, визначених ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому, приймаючи до уваги обставини того, що позивач змінив строк виконання кредитного договору, пред`явивши 10 вересня 2010 року вимогу як до позичальника, так і до нього, як поручителя про погашення кредитної заборгованості в повному обсязі, вважається, що порука є припиненою, чого безпідставно не врахував суд першої інстанції.

Рішення суду в частині щодо солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 267276 грн 21 коп. заборгованості за кредитним договором №SURWGK00000734, яка виникла станом на 01 грудня 2015 року та щодо стягнення з ОСОБА_2 в дольовому порядку судового збору в розмірі 2278 грн 15 коп. сторонами не остаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 про задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 01 грудня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 36636,84 доларів США, яка складається: 10440,94 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 5627,50 доларів США заборгованість по процентах за користування кредитом; 1705 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 18863,40 доларів США пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором. При цьому, врахувавши суму боргу, яка була стягнута за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року, суд першої інстанції дійшов висновку, що загальний розмір кредитної заборгованості, нарахованої в період з 02 червня 2011 року по 01 грудня 2015 року, становить 24 781,91 доларів США. Крім того, застосувавши положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, суд першої інстанції зменшив розмір нарахованої неустойки до 5000 доларів США.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступних обставин.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 05 липня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №SURWGK00000734, відповідно до умов якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 23300,00 доларів США на термін до 03 липня 2037 року на наступні цілі: 17000,00 дол. США на купівлю будинку, а також у розмірі 6300 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 цього договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.2 % від суми виданого кредиту щомісячно в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 цього договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 даного договору періодом сплати вважати з 25 по 30 число кожного місяця (а.с.17-20).

У забезпечення виконання зобов`язань 05 липня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором боржник і Поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (а.с.22).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01 грудня2015 року заборгованість по кредитному договору у відповідачів становить 36636,84 доларів США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 10440,94 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 5627,50 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом - 1705,00 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 18863,40 доларів США (а.с. 7-10).

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року (а.с.6) задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 і стягнута заборгованість з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку за кредитним договором №SURWGK00000734 від 05.07.2007 року в сумі 12479,04 доларів США, з яких: 10244, 25 доларів США заборгованість за кредитом; 1057,87 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитними коштами; 306,90 доларів США заборгованості по комісії; 245,91 доларів США пеня за несвоєчасно виконане зобов`язання; 31,37 доларів США штраф (фіксована складова) та 592,75 доларів США штраф (процента складова).

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, договорів.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про припинення поруки на час звернення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду з цим позовом про стягнення кредитної заборгованості, то вони підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Підстави припинення поруки визначені ст. 559 ЦК України.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Укладаючи договір поруки, ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідач ОСОБА_1 погодили дію поруки на строк 5 (п`ять) років (п. 12 договору).

З матеріалів іншої цивільної справи №2-905/2011 вбачається, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2007 року, яка виникла станом на 02 червня 2011 року в розмірі 12479,04 доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся як до боржника ОСОБА_2 , так і до поручителя ОСОБА_1 в липні 2011 року і рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року з вказаних відповідачів стягнута заборгованості в солідарному порядку в розмірі 12 479,04 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, задоволені вимоги кредитора до поручителя, підстав для застосування положень ч. 4 ст. 559 ЦК України немає, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про визнання поруки припиненою не заслуговують на увагу.

Вказаний висновок зазначений у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року і від нього Велика Палата Верховного Суду не відійшла, про що йдеться у постанові від 31 жовтня 2018 року, що має враховуватися судами.

Разом з тим, у відповідності до положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення до суду з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойку припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Такі висновки щодо застосування вказаних норм викладені Верховним Судом у постановах від 04 липня 2018 року у праві №310/11534/13-ц (провадження №14-15цс/18), від 17 вересня 2020 року у справі №384/598/14-ц (провадження №61-3113св19), від 31 жовтня 2018 року у справі №161/12771/15-ц (провадження №14-402цс18),

Виходячи з пунктів 3.1, 7.1 кредитного договору, відсотки за користування кредитними коштами нараховуючись до дати погашення кредиту, тобто до 03 липня 2037 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, комісії за користування кредитними коштами та неустойки за порушення умов договору шляхом стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 коштів у судовому порядку.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів та комісії за користування кредитом, а також нарахування неустойки, передбаченої умовами договору за неналежне виконання зобов`язання.

У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачена частиною першою статті 1048 ЦК України, до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту шляхом звернення до суду з позовом.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з вказаних норм слідує, що після пред`явлення вимоги про дострокове повернення боргу позивач має право вимоги, виходячи з передбачених ст. 625 ЦК України положень, тобто, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання судового рішення та три проценти річних, проте, таких вимог банком не заявлялося.

Таким чином, частково задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, комісії за користування кредитними коштами та неустойки (штрафу та пені), суд першої інстанції не врахував, що після 02 червня 2011 року (дати, включно до якої за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року у справі №2-925/2011 була стягнута кредитна заборгованість) вказані суми коштів, передбачені умовами кредитного договору, не нараховуються в зв`язку зі зміною банком в порядку, визначеному ч. 2 ст. 1050 ЦК України, умов договору щодо строку його дії.

Колегія суддів не може погодитися також і з оскаржуваним рішенням суду в частині стягнення з поручителя заборгованості по тілу кредиту, виходячи з наступного.

Зокрема, з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 05 липня 2007 року (а.с. 7-10), вбачається, що станом на 31 травня 2011 року розмір заборгованості за тілом кредиту становив 10244,25 доларів США, що і були стягнуті за рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 листопада 2011 року. Починаючи з 04 липня 2011 року розмір тіла кредиту почав поступово збільшуватися і станом на 01 грудня 2015 року залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредитом) становив 10440,94 доларів США.

Доказів на підтвердження того, що у період із 01 липня 2011 року по 01 грудня 2015 року позичальник ОСОБА_2 отримував кредитні кошти на загальну суму 196,69 доларів США ПАТ КБ «ПриватБанк» суду надано не було, як і не обґрунтовано підстави донарахування заборгованості по тілу кредиту після його фактичного стягнення судовим рішення.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 267276 грн 21 коп. заборгованості за кредитним договором №SURWGK00000734, яка виникла станом на 01 грудня 2015 року та щодо стягнення з ОСОБА_1 в дольовому порядку судового збору в розмірі 2278 грн 15 коп на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 .

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а також те, що за наслідками апеляційного перегляду судового рішення колегією суддів не вставлено підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в частині щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, тому з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягнення судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 6006 грн 95 коп. (593278,92 грн. (ціна позову) х 1.5 % =8899,18 грн. х 45% (частка задоволених позовних вимог) =4004,63 грн х 150% = 6006, 95 грн.) .

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п.п. 1; 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 березня 2016 року в частині щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 267276 грн 21 коп. заборгованості за кредитним договором №SURWGK00000734, яка виникла станом на 01 грудня 2015 року, та щодо стягнення з ОСОБА_1 в дольовому порядку судового збору в розмірі 2278 грн 15 коп. скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.

Стягнути Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 6006 грн 95 коп. за апеляційний перегляд рішення суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя доповідач)

Судді: Т.А. Левченко

О.І. Собина