Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Малюк В.М.,

при секретарі судового засідання Матіко Я.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгороді, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: відділ реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В СТ А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи її тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 19.08.2019 року, вона являється власницею житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний будинок підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В зв`язку з оформленням договору купівлі-продажу нею було отримано довідку з відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради, згідно якої у вищевказаному будинку зареєстрована ОСОБА_2 . Однак зазначає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном, позбавляє можливості оформити субсидію, а також здійснити реєстрацію місця проживання інших членів її родини.

За таких обставин, позивачка просить суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася повторно, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб. сайті судової влади України.

Представник виконавчого комітету Ужгородської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу посвідченого 19.08.2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №548 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дністрян О.М., позивачка ОСОБА_1 являється власницею житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на вказаний житловий будинок підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за реєстраційним №178005552 від 19.08.2019 року.

З довідки №5040/18-21 від 27.08.2019 року виданої виконавчим комітетом відділу реєстрації місця проживання слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 27.08.2019 року, зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З нотаріально посвідченої письмової заяви від 03.09.2020 року серії НМВ 541717 свідків ОСОБА_3 , мешканця АДРЕСА_2 та ОСОБА_4 , мешканки АДРЕСА_3 , слідує, що вони більше сорока років проживають за своїми адресами, громадянка ОСОБА_2 їм не відома, вона ніколи не проживала та на сьогоднішній день не проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також її місцезнаходження їм не відоме.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

В ст.41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Виходячи з аналізу наведених вище норм матеріального права та враховуючи те, що ОСОБА_1 є законною власницею вищевказаного будинку і факт реєстрації ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , перешкоджає позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним їй будинком, суд приходить до висновку, що поданий ОСОБА_1 позов є обґрунтованим, а тому підлягає до задоволення.

У відповідності до вимог ч.1ст.141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 82, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, ч.1 ст. 383, ст. 391, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.7, ст.3, ст. 11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення суду складено 08.09.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду В.М. Малюк