Справа № 204/7656/19
Провадження № 2/204/310/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мащук В.Ю.,

при секретарі Голушко В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника позивача адвоката Савко В.В.

за участю представника відповідача адвоката Дрозд Р.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши позовні вимоги, просила суд:

- розірвати договір підряду від 17 вересня 2019 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : сплачені за договором кошти у розмірі 45000 грн., 44814 грн. пені, 10000 грн. моральної шкоди;

- відповідно до ч. 10 ст. 256 ЦПК України, зазначити в рішенні суду про нарахування пені до моменту виконання рішення суду;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 17.09.2019 року між нею та відповідачем був укладений договір підряду. Відповідно до укладеного договору, у додатку № 1 був узгоджений кошторис та обсяг робіт, який повинен був виконати відповідач, а саме: виготовлення деталей воріт з каліткою; виготовлення 3-х засовів; засов на калітку; бетонної стяжки; виконання робіт з оснастки бетону навколо будинку; виготовлення деталей єврозабору; виготовлення столів; демонтаж забору замовника; збирання частини єврозабору з матеріалів замовника; виготовлення навісу; виготовлення стойки; виготовлення перемички. Сторони погодили, що вартість вказаних робіт буде коштувати 106 700 грн., з них 20000 грн. сплачено авансом, решта протягом 6 місяців з дня підписання договору, тобто до 17 березня 2020 року. При цьому, сторони не погоджували порядок сплати залишку за договором, тому вона могла оплачувати роботу, як частинами, так і в останній день 6 місячного строку, 17 березня 2020 року. Однак, на прохання представника відповідача, позивачем було сплачено ще 25000 гривень авансу. Крім того, відповідач повідомив позивача про прейскурант цін на інші роботи, який надав позивачу під підпис. Однак, вказаний прейскурант не є додатковим договором про виконання робіт та не є замовленням таких робіт, оскільки він не містить істотних умов договору, а саме: строку виконання робіт, їх обсягу, ціну договору (яка є відмінною від ціни на конкретні роботи, оскільки для її вирахування необхідно перемножити обсяг замовлених робіт на ціну конкретної роботи), місця виконання робіт та інших реквізитів притаманних для договорів такого виду.

Оскільки істотних умов договору сторонами погоджено не було, а також немає жодного доказу, який би свідчив про прийняття позивачем пропозиції від відповідача, договір щодо таких додаткових робіт не укладено.

З 17 вересня 2019 року позивач очікувала від відповідача виконання робіт, передбачених додатком № 1 до договору підряду від 17 вересня 2019 року. 02.10.2019 року до неї з`явилися працівники відповідача для виконання робіт з оснастки бетону навколо будинку. В цей же день позивачу запропонували підписати акт виконання робіт, відповідно до якого позивач не прийняла роботи, а допустила працівників до їх виконання, про що зазначила в акті. По закінченню робочого дня позивачу запропонували підписати в акті допуску до робіт, що вона роботи прийняла і претензій не має. Однак, даний акт не можна назвати актом прийняття частини робіт, оскільки відповідно до п.2.2. укладеного між сторонами договору, роботи приймаються не частково, а в цілому. 03.10.2019 року до позивача знов з`явились працівники відповідача, але замість того щоб виконувати роботи передбачені договором та додатком до нього, працівники відповідача почали пропонувати оплатити додаткові роботи, а саме - виїзд вартістю 1600 грн., 3000 грн. за підсипку щебню, та 3000 грн. за збільшення бетонної стяжки. Інших додаткових робіт позивач не замовляла. Такі роботи виконані не були. Між позивачем та представниками відповідача виник конфлікт. Позивач намагалася довести, що відповідно до п. 3.4 укладеного між нею та відповідачем договору, додаткові роботи потребують додаткового укладання між сторонами договору. Сам договір від 17.09.2019 року та додаток № 1 не передбачає виконання додаткових робіт за умови укладання ще одного договору, він є самостійним і не підлягає зміні в односторонньому порядку. Сама відповідач 03.10.2019 року за місцем виконання робіт не була, тому погодити додаткові роботи вони не могли.

З метою уникнення конфліктів, у зв`язку із наполегливістю чоловіків, які були на напідпитку, позивач написала розписку, у якій запропонувала продовжувати виконання робіт, які погоджені сторонами та зазначила, що не має наміру оплачувати додаткові роботи, які не замовляла. Після конфлікту 03.10.2019 року ні відповідач, ні його представники, ні субпідрядник не з`являлись для виконання робіт. Також позивачу не було запропоновано забрати, чи доставити результати частково виконаних робіт.

До 31.12.2019 року роботи повинні бути виконані відповідачем повністю. Оскільки роботи не виконані, позивач вважає, що вони виконані не будуть, що є порушенням укладеного між сторонами договору від 17 вересня 2019 року та згідно п. 5.1 договору є підставою для його розірвання, та стягнення з відповідача збитків у сумі 45 000 гривень, які були сплачені. Так як відповідач допустила прострочення виконання робіт, з неї також підлягає стягненню сума пені у сумі 44814 грн. Крім того, у зв`язку з невиконанням відповідачем робіт за договором позивачу була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 10000 грн., у зв`язку з чим звернулася до суду з позовом.

В судовому засіданні позивач, її представник, кожен окремо, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, які зазначені в позовній заяві.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовної заяви, просив у її задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 вересня 2019 року ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір підряду, відповідно до якого підрядник зобов`язався виконати роботи відповідно до кошторису.

Відповідно до п. 1.2. договору орієнтовний строк виконання робіт до 31 грудня 2019 року. Строк виконання робіт може лонгуватися (п. 2.6).

Відповідно до п. 1.5. договору замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та сплатити роботу.

Відповідно до п.2.1. договору роботи, які вказані в п.1.1. договору, виконуються виконавцем з моменту підписання договору.

Відповідно до п.2.2. приймання робіт здійснюється на підставі акту виконання робіт.

Датою закінчення виконання завдання є дата підписання акту замовником (п.2.3.).

Відповідно до п.3.1. договору до початку виконання робіт замовник вносить підряднику авансовий платіж у розмірі 20000 грн., не менше ніж 70 % від повної вартості замовлення.

Наступний повний розрахунок здійснюється за день/в день початку виконання робіт перед виїздом бригади на місце виконання робіт, перед доставкою матеріалів 100 % оплата (п.3.2.).

Відповідно до п. 3.3. при не оплаті або неповній оплаті вартості робіт замовником, підрядник залишає за собою право виконувати роботи на 70% та продовжити роботи після внесення замовником 100% оплати.

Виконавець має право не стати до виконання робіт без 100 % передоплати по договору (п.4.4.).

Відповідно до п. 5.1. договору у випадку порушення однією з сторін зобов`язань за договором друга сторона має право розірвати його в односторонньому порядку.

Замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку на свій розсуд в будь-який час. При цьому замовник сплачує підряднику суму винагороди, пропорційну сумі повної вартості замовлення (п.5.2.).

Після підписання договору сторонами передоплата не повертається, замовлення є індивідуальним (п.5.3.) (аркс.7).

17 вересня 2019 року сторонами складено кошторис (Додаток № 1 до договору) на виконання робіт: виготовлення деталей воріт з каліткою, 3 засови на ворота, засов на калітці, замок на калітці, бетонна стяжка, відмостка бетонна навколо будинку, виготовлення деталей єврозабору, виготовлення стовпів, демонтаж забора замовника, стовпи, збирання частини єврозабору з матеріалу замовника, виготовлення деталей навісу. Загальна сума робіт 106700 грн. Внесено передоплату 20000 грн. Залишок 86700 грн. Відповідно до кошторису вказано, що оплата буде здійснена протягом шести місяців з моменту підписання договору (арк.с.8, 61).

Відповідно до додатку до договору № 5 Прейскурант (послуги, додаткові роботи, які не враховані у кошторисі) вказані наступні види робіт: транспортні витрати, монтаж, демонтаж, інші роботи, вироби з граніту, вироби з металу. Вказаний додаток погоджено підписом позивача, що нею в судовому засіданні підтверджено (арк.с.9).

Відповідно до розписки завіреної печаткою ФОП ОСОБА_3 , 02.10.20219 року отримано 25000 грн., станом на 02.10.2019 року залишок 61700 грн. (арк.с.11).

03.10.2019 року ФОП ОСОБА_3 виписано рахунок за договором від 17.09.2019 року, платник ОСОБА_4 , на суму 9200 грн. (арк.с.13,66).

11 жовтня 2019 року ФОП ОСОБА_2 звернулося з повідомленням до ОСОБА_1 , відповідно до якого підрядником виготовлено деталі та конструкції воріт, навісу, забору, підготовлені матеріали для робіт в подвір`ї. Запропоновано продовжити співпрацю та надати можливість для продовження робіт (арк.с.24).

12 жовтня 2019 року ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 направлено претензію, відповідно до якої просила визнати недійсним договір підряду, та повернути грошові кошти у сумі 45000 грн., або передати матеріали, які буди придбані за вказані кошти (арк.с.21).

Відповідно до Акту виконання робіт від 02.10.2019 року бригада ФОП Толкунова, приїхавши на місце виконала роботи: відмостка бетонна навколо будинку замовника 20 м2. В акті ОСОБА_1 зазначено, що роботи прийняті, претензій до ФОП ОСОБА_2 , не має (арк.с.64).

Відповідно до Акту від 03.10.2019 року, замовник не допустив бригаду ФОП ОСОБА_3 для виконання робіт за договором. Відповідно до розписки замовниці роботи будуть продовжені 07.10.2019 року (арк.с.65).

Відповідно до розписки ОСОБА_1 від 03.10.2019 року остання просила продовжити роботу з бетонування відмостки 07 жовтня 2019 року, у в`язку з неможливістю оплати додаткових робіт (арк.с.67).

Відповідно до Акту від 07.10.2019 року бригада ФОП Толкунова прибула на місце робіт, за адресою: АДРЕСА_1 , попередньо отримавши дозвіл замовника на виконання робіт. Замовник ОСОБА_1 не допустила виконання робіт (арк.с.76).

07.10.2019 року ФОП ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з повідомленням про зупинення робіт за договором від 17.09.2019 року, у зв`язку з тим, що замовник не погодила відмову від проведення робіт 07.10.2019 року. Готові деталі конструкцій, виготовлені за індивідуальними розмірами, передані на зберігання (п.3.7.).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч. 2 ст. 837 ЦК України договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір побутового підряду є двостороннім, консенсуальним і оплатним. Поряд із загальними рисами, притаманними підряду в цілому, договір побутового підряду має низку специфічних рис. Замовником може бути тільки фізична особа, а на стороні підрядника завжди виступає юридична або фізична особа, що здійснює підприємницьку діяльність. Робота за договором підряду призначена задовольнити побутові чи інші особисті потреби замовника, тобто результат роботи повинен бути призначений для використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю. На підрядні роботи, які за своїм змістом хоча і можуть бути віднесені до побутового підряду, але їх результати використовуються у підприємницькій діяльності, поширюються загальні норми про договір підряду. Обов`язки підрядника полягають у наданні підрядником необхідної і достовірної інформації про запропоновану роботу, про ціну і форму оплати та інших відомостей. Згідно зі ст. 867 ЦК підрядник не має права нав`язувати замовнику включення до договору додаткових оплатних робіт або послуг. Також специфіка договору підряду полягає в умовах, які визначаються ще до укладення договору і з якими погоджується його замовник. Зокрема, це стосується ціни, яка визначається прейскурантами, тарифами і кошторисом, однак може й коригуватися за згодою сторін. Договір повинен укладатися в простій письмовій формі.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим ЦК України, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Відповідно до ч. 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

В судовому засіданні таке порушення прав позивачем, не доведено.

Відповідно до ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема відповідно до ч.ч.1, 3, 5 статті зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, за змістом ч. 1 ст. 229, ч. 1 ст. 230 ЦК України, правочин може бути визнано вчиненим під впливом обману у випадку навмисного, цілеспрямованого введення іншої особи в оману стосовно фактів, які впливають на вчинення правочину. Ознакою омани є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за ст. 230 ЦК України.

Судом встановлено, що умови договору погоджені з замовником і добровільно ним прийняті. Зміст і умови угоди не суперечить вимогам ст. 203 ЦК України. Позивач не була введена в оману щодо умов договору та обставин, що мають істотне значення. Суттєве значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі які, істотно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Матеріали справи не містять доказів, що позивач була введена в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Всі умови оплати конструкцій і робіт були обумовлені в договорі і прийняті замовником, про що свідчить її підпис в договорі. Зі всіма умовами позивач погодилася і заперечень з її боку не було. Після укладення договору виконавцем були частково проведені роботи з виконання замовлення, а саме, заміри, виготовлення металевих конструкцій, підготовчі роботи.

Доводи позивача в частині несправедливості та суперечливості положень оспорюваного договору, суд оцінює критично, оскільки вони випливають лише з її особистого суб`єктивного відношення до фактично виниклих правовідносин з відповідачем і зводяться до зацікавленості у мінімізації своїх грошових зобов`язань, як боржника.

На час укладання договору позивач була згодна з його умовами та взяла на себе відповідні зобов`язання добровільно, про що поставила підпис у додатку № 1 до договору.

При цьому, аналізуючи заперечення представника позивача, суд приходить до висновку, що сторонами укладений саме договір побутового підряду, так як укладений сторонами договір має риси, які притаманні саме договору побутового підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. ст. 77 80 ЦПК України).

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, договір від 17.09.2019 року на: виготовлення деталей воріт з каліткою, виготовлення засовів, залиття бетонної стяжки, виконання робіт з оснасткибетону навколо будинку, виготовлення деталей єврозабору, столів, демонтаж забору замовника, виготовлення навісу, стойки, перемички, сторони уклали, будучи вільними в його укладенні, визначили умови договору на власний розсуд.

При цьому, судом на підставі належно вивчених доказів встановлено, що в матеріалах справи відсутні ескізи та специфікація, що позбавляє можливості оцінити, яка частина робіт була виконана, та оцінити доводи позивача про можливість встановлених законом підстав для розірвання договору та стягнення збитків, а також що подальше виконання робіт відбувалося з вини замовника.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

За відсутності підстав для задоволення позовної вимоги в частині розірвання договору підряду, вимоги в іншій частині позову, як похідні задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати віднести на її рахунок.

В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат.

Розглядаючи, заявлене клопотання суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

18 липня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Юристи без проблем» та ОСОБА_2 було укладено угоду про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого виконавець прийняв на себе зобов`язання за завданням замовника надавати замовнику юридичні послуги, а замовник зобов`язався їх сплачувати (арк.с.80-81).

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу стороною повинен бути наданий розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також дані щодо фактично понесених і документально підтверджених витрат на правову допомогу.

В судовому засіданні представником відповідача адвокатом Дрозд Р.Ю. на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу було надано угоду № 43/2016 від 18.07.2016 року; довіреність; рахунки на оплату: № 2019/142, № 2019/1474, № 2019/1484, №2019/1635, № 2020/479, № 2020/572, №2020/748, № 2020/802; реєстр банківських документів за період з 20.11.2019 року по 31.05.2020 (арк.с.80-81,82, 138-147).

Однак представником відповідача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених витрат, а саме: розрахунок із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру, а також акту приймання-передачі виконаних робіт за угодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, вимоги про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат у сумі 4585 грн., задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного ст.ст.6,11, 15,16, 203,229, 230, 626,627, 837, 638, 865 ЦК України, ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.4,5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, та стягнення грошових коштів залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Ю. Мащук