Ухвала

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 484/5383/19

провадження № 61-7752ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що відповідно до рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 08 вересня 2015 року він є власником земельної частки (паю) площею 4,78 гектарів, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, укладеного між ОСОБА_2 та Товаристовм з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», зазначена земельна частка (пай) знаходиться у користуванні відповідача строком на 50 років, тобто до 31 грудня 2059 року. Відповідно до умов цього договору орендна плата за користування земельною часткою (паєм) визначена орендарем у фіксованому розмірі - 3 % від грошової оцінки земельної частки (паю), і повинна бути сплачена не пізніше 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок із орендної плати.

Однак, Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», знаючи про те, що до нього перейшли усі права та обов`язки за зазначеним вище договором, умови цього договору не виконує, орендну плату йому систематично не сплачує.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд розірвати договір оренди, зобов`язавши орендаря повернути йому земельну ділянку в належному агротехнічному стані та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» заборгованість за невиплачену орендну плату за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року за період з 2016-2018 років, з врахуванням 3 % річних та інфляційних витрат у розмірі 22 970 грн 17 коп.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір оренди земельної частки (паю), укладений 28 грудня 2019 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких», зареєстрований 02 березня 2010 року у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 144.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 невиплачену орендну плату, 3 % річних та відсотки з врахуванням індексу інфляції в розмірі 22 970 грн 17 коп.

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником земельної частки (паю), яка перебуває в оренді у відповідача відповідно до договору оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року, відповідач жодного разу орендну плату позивачу не виплачував, тому підлягає стягненню заборгованість із орендної плати з урахуванням положень статті 625 ЦПК України.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задоволено частково, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року в частині розміру сум, що підлягають стягненню, та судових витрат змінено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 3 635 грн 31 коп. заборгованості із орендної плати за період 2016-2018 років за договором оренди земельної частки (паю) від 28 грудня 2009 року; 626 грн - 3 % річних та 1 774 грн 57 коп. - витрат від інфляції за прострочку виконання грошового зобов`язання, а також 2 014 грн 84 коп. судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції постановив, що орендар не виконував умови договору щодо виплати орендної плати спадкоємцю орендодавця до 26 грудня кожного року протягом 2016-2018 років, тому така невиплата має характер систематичної невиплати орендної плати. Під час обрахування розміру заборгованості із орендної плати та при обрахуванні інших складових боргу відповідно до статті 625 ЦК України суд першої інстанції припустився помилки, обраховуючи таку заборгованість не відповідно до умов договору сторін, а з урахуванням інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області відділу у Первомайському районі.

05 травня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року - 2 102 грн.

Ціна позову у цій справі становить 22 970 грн 17 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

За правилом пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову та складність зазначеної справи, а також враховано, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Ураховуючи вищевикладене і те, що частина шостої статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключають з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягнення таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанова Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 лютого 2020 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець