РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на частку квартири, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на частку квартири в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі Договору міни від 08.12.1995, зареєстрованого на Запорізькій Товарній біржі «Титан-Інвест» за № Н-696, йому належить на праві власності 1/5 частина квартири АДРЕСА_1 . У порядку спадкування за законом після матері ОСОБА_2 він отримав у спадщину інші 3/5 частини зазначеної квартири. Проте 1/5 зазначеної квартири, яка належала на праві власності ОСОБА_3 (рідній сестрі його баби) після її смерті у 2001 році успадкована не була, через відсутність спадкоємців за законом та за заповітом. Позивач вказує. Що він з 2001 року постійно, безперервно користується всією квартирою у цілому, постійно у ній проживає, доглядає за нею, сплачує комунальні послуги. У спірній квартирі позивач зареєстрований з 27.02.1996 по теперішній час, проживає один. Враховуючи, що він добросовісно заволодів 1/5 часткою квартири і понад 10 років відкрито, безперервно володіє нею, просив на підставі ст. 344 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визнати за ним право власності на 1/5 частку вищевказаної квартири в порядку набувальної давності.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2019 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, у справі розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2020 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. За твердженням представника відповідача, обізнаність позивача про те, що 1/5 частина квартири, на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, належала померлій, виключає визнання володіння нерухомим майном добросовісним. Проживання позивача у спірній квартирі не є підставою для визнання права власності за набувальною давністю, так само як сплата витрат за спожиті комунальні послуги, оскільки це є обов`язком наймача (власника) житлового приміщення. Посилаючись на норми ст. ст. 344, 345 ЦК України, Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку набувальної давності відмовити в повному обсязі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підстави набуття права власності визначені Главою 24 ЦК України. Відповідно до норм ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Судом встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та проживає з 27.02.1996 по теперішній час позивач ОСОБА_1 , що підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 13.09.2019 № 04-26/5-8697, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради.

Право власності на спірну квартиру на підставі Договору міни від 08.12.1995, зареєстрованого на Запорізькій Товарній біржі «Титан-Інвест» за № Н-696, було зареєстроване у рівних частках, по 1/5 частці за кожним членом родини позивача, а саме: 1/5 частина за ОСОБА_4 (бабою позивача) ; 1/5 частина за ОСОБА_3 (рідною сестрою баби позивача); 1/5 частина за ОСОБА_2 (матір`ю позивача); 1/5 частина за ОСОБА_5 (рідним братом позивача); 1/5 частина за позивачем ОСОБА_1 .

Право спільної часткової власності на вказану вище квартиру було зареєстроване Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 18.12.1995, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Запорізьким бюро технічної інвентаризації18.12.1995, запис про право власності внесено до реєстрової книги за №270 р№37940.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції 15.11.2002.

Після смерті матері позивача ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , до складу якої увійшли: 1/5 частина вказаної квартири, яка належала на праві власності померлій ОСОБА_2 ; 1/5 частина вказаної квартири, що належала на праві власності ОСОБА_4 - її матері, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була дочка ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав; 1/5 частина вказаної квартири, що належала на праві власності ОСОБА_5 - її сину, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була мати ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.

На підставі заяви позивача від 09.09.2018 приватним нотаріусом Тізенберг Д.Д. заведено спадкову справу № 41/2019 після ОСОБА_2 та видано позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/5 та на 1/5 частин квартири АДРЕСА_1 (зареєстровані в реєстрі за № 2186 та за № 2221 відповідно). Право власності позивача на 3/5 квартири АДРЕСА_1 зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 191138831 від 02.12.2019.

У матеріалах справи знаходиться копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Запорізьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізького обласного управління юстиції 31.05.2001, із якої судом встановлено, що власниця 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Судом встановлено, що спадщина після ОСОБА_3 позивачем та іншими особами не була прийнята, оскільки відповідно до норм ст. ст. 529-532 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 № 1540-VI (який був чинним на момент відкриття спадщини), єдиною особою, яка мала право на спадкування після ОСОБА_3 була її рідна сестра (баба позивача) ОСОБА_4 , проте вона померла ще ІНФОРМАЦІЯ_5 . Під час розгляду справи представник відповідача підтвердив, що Запорізька міська рада не зверталась до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою та до органу, що здійснює державну реєстрацію прав із заявою про взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, оскільки не була обізнана про дані обставини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили факт проживання позивача ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 з 2002 року, зазначили, що їм відомо про те, що усі члени родини позивача померли, позивач проживає у квартирі один, дбає про квартиру, несе витрати по її утриманню. Свідок ОСОБА_7 також повідомив суду, що є заступником голови правління ОСББ «Відродження», створеного мешканцями будинку АДРЕСА_3 та обізнаний про обставини справи в силу своєї посади.

Також у матеріалах справи наявна копія довідки від 17.02.2020 № 9, виданої головою правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Відродження» ОСОБА_1 у тому, що він постійно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованості по внескам на утримання будинку та прибудинкової території на 01.01.2020 перед ОСББ «Відродження» не має.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Як роз`яснено у пп. 11, 13 вказаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Судом встановлено, щовласниця 1/5 частки квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . Спадщина після ОСОБА_3 позивачем та іншими особами не була прийнята, через відсутність спадкоємців за законом та заповітом, згідно ст. ст. 529-532 Цивільного кодексу України від 18.07.1963 № 1540-VI, який був чинним на момент відкриття спадщини.

З підстав,наведених у мотивувальній частині рішення, суд доходить висновку, що позивач довів своє добросовісне, відкрите та безперервне володіння 1/5 часткою квартири АДРЕСА_1 протягом строку, що перевищує 10 років. Доказів того, що дане володіння не було добросовісним, відкритим, або що вказаний строк переривався, суду під час розгляду справи надано не було. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність підстав для задоволення позову.

За відсутності заяви про стягнення судових витрат з відповідача та відсутності попереднього розрахунку судових витрат питання про стягнення судових витрат на користь позивача судом не вирішувалось.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 76, 80, 89, 141, 142, 259, 265, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності - задовольнитиповністю.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: А.В. Воробйов