Справа № 204/2973/20
Провадження № 2/204/1127/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
30 вересня 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Невеселій К.А.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
за участю позивача ОСОБА_2 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на житло, -
У травні 2020 року позивачі звернулись до суду з позовною заявою, в якій просили ухвалити рішення, яким усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та визнати останніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачі зазначили, що вони придбали у відповідачів квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за договором купівлі-продажу від 06 січня 2015 року. Позивачі передали відповідачам грошові кошти під час оформлення договору, а відповідачі надали їм ключі від вказаної квартири та звільнили її. Після оформлення договору позивачі оселились у квартирі. В період оформлення договору відповідачі зобов`язались знятись з реєстраційного обліку, але до цього часу не зробили цього. У вказаній квартирі з січня 2015 року і по цей час зареєстрованими значаться: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та дитина позивачів ОСОБА_5 . Відповідачі ніколи не ставили питання про розірвання договору купівлі-продажу та повернення квартири, ніколи не мали наміру повертатись у квартиру. Так, починаючи із січня 2015 року і по теперішній час, відповідачі не проживають за місцем своєї реєстрації, житлом не цікавляться, не сплачують комунальні послуги, речей які їм належать у квартирі немає, що є перепоною для відповідачів, у зв`язку з чим останні вимушені звернутись до суду.
У судовому засіданні позивачі, кожний окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, просили позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечували проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання; не подали відзив; позивачі не заперечували проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи - Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши на адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника.
Вислухавши позивачів, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що власниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 06 січня 2015 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №32070516 від 06.01.2015 року (арк.с.5-6,7-8).
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.
Так, частиною першою статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб.
Аналогічне правило міститься в статті 150 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - частиною першою статті 317 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», надав роз`яснення, що відповідно до положень статей 391, 396 Цивільного кодексу України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавлення володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
У відповідності з приписами частини другої статті 405 ЦК України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
Відповідно до Акту про непроживання в квартирі від 03.02.2020 року, виданого Головою правління ОСББ «Робоча 65», мешканці будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтверджують, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , раніше проживали у квартирі АДРЕСА_3 цього будинку, у січні 2015 року виїхали із квартири у зв`язку з її продажем, забрали усе своє майно і більше в квартиру не вселялись; з січня 2015 року в квартирі проживають нові власники - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх дитина (арк.с.18).
Зазначені обставини підтвердили свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , допитані в судовому засіданні, кожний окремо.
Так, свідок ОСОБА_6 , допитаний в судовому засіданні пояснив суду, що наразі він працює Головою правління ОСББ «Робоча 65» та готовий підтвердити той факт, що постійно проживають у квартирі АДРЕСА_4 , тільки сім`я ОСОБА_8 . Свідок особисто був присутній у квартирі та бачив, що сім`я ОСОБА_8 робить у квартирі ремонт, інших осіб та їх речей не бачив.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона є сусідкою позивачів та черговою у своєму блоці. Свідок проживає у цьому будинку з 1993 року та знала, що раніше ця квартира належала сім`ї ОСОБА_9 , потім у 2015 році вони її продали сім`ї ОСОБА_8 та більше не повертались. Свідок зазначила, що речей відповідачів у квартирі вона не бачила та де вони наразі знаходяться, невідомо.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками, даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Отже, позивачі, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довели за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у квартирі АДРЕСА_4 , відповідачі не проживають понад один рік, а лише зареєстровані в ній.
Питання про належність та допустимість доказів по справі, вирішується тільки на підставі застосування норм матеріального права та з урахуванням поданих сторонами доказів у справі.
Відповідно до ч.2 п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність прописки само по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням.
Отже, позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивачів.
На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право на житло - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар