ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/803/254/20 Справа № 803/59/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
УХВАЛА

12 травня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Куценко Т.Р., розглянувши заяву Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-2012», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

07 травня 2020 року до Дніпровського апеляційного суду надійшла заява Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз.

Вказана заява обґрунтована тим, що у квітні 2020 року вони звернулися до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-2012», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № б/н від 17 жовтня 2011 року в розмірі 183 994, 69 грн.. Відповідно до звітів суб`єкта малого підприємництва за 2018 рік відповідач мав доходи, проте, взяті на себе зобов`язання не виконав, що свідчить про реальний ризик невиконання рішення, оскільки власне майно відповідача може бути відчужено, що може призвести до непогашення заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк.

З огляду на зазначене просили суд, забезпечити позов у справі, яка передана на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз шляхом накладення арешту на транспортний засіб КРКЗ 210, 2014 року випуску, зареєстрований 28 серпня 2014 року та на транспортний засіб VOLKSWAGEN CADDY, 2013 року випуску, об`єм двигуна 1598 куб.см, зареєстрований 05 липня 2018 року за Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-2012».

Розглянувши заяву про забезпечення позову та перевіривши додані до неї матеріали, апеляційний суд не вбачає правових підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття; таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходи забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, подається до апеляційного суду за місцезнаходженням арбітражу, третейського суду, місцезнаходженням відповідача або його майна за вибором заявника.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і находяться у нього чи в інших осіб.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а у разі потреби - в обмеженні права користування майном, здійсненні опечатування або вилученні його у боржника та переданні на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису. Види, обсяги і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Тобто, арешт є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, та полягає у проведенні опису, оголошенні заборони розпоряджатися, а в разі потреби обмеженні права користування майном.

Керуючись вказаними нормами права, апеляційний суд не знаходить правових підстав для задоволення заяви АТ КБ ПриватБанк щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане рухоме майно, так як вказаний вид забезпечення позову позбавить відповідача права користування даним майном, в той час коли право власності є непорушним.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що заява АТ КБ ПриватБанк про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.149-153,260,381 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И Л А:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про забезпечення позову у справі, яка передана на розгляд Постійно діючого Третейського суду при Асоціації Дніпровський Банківський Союз, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-2012», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя Т.Р. Куценко