Справа № 242/3359/15-ц
Провадження № 2-з/242/20/20
УХВАЛА

Іменем України

02 жовтня 2020 року суддя Селидівського міського суду Донецької області Хацько Н.О. розглянув в порядку письмового провадження заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє Остапенко Олена Василівна про забезпечення позову,

встановив:

18 серпня 2015 року до суду з позовною заявою звернувся ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Банк Форум» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом задоволені у повному обсязі.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02 березня 2020 року, замінено стягувача ПАТ «Банк Форум» у виконавчих листах № 242/3359/15-ц від 10 травня 2016 року, виданому на виконання рішення Селидівського міського суду Донецької області від 14 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ПАТ «Банк Форум», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» до відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09 вересня 2020 року скасовано Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 14 вересня 2015 року та справу № 2423359/15-ц призначено до розгляду.

30 вересня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє Остапенко О.В., звернувся до суду з заявою про забезпечення позову з проханням накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення, посилається на те, що так як позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, то у майбутньому існують ризики невиконання рішення суду. Крім того зазначив, що відповідачі систематично не виконують умови кредитного договору, тому вважає, що відповідачами не буде належним чином виконуватись рішення суду, а наявне у власності майно буде реалізовано.

На підставі ч. 1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 ЦПК заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття судом заходу забезпечення позову, оскільки заявником не обґрунтовано та не доведено наявності підстав для вжиття таких заходів.

Заявником не зазначено про обставини та не надано належних доказів, які б давали обґрунтовані підстави стверджувати, що невжиття заходів із забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Крім того заявником не надано доказів у обґрунтування співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Посилання заявника на намір відповідачів розпорядитись особистим майном шляхом його продажу, не вказують на реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки заявником не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачі мають намір здійснити продаж належного їм майна. А отже, не існує ризиків ускладнення виконання можливого рішення суду.

Також заявником у заяві про забезпечення доказів зазначено майно, яке нібито належить відповідачам, але з доданих до заяви документи суд не може встановити, кому саме належить зазначене майно.

Слід також зазначити, що статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17липня 1997року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до частини 4 статті 41Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно частини 1 статті 321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Враховуючи наведене, приходжу до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1)найменування суду,до якогоподається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3)предмет позовута обґрунтуваннянеобхідності забезпеченняпозову; 4)захід забезпеченняпозову,який належитьзастосувати,з обґрунтуваннямйого необхідності; 5)ціну позову,про забезпеченняякого проситьзаявник; 6)пропозиції заявникащодо зустрічногозабезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Натомість в порушення п. 5 та п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, поданої представником ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє Остапенко О.В. не зазначено ціни позову, про забезпечення якого просить заявник та пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні заяви Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», в інтересах якого діє Остапенко Олена Василівна про забезпечення позову - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а після її функціонування, безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому цієї ухвали суду.

Суддя Н.О.Хацько