Справа № 752/8437/19
Провадження № 2/752/1792/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 квітня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживачів шляхом відшкодування збитків та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

у квітні 2019 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Юшинську І.Є. звернувся до суду із позовом до відповідача ТОВ «Нова пошта», в якому просив стягнути з останнього на свою користь відшкодування оголошеної вартості у сумі 15 000,00 грн., провізної плати відправлення у розмірі 132,00 грн. та штрафу у розмірі 24,23% від суми, що дорівнює 3 667,00 грн., та у відшкодування моральної шкоди - 10 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив про те, що 12.03.2019 року між ним та ТОВ «Нова пошта» був укладений договір про надання послуг з організації перевезення відправлень, відповідно до якого він здав на перевезення до відділення № 65 ТОВ «Нова Пошта» у м. Одеса, вул. Степанова, 28, магазин «Обжора» на ім`я ОСОБА_2 , товар - вантаж кількістю 1 місце, оголошеною вартістю 15 000,00 грн, а саме: телефонний апарат Iphone 7 Plus imei НОМЕР_1 , про що зазначено в експрес-накладній № 0950 від 12.03.2019 року.

13.03.2019 року відправлення прибуло на відділення № 9 ТОВ «Нова Пошта» у м. Києві, пров. Вячеслава Чорновола, 54а, р-н Жулянського мосту, однак вказаний вантаж ОСОБА_2 не отримав, оскільки вантаж було видано працівниками ТОВ «Нова Пошта» іншій невстановленій особі за номером експрес-накладної.

На його обґрунтовані претензії ТОВ «Нова пошта» відповіли відмовою, тому змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.04.2019 року позов відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 10.09.2019 року (а.с. 35-36).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року судовий розгляд справи відкладено на 28.11.2019 року (а.с. 40-41).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28.11.2019 року судовий розгляд справи відкладено на 17.02.2020 року (а.с. 45-46).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року судовий розгляд справи відкладено на 17.04.2020 року (а.с. 62).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України ТОВ «Нова пошта» скористалось своїм правом та направило до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї.

У відзиві, що надійшов до суду 17.02.2020 року, представник ТОВ «Нова пошта» просив відмовити в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що 12.03.2019 року ОСОБА_1 з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 65 в м. Одеса за експрес-накладною № 0950 здійснив відправлення вантажу згідно опису - телефонний апарат, оголошеною вартістю 15 000,00 грн., до відділення № 9 ТОВ «Нова Пошта» м. Києва, визначивши одержувачем ОСОБА_2 . Додаткова інформація про відправлення: imei НОМЕР_1 , відправлення під час приймання не оглядалось. Жодної інформації про виробника чи модель товару, які б дали змогу безумовно ідентифікувати вантаж, відправником у експрес-накладній не зазначено та супровідних документів не надано.

Вказав, що 13.03.2019 року вантаж було доставлено за призначенням до відділення № 9 ТОВ «Нова Пошта» м. Києва, де о 17.27 год. одержувач ОСОБА_2 для отримання відправлення повідомив номер експрес-накладної та пред`явив документ на посвідчення особи. Працівник відділення, зважаючи на належні дії одержувача, згідно Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» видав вантаж у повному обсязі. Зазначив, що позивач звернувся до ТОВ «Нова Пошта» з претензією лише 16.03.2020 року.

Зважаючи на викладене, працівниками відповідача жодних порушень не допущено, і відповідно вина перевізника відсутня. До того ж вказав на неможливість ідентифікувати відправлення та недоведення позивачем своїх вимог щодо розміру шкоди, так само як і моральної шкоди та її наявності.

Крім того, вказав на недоведення позивачем своїх вимог щодо розміру шкоди та понесення витрат на правову допомогу (а.с. 53-58).

Відповідь на відзив не надана.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законом України «Про захист прав споживачів», Цивільним кодексом України, Законами України «Про транспорт», «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року № 363, які зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 року за № 128/2568, та умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова пошта».

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про автомобільний транспорт» на автомобільного перевізника покладено обов`язок забезпечити виконання умов договору про перевезення вантажу автомобільним транспортом у межах, визначених договором та законодавством; забезпечити збереження вантажу, прийнятого до перевезення, до передачі вантажовласнику (уповноваженій ним особі) в пункті призначення; відшкодовувати замовнику збитки за пошкодження або псування вантажу, часткову чи повну його втрату, а також збитки, завдані внаслідок несвоєчасної доставки вантажу.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Зазначена норма передбачає принцип винності в разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу, який є загальним для всіх видів транспорту. Перевізник несе відповідальність за нестачу, втрату, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Отже, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони.

Таким чином, законодавець покладає на перевізника обов`язок доводити наявність обставин, що звільняють його від відповідальності за незбереження вантажу.

Судом встановлено, що відповідно до експрес-накладної № 0950 від 12.03.2019 року ОСОБА_1 з відділення ТОВ «Нова Пошта» № 65 в м. Одеса за експрес-накладною № 0950 здійснив відправлення вантажу: тип відправлення: посилка, вага - 1 кг (фактична), місць - 1 ( ), опис: телефонний апарат, оголошена вартість 15 000,00 грн., додаткова інформація про відправлення: imei НОМЕР_1 до відділення № 9 ТОВ «Нова Пошта» м. Києва, визначивши одержувачем ОСОБА_2 . Додаткова інформація: imei НОМЕР_1 , відправлення під час приймання не оглядалось. Доставку сплачує відправник: 132,00 грн., готівковий розрахунок (а.с. 12).

Встановлено, що при складанні експрес-накладної відправник, позивач у справі, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору (публічна оферта, надалі - Публічний договір) про надання послуг з організації перевезення відправлень, оприлюдненого у вільному доступі, шляхом розміщення на офіційному сайті http://novaposhta.ua.

Зазначене відправлення, відповідно до даних експрес-накладної, - було отримане 13.03.2019 року о 17 год. 27 хв., що не заперечено сторонами.

Звернувшись 16.03.2019 року до відповідача із претензією, позивачу була надана відповідь ТОВ «Нова Пошта» № 3346 від 20.03.2019 року, відповідно до якої позивача було проінформовано про те, що 13.03.2019 року відправлення було видано отримувачу за накладною, який у встановленому порядку підтвердив свою особу.

Крім того, відповідачем було повідомлено про те, що проведеним внутрішнім розслідуванням порушень та протиправних дій з боку співробітників компанії не виявлено, а тому відсутні підстави для задоволення вимог претензії (а.с. 13).

Звертаючись до суду, в обґрунтування позову позивачем зазначено, що ОСОБА_2 особисто посилку не отримував, та співробітниками відповідача було видано посилку іншій (невідомій особі), тому, відповідач, як перевізник, мав пересвідчитись, що видає вантаж належному одержувачу, вказаному в експрес-накладній, а також мав вжити усіх необхідних заходів щодо належного збереження посилки.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.4. Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта» (далі - Публічний договір) визначено: шляхом передачі замовником відправлення Експедитору для надання послуг, передбачених договором, замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з положеннями договору, Умовами надання послуг, чинними на момент передачі відправлення для транспортування, та зобов`язується їх виконувати незалежно від наявності/відсутності в експрес-накладній підпису відправника.

Пунктом 4.3.2 Публічного договору визначено, що замовник зобов`язаний відповідно до вимог Експедитора чітко та правильно заповнити експрес-накладну (заповнити всі обов`язкові поля, зазначити достовірну інформацію тощо) на кожне окреме відправлення, засвідчити її підписом та надати заповнену та підписану експрес-накладну Експедитору. Відправник несе відповідальність за інформацію, вказану ним в експрес-накладній.

Отже, саме на відправника покладено обов`язок вірно зазначити, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові відправника та одержувача, номер телефону одержувача пересилання.

Матеріалами справи встановлено, що по експрес-накладній № 0950 від 12.03.2019 року відправником був ОСОБА_1 , а одержувачем зазначено ОСОБА_2 .

При складенні експрес-накладної відправник, передавши вантаж для перевезення, погодився з умовами Публічного договору про надання послуг з організації перевезення відправлень ТОВ «Нова Пошта», оприлюдненому на офіційному сайті http:// novaposhta.ua, який є у вільному доступі.

З матеріалів справи вбачається, що зазначене вище відправлення було доставлене до відділення № 9 ТОВ «Нова Пошта» у м. Києві, пров. Вячеслава Чорновола, 54а, р-н Жулянського мосту, де 13.03.2019 року після повідомлення номеру експрес-накладної та перевірки документів отримувача, які посвідчують його особу, посилку було видано клієнту.

Відповідно до п. 10.7 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» відправник повідомляє одержувачу номер експрес-накладної, термін доставки та ознайомлює одержувача з цими Умовами.

З наведеного вбачається, що на ТОВ «Нова Пошта» покладено обов`язок повідомлення одержувача за номером телефону, який визначено відправником, номеру експрес-накладної, при пред`явленні якого можливо отримати відповідний вантаж.

Розділом 11 Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта» (далі-Умови) урегульовано Умови одержання відправлення у відділенні.

Відповідно до п. п. 11.1, 11.2 Умов для отримання відправлення отримувачу слід надати представнику ТОВ «Нова пошта» номер експрес-накладної (обов`язкова умова для випадків, передбачених п. 11.4 та п. 11.6 цих Умов) або номер мобільного телефону, на який надійшло СМС-повідомлення про прибуття відправлення. Одержувач фізична особа або фізична особа-підприємець пред`являє представнику ТОВ «Нова пошта» будь-який із наведених нижче документів, що підтверджує особу одержувача, зазначеного в експрес-накладній, а саме: 11.2.1. Паспорт громадянина України. 11.2.2. Тимчасове посвідчення громадянина України. 11.2.3. Тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. 11.2.4. Посвідку на постійне проживання. 11.2.5. Посвідку на тимчасове проживання. 11.2.6. Посвідчення біженця, видане в Україні. 11.2.7. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон. 11.2.8. Посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон. 11.2.9. Паспорт іноземного громадянина, у якому відомості про особу вказані кирилицею та/або латиницею. У разі використання іншої абетки - надає апостиль (офіційний переклад паспорта українською мовою).

Наведеними умовами передбачено, що для отримання відправлення отримувач для ідентифікації своєї особи може надати представнику ТОВ «Нова Пошта» відповідний документ, однак, до кола обов`язків представника ТОВ «Нова Пошта» не входить перевірка його дійсності, а тому доводи позивача про те, що представником при видачі посилки не було належним чином перевірено особу одержувача, що призвело до видачі відправлення сторонній особі, на думку суду, є хибними.

Як встановлено в ході розгляду справи, працівник відділення, встановивши особу одержувача, зважаючи на належні його дії, згідно Умов надання послуг ТОВ «Нова Пошта», видав вантаж у повному обсязі.

Слід звернути увагу на те, що жодного правового механізму додаткової перевірки особи чи додаткових вимог її встановлення, чинне законодавство України на даний час не передбачає, тобто для посвідчення особи достатньо надати для огляду документ, передбачений ч. 1 ст. 13 Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення позивача до правоохоронних органів із відповідними заявами, зокрема, про вчинення шахрайських дій за вказаними в позові фактами.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Пунктом 2 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Зазначена вище норма ст. 924 ЦК України передбачає принцип винності у разі відповідальності перевізника за втрату, нестачу, псування й ушкодження вантажу лише у випадках, коли він винен у несхоронності вантажу. При цьому обов`язок доведення своєї невинуватості лежить на ньому.

Суд вважає, що стороною позивача не доведено, та судом в ході розгляду справи не встановлено наявність вини відповідача, оскільки його дії щодо видачі вантажу особі, яка повідомила номер експрес-накладної та надала документ, який посвідчує особу, були правомірними.

Отже, оскільки відповідачем було видано вантаж відповідно до Умов, тобто за пред`явленням одержувачем номеру експрес-накладної та документу, який посвідчує особу, то жодних порушень закону чи договору не відбулося, протиправності поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між його протиправною поведінкою та завданими збитками не доведено, а тому правових підстав для настання для ТОВ «Нова Пошта» наслідків у вигляді відшкодування шкоди та сплати штрафу не вбачається.

Стаття 623 ЦК України передбачає, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані , на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Окремо слід звернути увагу на те, що переконливих доказів, які б встановлювали розмір завданої фактичної шкоди у вигляді вартості втраченого майна позивачем не надано, та будь-яких клопотань в цій частині в ході розгляду справи заявлено не було.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи судом не встановлено, та позивачем не доведено протиправність дій відповідача, внаслідок яких позивачу завдано шкоду, та те, що позивачем не було доведено того факту того, що вантаж було передано іншій особі, а не особисто одержувачу, суд вважає, що позов в частині відшкодування матеріальної шкоди є безпідставним та недоведеним, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити. Як наслідок, на думку суду, не підлягають і задоволенню похідні вимоги про стягнення провізної плати та штрафу.

Щодо відшкодування моральної шкоди, то суд надходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями п. 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

В пункті 10 зазначеної Постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст. 12 та 81 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй майнової та немайнової шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Позивач посилається на те, що протиправна поведінка відповідача призвела до хвилювань та порушення його звичайного способу життя, чим заподіяно йому моральну шкоду, розмір якої ним оцінено в 10 000,00 грн., проте, доказів на підтвердження вказаної позиції в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України в розпорядження суду не надав.

Враховуючи положення вказаних статей, приймаючи до уваги те, що позивачем як при зверненні до суду, так і в ході розгляду справи на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, наявності такої шкоди, причинного зв`язку між діями відповідача та виникненням моральної шкоди, її розміру, не було надано доказів, на які б він посилався як на підставу своїх вимог в даній частині позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог позивача в цій частині за їх недоведеністю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» про захист прав споживачів шляхом відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко