ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 688/1685/17
Провадження № 22-ц/4820/435/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Купельського А.В., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2019 року (суддя Березюк О.Г.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей, відібрання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в :

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про визначення місця проживання малолітніх дітей.

В обґрунтування позову зазначала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після народження доньки відповідач забрав сина, заборонив позивачці повертатись до місця проживання у м.Шепетівка, та без її згоди прописав сина за своїм місцем проживання в АДРЕСА_1 . Прописати малолітню доньку за своїм місцем проживання у м. Рівне позивач позбавлена можливості, оскільки відповідач не надає на це своєї згоди. Через відсутність реєстрації вона не може отримати допомогу при народженні дитини та по догляду за дитиною до трьох років. З березня 2017 року ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою проживає за місцем своєї реєстрації в м. Рівному. З цього часу вона з сином нормально не спілкувалася, оскільки ОСОБА_1 перешкоджає цьому, не надає їй інформацію про дитину.

Посилаючись на зазначене, просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_2 , знявши з реєстраційного обліку малолітнього ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 з послідуючою реєстрацією у АДРЕСА_2 та реєстрацією малолітньої ОСОБА_4 у АДРЕСА_2 .

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з батьком.

Позов мотивовано тим, що він перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , з якою має двох спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з позивачкою не склалося в зв`язку з різними поглядами на життя та виховання дітей. Шлюб носить формальний характер, тому просив його розірвати. Зазначив, що проживає разом із сином ОСОБА_5 , з моменту народження сина має з ним тісний батьківський зв`язок, весь вільний від роботи час він присвячує вихованню та догляду за ним. Спільна донька проживає разом із ОСОБА_2 , остання усіма способами перешкоджає йому у спілкуванні з дочкою. З січня 2017 року ОСОБА_2 участі у вихованні сина не приймає.

В подальшому ОСОБА_1 було уточнено позовні вимоги в частині визначення місця проживання двох малолітніх дітей, просив суд визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

У березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому про відібрання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у батька ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона проживає разом з малолітньою донькою у м. Рівне, свого малолітнього сина ОСОБА_3 вона жодного разу не бачила понад рік. Відповідач неправомірно відібрав у неї сина, чинить перешкоди у спілкуванні з ним, силоміць утримує його, не допускає її до побачень з дитиною. Крім того, їй як матері нічого не відомо про стан здоров`я сина, про те, чи піклується батько про його фізичний та духовний розвиток. Зазначала, що орган опіки та піклування після дослідження всіх обставин надав висновок про доцільність проживання двох малолітніх дітей саме з мамою.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 серпня 2017 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 для спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та об`єднано в одне провадження.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 липня 2018 року цивільну справу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Рівненського міськвиконкому, про відібрання дитини та цивільну справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей об`єднано в одне провадження та присвоєно номер справи №688/1685/17.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу виділено в самостійне провадження.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей, відібрання дитини задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , із матір`ю ОСОБА_2 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дітей на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дітей у ситуації спору, а вже потім тільки права батьків. Тому, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів малолітніх дітей, враховуючи їх вік, а також необхідність підтримки постійних родинних відносин між братом та рідною сестрою, вирішено за необхідне визначити місце мешкання обох малолітніх дітей з матір`ю.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відібрання сина від батька, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 належними та допустимими доказами не підтвердила наявність підстав для задоволення таких позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком задовольнити.

В обґрунтування скарги вказував, що інформація, яка викладена у позові та поясненнях у суді першої інстанції ОСОБА_2 , щодо дій апелянта по відношенню до самої ОСОБА_2 та дітей є неправдивою, необґрунтованою та безпідставною. Зазначає, що з моменту народження сина вони мають тісний батьківський зв`язок, весь вільний від роботи час апелянт присвячує догляду за сином, його вихованню та дошкільній освіті, в той час як ОСОБА_2 не приділяла багато часу та уваги для цього, а після переїзду до м.Рівне та народження їх доньки, забула про сина ОСОБА_5 . Апелянт зазначає, що не чинить перешкод матері у спілкуванні з сином, проте ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у відвідуванні доньки ОСОБА_6 , яка на даний час проживає з матір`ю у м.Рівне. Щодо висновків наданих органами опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з матір`ю, то вказані висновки, є неналежними та недопустимими доказами, оскільки базуються на Декларації з прав дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції правильним, ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін. На думку позивача суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у справі доказам, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею. Долучені до апеляційної скарги докази не підлягають дослідженню при апеляційному перегляді справи, оскільки такі докази не було надано ОСОБА_1 без поважних причин до суду першої інстанції.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Представники Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , сторонами не оскаржується, тому апеляційним судом в цій частині не переглядається.

Судом встановлено, що з 05 жовтня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2018 року шлюб було розірвано.

Від шлюбу мають двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 22 вересня 2015 року та серії НОМЕР_2 від 16 березня 2017 року (а.с.9,10 - т.1, а.с.96 - т.4).

Сторони не можуть дійти згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, з весни 2017 року малолітній ОСОБА_5 проживає разом з батьком в АДРЕСА_1 , малолітня донька ОСОБА_6 з народження проживає разом з мамою ОСОБА_2 в АДРЕСА_2 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 27 жовтня 2017 року за №08-1666 про визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та уточнення до нього, наданого 01 жовтня 2019 року, орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю ОСОБА_2 (а.с.151-152, т-1).

Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради від 22 листопада 2017 року за №001-23/3448 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 156).

Як вбачається із акта обстеження умов проживання від 24.05.2017 року ОСОБА_2 разом з донькою ОСОБА_6 проживають у трикімнатній квартирі АДРЕСА_3 , разом з матір`ю позивачки ОСОБА_10 , квартира належить на праві власності по 1/4 ОСОБА_10 , ОСОБА_2 (а.с. 14, т.1, а.с.83,84 т.2).

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов та психологічної атмосфери від 13.06.2017 р., ОСОБА_1 проживає та зареєстрований разом з сином ОСОБА_5 , матір`ю ОСОБА_11 , та сестрою ОСОБА_12 , у чотирикімнатній квартирі, за адресою АДРЕСА_1 (а.с.84, т.1). Квартира належить на праві власності ОСОБА_12 (а.с.75-81, т.1).

Сторони у справі характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога чи психіатра не перебувають, мають постійний прибуток.

За змістом положень частин сьомої, восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із частиною четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною другою статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Частинами першою, другою статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

До інших обставин, що мають істотне значення (у контексті приписів частини першої статті 161 СК України), можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.

Судом установлено, що сторони у справі характеризуються позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають, мають постійний прибуток.

Доказів того, що будь-хто із батьків своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові малолітніх дітей, суду не надано.

При вирішенні судового спору щодо визначення місця проживання дітей, судом першої інстанції встановлено факт того, що ОСОБА_1 своїми свідомими діями перешкоджає спілкуванню ОСОБА_2 з сином. Двоє малолітніх дітей, які являються рідними братом та сестрою, не знають один одного та взагалі не спілкуються між собою. Малолітня ОСОБА_13 в силу свого, на теперішній час, трьохрічного віку потребує постійного догляду саме матері.

При таких обставинах, суд першої інстанції, оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, з`ясувавши обставини справи, дійшли обґрунтованого висновку, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав і законних інтересів малолітніх дітей ОСОБА_3 , 2015 року народження, та ОСОБА_14 , 2017 року народження, найкращим інтересам дітей буде відповідати визначення місця мешкання їх разом з матір`ю, а відтак наявні підстави для задоволення первісного позову в частині визначення місця проживання малолітніх дітей дитини з матір`ю - ОСОБА_2 та для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків судів першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень в цій частині позовних вимог не впливають.

Так, доводи апеляційної скарги щодо посилання в висновках органу опіку та піклування на принцип 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, а тому такі висновки є неналежними та не допустимими доказами, не впливають на висновки суду.

Слід зазначити, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а судом належно його оцінено в сукупності з іншими доказами.

Крім того, відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, та незгоди з висновками суду першої інстанції. Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, суд першої інстанції надав належну правову оцінку вказаним доводам та у контексті першочергового врахування інтересів малолітніх дітей, які переважають над інтересами батьків, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітніх дітей з нею, відмовивши у задоволенні зустрічного позову.

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 травня 2020 року.

Судді: Т.О. Янчук

А.В. Купельський

О.І. Ярмолюк