Справа № 212/1642/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2020 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого і - Чайкіна І.Б.., за участю: секретаря судового засідання - Бесараб О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Штефан Дмитро Юрійович до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,
03 березня 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Штефан Дмитро Юрійович звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно, а саме просили визнати укладеним та дійсним договір купівлі продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , який був зареєстрований ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ-Н» за № 527 від 08.12.1998 року. Мотивуючи свою заяву тим, що вони купили вищевказану квартиру у відповідача ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, який було зареєстровано ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н» за № 527, а також цей договір було зареєстровано 10.12.1998 року у КП «КРИВОРІЗЬКЕ ТЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ». Однак позивачі не можуть розпорядитися зазначеною нерухомість у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований товарною біржою, не вважається правовстановлюючим документом на підставі ст. 657 ЦК України, оскільки не посвідчений нотаріусом. В лютому 2020 року позивачі звернулися до нотаріальної контори з приводу посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, однак їм було відмовлено в виконанні нотаріальної дії щодо посвідчення договору купівлі-продажу. Зазначають, що нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири не можливе, так як у реєстрі прав власності на нерухоме майно власником квартири зареєстровані позивачі, тобто у відповідача відсутні будь-які правові підстави для продажу зазначеної квартири, а оригінали правовстановлюючих документів знаходилися в архіві ТОВАРНОЇ БІРЖИ «НЕРУХОМІСТЬ Н». Вважають, що їх право розпорядження, яке передбачене цивільним законодавством України, як власників порушено, а тому за захистом свої прав вимушені звернутися до суду.
Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 квітня 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
Позивачі до судового засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про день, час та місце судового засідання, причини неявки суд не повідомили.
Представник позивачів, повідомлений належним чином до суду не з`явився, подав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити з підстав викладених в позові. Справу просив розглядати за його відсутності.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання судом повідомлявся відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив.
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи вказані факти, суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 08 грудня 1998 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_3 уклали договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_4 в інтересах якого за довіреністю діяв ОСОБА_5 , який був посвідчений УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ « НЕРУХОМІСЬ Н». За домовленістю сторін квартира продана за три тисячі гривень ( а.с. 13).
Відповідно до умов договору та діючого на той час законодавства 10 грудня 1998 року позивачі зареєстрували вказаний договір у КП « КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» реєстрова книга 7П, сторінка 387, запис 3367 що підтверджується технічним паспортом на квартиру з відміткою про внесення зазначених змін про власників (а.с.14).
За правилами ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст.10). При цьому, як вбачається із п.1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання.
Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Так у Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «Пайн Велей Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Вказаний договір купівлі-продажу був вчинений у грудні 1998 року, тобто під час дії ЦК УРСР 1963 року, який на той час регулював купівлю-продаж майна.
Статтею 657 Цивільного кодексу України визначено: договір купівлі-продажу єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
З 01.01.2004 року нотаріальному посвідченню підлягають не лише договори купівлі-продажу, міни, дарування жилого будинку (як було передбачено статтями 227, 242, 244 Цивільного кодексу УРСР) у разі, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а усі договори купівлі-продажу нерухомого майна незалежно від того хто є стороною такого договору.
Відповідно до ч.4 ст.656 Цивільного кодексу України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Договори, зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, в зв`язку з чим необхідно дотримуватися законодавчо встановленої форми угод про відчуження нерухомого майна незалежно від місця, де ці угоди укладаються.
Таким чином, договори щодо придбання на біржових торгах об`єктів нерухомого майна вимагають оформлення в письмовій формі та підлягають нотаріальному посвідченню.
Приписами ч.2 ст.220 ЦК України встановлено, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Згідно п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» Нотаріуси посвідчують правочини, нотаріальне посвідчення яких передбачено законом, зокрема: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 )
Нотаріальне посвідчення договору може бути компенсоване рішенням суду. Це можливо за дотримання таких вимог: сторони домовились щодо усіх істотних умов договору; така домовленість підтверджена письмовим доказом; відбулося повне або часткове виконання договору; одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.
З матеріалів справи вбачається, що зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна- квартири від 08.12.1998 року сторонами були виконанні.
У разі позитивного рішення суду наступне нотаріальне посвідчення договору не потребується, в такому випадку судове рішення має „компенсаторне" значення.
За правилами ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Реєстрація на КП «КРИВОРІЗЬКЕ БЮРО ТЕХНІЧНОЇ ІНВЕНТАРИЗАЦІЇ» права власності на квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н», а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству. Інструкція «Про порядок Державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних і фізичних осіб" передбачала підставу для державної реєстрації - договорів купівлі-продажу і міни, зареєстровані біржою.
Відповідно до ст. 210 ЦК України в її редакції 2004 року, діючої на час розгляду судом вказаного спору, правочин підлягає державній реєстрації у випадках, передбачених законом, є вчиненим з моменту державної реєстрації.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, аналізуючи вищевказане, беручи до уваги надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись п. 35 Інструкції вiд 03.03.2004 № 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 15 Закону України „Про товарні біржі", ст. ст. 16, 210, 220, 656, 657 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 81, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє адвокат Штефан Дмитро Юрійович до ОСОБА_4 про визнання права власності на майно - задовольнити.
Визнати укладеним та дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований УНІВЕРСАЛЬНОЮ ТОВАРНОЮ БІРЖЕЮ «НЕРУХОМІСТЬ Н» за № 527 від 08 грудня 1998 року, укладений між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , що діяв від свого імені та від імені неповнолітнього ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від імені якого діяв ОСОБА_5 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідно до п.3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), вказані строки продовжуються на строк дії такого карантину.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4
Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_5 .
Повне рішення складено і підписано 25 травня 2020 року.
Суддя: І. Б. Чайкін