Справа № 638/5814/20
Провадження № 2-з/638/236/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І.О.

за участю секретаря Корнієнко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові об`єднані в одне провадження заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса ХМНО Клопотова Станіслава Давидовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

Установив:

30.04.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом , в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) , індексний номер : 51929972 від 09.04.2020 року, про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/8896/1, яке набрало законної сили, задоволено його вимоги та стягнуто на його користь з відповідача ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 1 312 204,35 грн. Постановою приватного виконавця від 18.03.2020 року відкрито виконавче провадження № 61594658. Рішення суду не виконане. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_3 не зареєстровано право власності на нерухоме майно. Приватним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_3 є власником житлового будинку по АДРЕСА_1 , з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки. У зв`язку з чим , приватним виконавцем підготоване подання до суду про звернення стягнення на вказане майно. При підготовці подання було з`ясовано, що на підставі рішення приватного нотаріуса ХМНО Клопотова С.Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень( з відкриттям розділу) , індексний номер : 51929972 від 09.04.2020 року, про право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 . Підставою для реєстрації права власності вказаний технічний паспорт серія та номер 2316587, виданий 19.03.2020 року та довідка № 2316587 ТОВ «Лімінгтон» від 19.03.2020 року.

Вважає, що дане рішення порушує його права, оскільки перешкоджає йому у зверненні стягнення на вказаний житловий будинок для задоволення вимог до ОСОБА_3 , як власника майна, крім того, рішення прийнято в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», є протиправнім та підлягає скасуванню.

30.04.2020 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса ХМНО Клопотова Станіслава Давидовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

05.05.2020 року позивач подав другу аналогічного змісту заяву про забезпечення позову ( номер провадження 2-з/638/239/20).

Ухвалою суду від 06.05.2020 року провадження по заявам об`єднані в одне провадження.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову позивачем зазначено , що оскаржуване рішення про державну реєстрацію права власності порушує його права, оскільки перешкоджає йому у зверненні стягнення на вказаний житловий будинок для задоволення вимог до ОСОБА_3 , як власника майна. Відповідач ОСОБА_2 , як новий власник майна, перехід права власності до якого є предметом оскарження, може безперешкодно вчинити дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна , тому не вжиття заходів забезпечення позову утруднить або унеможливить виконання рішення суду, в зв`язку з чим просить суд задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява розглядається без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява про забезпечення позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, дійшов наступного.

За змістом ч. 4 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом в судовому засіданні з викликом сторін.

Згідно з приписами частини 2 статті 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною 2 статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 9 цієї частини.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язком є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна від 29.04.2020 року , житловий будинок АДРЕСА_1 , дії по реєстрація права власності на який є предметом оскарження, на праві приватної власності належить ОСОБА_2 ( дата державної реєстрації 07.04.2020 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

Зокрема, ЄСПЛ зазначав: «Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава учасниця Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, в тому числі і процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити, щоб судовий процес перетворився в безладний рух. Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимогам, так як доступ до правосуддя повинен бути не тільки фактичним, а й реальним» (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права людини на суд, враховуючи принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в його права».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

В заяві про забезпечення позову позивач просить заборонити відчуження у будь-який спосіб житлового будинку , який на праві власності належить відповідачу по справі , до розгляду справи по суті.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював особливу важливість принципу рівності сторін, як складової концепції справедливого судового розгляду та який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (рішення у справах «Кресс проти Франції» (Kress v. France), «Ф.С.Б. проти Італії» (F.C.B. v. Italy), «Т. проти Італії» (Т. v. Italy) та «Кайя проти Австрії» (Kaya v. Austria).

Можливість подальшого відчуження нерухомого майна, відносно якого наявний спір в суді, може зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому, у разі задоволення вимог позивача.

Отже, у даному випадку можливо оцінити, що не застосуванням заходів забезпечення позову може бути завдано більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Забезпечення позову у спосіб, обраний позивачем, жодним чином не порушує прав та інтересів власника житлового будинку , який після розгляду цього спору зможе, у випадку відмови в задоволенні позову, здійснити дії щодо відчуження такого майна.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушення або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Відтак заява позивача про забезпечення позову обґрунтована та підлягає задоволенню.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з частиною 3 статті 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149 150, 153, 154, 259 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження у будь-який спосіб житлового будинку літ «А-1», по АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) , до вирішення справи по суті.

Копію ухвали після виконання направити для відома сторонам.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання та не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.О. Грищенко