22-ц/804/1431/20
264/745/20

П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

07 травня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Мироненко І.П.

суддів: Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участі секретаря Сікори М.М.

сторони:

позивач - Маріупольська міська рада Донецької області;

відповідач - Кальміуський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області на ухвалу Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року, постановлену у складі судді Кузнецова Д.В.,-

в с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У лютому 2020 року позивач Маріупольська міська рада Донецької області звернулась до суду з позовом до Кальміуського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області про зобов`язання вчинити певні дії. Просила зобов`язати відповідача внести доповнення до актового запису про смерть №1303 від 30 серпня 2017 року, складеного Кальміуським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, а саме: вказати дату народження померлої ОСОБА_1 .

Правовою підставою для позову послугувало необхідність захисту майнових прав позивача, як власника квартири АДРЕСА_1 , в якій проживала покійна особа та відомості про яку після смерті не були внесені до актового запису цивільного стану, що унеможливило зняття її з реєстрації у квартирі, яка є державною та належить Маріупольській міській раді.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження у даній справі. Роз`яснено позивачу, що для вирішення даного спору в порядку господарського судочинства слід звернутися до Господарського суду Донецької області.

Відмовляючи у відкритті цивільного провадження суд виходив з того, що позивачем заявлено вимоги до юридичної особи та спір виник у зв`язку із здійсненням територіальною громадою господарської діяльності та захисту майнових прав на належне комунальне майно, зазначений спір на підставі п.6 та п.15 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України підвідомчий господарському суду і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст апеляційної скарги

17 березня 2020 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла цивільна справа з апеляційною скаргою Маріупольської міської ради Донецької області.

Після усунення недоліків ухвалою апеляційного суду від 16 квітня 2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження і відкрито апеляційне провадження.

В апеляційній скарзі Маріупольська міська рада, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Позовні вимоги Маріупольської міської ради є похідними від житлового спору, що виникає у зв`язку неможливістю зняття особи із реєстрації в квартирі комунальної форми власності, що унеможливлює Маріупольську міську раду, як власника, розпоряджуватися майном та виділити вказану квартиру особам, що мають потребу у житлі.

Суд помилково кваліфікував даний спір лише за суб`єктним складом (позивач та відповідач є юридичними особами), не врахувавши того, що на відміну від ст. 20 ГПК України (справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів), такий спір не виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності у розумінні ст.3 ГК України, а спрямований на внесення змін до вже існуючого актового запису. Актовий запис № 1303 від 30 серпня 2017 року є результатом здійснення своїх повноважень Кальміуським районним у місті Маріуполі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області як органом державної влади, а не суб`єкта господарювання.

Аргументи учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

2.Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, своїх представників в судове засідання не направили, про причини їх неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не надали.

Виходячи з положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку осіб, які беруть участь у справі, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною 2 ст.48 ЦПК України, що сторонами цивільного процесу позивачем та відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Позовні вимоги Маріупольської міської ради є похідними від житлового спору, який виник у зв`язку з неможливістю зняття особи з реєстрації по квартирі комунальної форми власності, що в свою чергу унеможливлює заявника, як власника, розпорядитися майном за належністю.

Разом з тим, ст.20 ГПК України визначену предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених ч.2 цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Відповідно до ч.1 ст.3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд кваліфікував даний спір лише за суб`єктним складом, виходячи с з того, що позивач та відповідач є юридичними особами. При цьому судом не враховано, що на відміну від ст.20 ГПК України, даний спір виник не у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності у розумінні ст.3 ГК України, а спрямований на внесення змін у вже існуючий актовий запис. Актовий запис №1303 від 30 серпня 2017 року є результатом здійснення своїх повноважень Кальміуським районним у місті Маріуполі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області як органом державної влади, а не суб`єкта господарювання.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17 зазначила, що позов про зобов`язання внести зміни до актового запису спрямований на захист права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права (ч.1 ст.273 ЦК України) на відображення в актовому записі певної інформації, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

У постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що саме оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд розглядає за правилами адміністративного судочинства і вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Великою Палатою Верховного Суду в указаній постанові викладено правову позицію, якщо міститься лише вимога позивача зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису без оскарження відмови внести зміни до актового запису цивільного стану чи визнання неправомірними дії відповідача, то спір у такій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція підтримана судовою практикою у постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 822/1824/16, 10 липня 2019 року у справі № 826/1785/17.

З огляду на наведене, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у відкритті провадження на підставі п.1ч.1 ст.186 ЦПК України, оскільки справа підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 лютого 2020 року постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню та направленню справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Розподіл судових витрат

Вимоги про розподіл судових витрат апеляційний суд не розглядає, оскільки це питання вирішується під час ухвалення рішення по суті спору.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Маріупольської міської ради Донецької області задовольнити.

Ухвалу Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецького області від 11 лютого 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 07 травня 2020 року.

Головуючий І.П. Мироненко

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева