Єдиний унікальний номер 229/7472/19
Номер провадження 22-ц/804/2211/20
Головуючий у 1 інстанції Панова Т.Л. Єдиний унікальний номер 229/7472/19
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/2211/20
О К Р Е М А Д У М К А
судді Донецького апеляційного суду Папоян В.В.
29 вересня 2020 року м.Бахмут Донецької області
Постановою Донецького апеляційного суду від 29 вересня 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 21 квітня 2020 року у цивільній справі № 229/7472/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі залишено без задоволення, судове рішення залишено без змін.
Відповідно до ч.3 ст.381 ЦПК України мною підписана постанова від 29 вересня 2020 року, проте я в порядку ч.3 ст.35 ЦПК України викладаю свою окрему думку.
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 28 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з березня по липень 2017 року в сумі 32621 грн. 63 коп., компенсацію втрати частини грошових доходів за період з березня 2017 року по липень 2017 року, у розмірі 5979 грн. 18 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду фактично ґрунтується на припущеннях, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості по заробітної плати перед позивачем. Суд безпідставно прийняв до уваги докази позивача щодо розміру заборгованості з заробітної плати, так як її нарахування не здійснювалося через відсутність первинних документів. Надані позивачем розрахунки виготовлені на непідконтрольній території та є оформленими з порушенням вимог закону. Відповідач не має можливості підтвердити інформацію щодо фактичного виконання робіт працівником а також розміру нарахованих йому сум. Крім того, суд першої інстанції помилково не прийняв до уваги науково-правовий висновок Торгівельно-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018 року згідно якого встановлено події, які унеможливлюють здійснення нарахування та виплати заробітної плати.

Представником позивача надано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує проти доводів викладених у апеляційній скарзі, просить рішення суду залишити без змін та наводить доводи аналогічні доводам викладеним у позовній заяві.

Позивачем рішення суду не оскаржено.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 21 Закону України «Про оплату праці», ст..115, 116 КЗпП України, виходив з того, що з боку відповідача має місце порушення строків виплати заробітної плати позивача та має місце заборгованість по заробітній платі та оплаті за час простою за березень-липень 2017 року.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем було підтверджено наявність та розмір заборгованості із заробітної плати та відповідачем не спростовано наявність заборгованості перед працівником.

Однак не можу погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що згідно копії трудової книжки позивач працював на різних посадах у відділеннях ДП «Донецька залізниця», зокрема у Ясинуватській дистанції сигналізації та зв`язку. Наказом №303 від 15.04.2016 року Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку реорганізована шляхом злиття у ВП «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Наказом начальника СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою у всіх виробничих підрозділах дирекції з 20.03.2017 року. Пунктами 2 - 4 цього наказу визначено, що на час простою встановити щоденний режим роботи згідно діючих Правил внутрішнього трудового розпорядку та зобов`язати всіх працівників дирекції, які заходяться у простої, з`являтися на свої робочі місця, та розписуватися на початку та наприкінці робочого дня в «Журналі обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої». Призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої. За пунктом 6 наказу на весь період простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П». Згідно з пунктом 8 наказу оплату за час простою не з вини працівника провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.

Згідно з наказом (розпорядженням) СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» про припинення трудового договору 10.07.2020 року № 8870/ДН-ОС ОСОБА_1 (табельний номер 2199) з 17.07.2017 року звільнена з посади електромеханіка дільниці 1 групи ВП «Ясинуватська дистанція сигналізації та зв`язку» за п.1ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату та при звільненні працівнику сплачується компенсація за 22 днів відпустки та вихідна допомога у розмірі одного середньомісячного заробітку.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

В період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

У разі звільнення працівника йому також виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (частина перша статті 83 КЗпП України).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток

Отже, виходячи з положень Кодексу Законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Проте в матеріалах справи відсутні розрахунково-платіжні відомості та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Та відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Згідно положень ст. ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.

Між тим, позивачем по справі не надано документів, що підтверджують виконання ним службових обов`язків, розрахунково-платіжних відомостей та інших документів з обліку праці та зарплати за спірний період а також даних щодо тарифної ставки, виходячи з якої повинна обраховуватись заробітна плата. Приведений позивачем розрахунок, с посиланням на копії розрахункових листів за період березень-липень 2017 року також не знайшов свого підтвердження належними доказами та суперечить інформації, яка наявна в матеріалах справи.

Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 р. N 1000/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 р. за N736/27181, затверджено Правила організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях (далі - Правила). Ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності.

Відповідно до п.1 ч.3 розділу ІІ Правил на документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності).

Згідно з п. 1 глави 4 розділу II Правил датою документа є відповідно дата його підписання, затвердження, прийняття, реєстрації або складення (для актів), засідання колегіального органу (для протоколів). Дату оформляють відповідно до ДСТУ 4163-2003 цифровим або словесно-цифровим способом. Усі реквізити на документі, пов`язані з його проходженням і виконанням, датуються і підписуються. Дата документа проставляється посадовою особою, яка його візує, погоджує або затверджує. Дата зазначається нижче підпису ліворуч (п. 2 глави 4 розділу II Правил).

Крім того, під час реєстрації документа його дата проставляється працівником служби діловодства в лівій верхній частині документа на спеціально відведеному місці на бланку (пп. 3 п. 4 розділу II Правил). У документах, складених не на бланку (заяви працівників, доповідні записки, довідки тощо), дата проставляється автором документа нижче підпису (п. 3 глави 4 розділу II Правил).

У разі застосування автоматизованої системи реєстрації документів може використовуватися штрих-код. Для вихідних документів штрих-код включає реєстраційний індекс і дату документа (п. 6 глави 3 розділу III Правил).

При цьому в силу пункту 1 Правил ці Правила встановлюють єдині вимоги щодо створення управлінських документів і роботи зі службовими документами, а також порядок їх архівного зберігання в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності (далі - установи). Ці Правила є нормативно-правовим актом, обов`язковим для виконання всіма установами.

На підтвердження того, що у позивача виникло право на отримання винагороди за виконану ним роботу та того, що у березні-липні 2017 року йому нараховувалася заробітна плата чи оплата за час простою, і він має за цей період заборгованість, ним надано копії розрахункових листів за період з березня 2017 року по липень 2017 року проте вони не підписані та не засвідчені печаткою та не містять дати складання, а тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами на підтвердження виконання позивачем службових обов`язків та наявності у відповідача заборгованості перед позивачем. З матеріалів справи не убачається чи виконувались позивачем його посадові обов`язки під час простою підприємства, чи працівник перебував у простої. На підтвердження факту виконання роботи або перебування у простою у спірний період сторонами не надані оформлені у відповідності до вимог законодавства табелі обліку робочого часу та журнали обліку приходу - уходу працівників, які знаходяться на простої.

Слід також зазначити, що довідка форми ОК-5, видана Пенсійним фондом України, яка прийнята судом як доказ наявності заборгованості, передбачає отримання відомостей про суми заробітної плати для нарахування пенсії й не може бути безумовним доказом факту її невиплати.

Положення частин другої, восьмої статті 9, частини другої статті 24 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначають, що обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі).

Банки приймають від платників єдиного внеску, зазначених у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску або документів, що підтверджують фактичну сплату таких сум у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Національним банком України та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що видача (перерахування) заробітної плати здійснюється лише за умови одночасного подання платником розрахункових документів про перерахування коштів для сплати відповідних сум єдиного внеску.

З індивідуальних відомостей форми ОК-5 міститься інформація про нарахування за березень 2017 року позивачу заробітної плати у сумі 5603,48 грн. зі сплатою з цієї суми страхових внесків (до страхового стажу зараховано 31 день, тобто повний місяць), що відповідно до наведених вище норм підтверджує факт виплати заробітної плати за вказаний період. За квітень-липень нарахувань не було.

При цьому, сам по собі факт звільнення позивача з ПАТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Аналогічний правовий висновок, підстав для відступлення від якого не вбачила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду під час касаційного перегляду 10 жовтня 2019 року справи № 243/2071/18, висловлений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 408/3267/17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Згідно з наявними в матеріалах справи копіями розрахункових листів, відповідно до яких за березень 2017 року позивачу нарахована 5143,41 грн. (до виплати 4166,17 грн.), за квітень 2017 року - 4234,99 грн. (до виплати 3430,34 грн.), за травень 2017 року - 3798,99 грн. (до виплати 3077,18 грн.), за червень 2017 року - 9029,91 грн. (до виплати 7330,99 грн.). Проте надані позивачем копії розрахункових листів суперечать довідці АТ «Укрзалізниця» №281/2 від 03.02.2020 року, яка свідчить про те, що у березні 2017 року позивачу було нараховано 2875,22 грн, до виплати 2286,22 грн. Дана довідка підписана в.о. начальника ОСОБА_2 та завірена печаткою підприємства. Відповідачем заперечується наявність заборгованості перед працівником за спірний період у наведеному в позові розмірі та визнається лише той факт, що станом на 03.02.2020 року позивачем не отримана нарахована заробітна плата за першу половину березня 2017 року у розмірі 2875,22 грн.

Отже, відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України, згідно якої обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, підтвердженою є тільки сума заборгованості у розмірі 2286,22 грн., що була нарахована за першу половину березня.

Таким чином, з урахуванням наведених норм та оцінивши докази в сукупності, на мою думку, слід дійти висновку, що позивачем не доведено належних доказів та правових підстав нарахування йому за другу половину березня - липень 2017 року заробітної плати або оплати як за час простою.

За таких обставин були відсутні правові підстави для стягнення заробітної плати за другу половину березня-липень 2017 року та компенсації за втрату частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням термінів її виплати, яка є похідною вимогою. На користь позивача слід було стягнути суму заборгованості у розмірі 2286,22 грн., що була нарахована за першу половину березня, а також компенсацію за втрату частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням термінів її виплати, що нарахована на зазначену суму.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 26012,80 грн., компенсацію за втрату частини заробітної плату у зв`язку із порушенням термінів її виплати у розмірі 5504,46 грн., та протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції не змінювала предмет та підстави позову в порядку ст. 49 ЦПК України.

Проте суд першої інстанції, у порушення приписів ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі за вказаний період та компенсацію за втрату частини заробітної плату у зв`язку із порушенням термінів її виплати у розмірі, який перевищує позовні вимоги.

Суддя Донецького

апеляційного суду В.В. Папоян