Справа № 165/2733/19
Провадження № 2/165/129/20
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2020 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Василюка А.В.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

встановив:

04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Свій позов обгрунтовує тим, що за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 03 грудня 2012 року з відповідача в її користь стягуються аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2012 року до досягнення дітьми повноліття. На підставі рішення суду був виданий виконавчий лист, який на даний час перебуває на виконанні в Карлівському РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області. Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання по сплаті аліментів не виконує, а тому станом на 01 серпня 2019 року, відповідно до довідки відділу від 13 вересня 2019 року, заборгованість склала 29 997,66 грн. З огляду на те, що з 2012 року відповідач аліментів не сплачував, загальна сума пені за несвоєчасну їх сплату в період з жовтня 2012 року по липень 2019 року склала 409 533,53 грн., а тому просить суд стягнути з ОСОБА_2 в свою користь 29 997,66 грн. пені за прострочення сплати аліментів, що становить 100% від розміру наявної заборгованості, а також 3000 витрат на професійну правничу допомогу.

У судове позивач ОСОБА_1 не з`явилася, її представник - адвокат Андрейчук С.В. подав до суду письмову заяву, в якій змінив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача в користь позивача 29997,66 грн. пені та судові витрати у справі. Зазначив, що при визначені розміру пені керувався висновками Великої Палати ВС від 25 квітня 2018 року, а не постановами від 2013 року, 2015 року, на які посилається відповідач. Заборгованість за ОСОБА_2 рахується з 2012 року, а тому, вважає безпідставно останній просить врахувати наступні обставини: народження дитини і перебування на обліку в центрі зайнятості та просить зменшити нараховані суми пені. Оскільки відповідач всіляко уникає стягненню аліментів, тому вважає, що є всі підстави для задоволення змінених позовних вимог (а.с.48).

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві поданому 03 січня 2020 року зазначив, що прибути до суду можливості не має. Надав власний розрахунок пені, який був здійснений з врахуванням правової позиції Верховного Суду України від 2013 та 2015 років. Зазначив, що в нього збільшилася кількість утриманців, а працевлаштуватися в селі де проживає, він не може. Ніколи не ухилявся від сплати аліментів, при першій же можливості влаштовувався на роботу з мінімальною заробітною платою і з його доходів вираховувалися кошти по аліментних зобов`язаннях. Вважає, що заборгованість виникала не з його вини. З 08 листопада 2019 року перебуває на обліку як безробітний в Карлівській районній філії Полтавського обласного центру зайнятості. Просив врахувати дані обставини та зменшити розмір пені до 4500 грн. (а.с.29-32). А у письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що оскільки в документах наданих позивачем на підтвердження судових витрат не міститься інформації про вивчення законодавства, надання консультацій, підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості та пені, виготовлення копій документів, участь у судових засіданнях саме по цій справі, відсутній договір на підставі якого сторони домовились здійснювати розрахунки в порядку обчислення, тому такі докази є неналежними та такими, що унеможливлюють вирішення питання про відшкодування таких витрат (а.с.45-46).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у подружжя народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем.

Рішенням Нововолинського міського суду від 03 грудня 2012 року з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_5 стягуються щомісячно аліменти на утримання двох дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 700 грн., починаючи з 15 жовтня 2012 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.3-4).

Зобов`язання по сплаті аліментів відповідач ОСОБА_2 не виконував, а тому станом на 01 серпня 2019 року заборгував позивачу 29 997,66 грн., що підтверджується довідкою Карлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області №13768/15.7-34 від 13 вересня 2019 року та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_2 за 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки (а.с.5-6).

Пред`являючи позов до суду, позивач надав розрахунок пені за прострочення сплати відповідачем аліментів, з якого вбачається, що загальна сума пені за період з жовтня 2012 року по липень 2019 року склала 409 533,53 грн. (а.с.7-8)

Відповідач ОСОБА_2 не погоджується з наданим розрахунком, подав свій розрахунок, який, як зазначає представник позивача, з огляду на висновки Великої Палати ВС від 25 квітня 2018 року, є невірним. З такими твердженнями представника позивача суд погоджується та розрахунок наданий відповідачем не бере до уваги.

Згідно ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 на заперечення позову долучив копію свідоцтва про народження дочки ОСОБА_6 (а.с.33) та довідку Карлівського районної філії Полтавського обласного центру зайнятості (а.с.34), однак суд їх до ваги не бере, оскільки заборгованість по аліментах рахується за відповідачем з 2012 року ( з часу їх присудження), дочка відповідача народилася в 2015 році і лише з 08 листопада 2019 року останній перебуває на обліку у центрі зайнятості, як безробітний.

Також, суд критично відноситься до тверджень відповідача, щодо виникнення заборгованості за відсутності його вини, неможливість працевлаштування з огляду на віддаленість села, в якому проживає, від міста та відсутність транспортного сполучення з містом.

Крім того, суд враховує ту обставину, що відповідач, в період існування у нього зобов`язань по сплаті аліментів, маючи, які він стверджує, обмежені можливості та доходи, з позовом до суду про зменшення розміру стягуваних аліментів не звертався.

З урахуванням заборгованості відповідача по сплаті аліментів, те, що саме винна поведінка ОСОБА_2 стала підставою для виникнення такої заборгованості та відсутності жодних доказів того, що з об`єктивних причин, які не залежали від волі відповідача аліменти ним не сплачувалися, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 29 997,66 грн. пені за просторочення сплати аліментів, що складає 100 відсотків заборгованості наявної на день ухвалення рішення у справі.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України.

Зокрема, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджуються здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (п.2 ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження здійснених витрат суду повинні бути надані, документально підтверджені та доведені докази. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такий висновок зазначений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року, справа №826/1216/16, провадження №11-562ас18, у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року справа №301/1894/17.

Так, на підтвердження здійснених представником позивача - адвокатом Андрейчуком С.В. витрат на професійну правничу допомогу надано: ордер серії ВЛ №000062248 від 01 жовтня 2019 року, копію свідоцтва про на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок суми судових витрат пов`язаних з наданням послуг за договором про надання професійної правничої допоми та китанцію на загальну суму 3000 грн., що складені та підписані адвокатом (а.с.11-14).

З огляду на достатність та допустимість доказів, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 понесених нею витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 3000 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

З огляду на вищевказану норму, суд також стягує з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись: ст.12, ст.81, ст.137, ст.141, ст.259, ст.263, ст.264, ст.265, ст.268 ЦПК України, на підставі ст.180, ст.195, ст.196 СК України, суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім) грн. 66 коп. пені за прострочення виплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 (три тисячі) грн. витрат понесених на правничу допомогу адвоката.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою АДРЕСА_1 , в дохід держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду через Нововолинський міський суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя А.В. Василюк