Провадження № 2/337/946/2020
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 р. Хортицький районний суд м. Запоріжжя в складі :

головуючого судді - Ширіної С.А.,

за участю секретаря - Бикової С.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа : Восьма Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , яка була членом ЖБК «Автомобіліст-8» їй на підставі ордеру №642 від 17.11.1978 р. була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Пай на вказану квартиру був виплачений повністю у 1993 році. 11 січня 1965 року було укладено шлюб між батьками позивача, тобто пай за квартиру був повністю виплачений в період шлюбу, однак після викупу квартири правовстановлюючі документи належним чином оформлено не було. За життя матір позивача заповіту не складала. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частини вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті є ОСОБА_3 , як чоловік померлої та ОСОБА_1 , як син померлої, інших спадкоємців першої черги немає. В установлений законом строк чоловік померлої ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, син померлої ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті померлої матері, на користь батька - ОСОБА_3 . Батько позивача - ОСОБА_3 після смерті матері не отримав правовстановлюючого документу на квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , який за життя заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті - ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1 - як син померлого, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. У видачі йому свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, зокрема, свідоцтво про право власності на квартиру, яке батько за життя не отримав. У зв`язку з цим він не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності.

Позивач просить визнати за ним право власності на право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 26.03.2020 р. відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21.04.2020 р. підтовче судове засідання було закрито та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує повністю, просить його задовольнити.

Представник відповідача Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської радив судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив розглянути вказану цивільну справу на підставі наявних в ній матеріалів.

Представник третьої особи - Восьмої Запорізької державної нотаріальної контори, в судове засідання не прибув, до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутність, пояснень на позов не подала.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , про що 28.05.2010 року Хортицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №160 , копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 знаходиться в матеріалах справи.

ОСОБА_2 була членом ЖБК «Автомобіліст-8» і на підставі ордеру №642 від 17.11.1978р. їй була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Пай на вказану квартиру був виплачений повністю у 1993 році, що підтверджується відповідною довідкою ЖБК «Автомобіліст-8», копія якої знаходиться в матеріалах справи.

11 січня 1965 року було укладено шлюб між батьками позивача, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто пай за квартиру був повністю виплачений в період шлюбу, однак після викупу квартири правовстановлюючі документи належним чином оформлено не було.

Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V з 20.06.07р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно з ст.16 Закону України «Про власність» майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім`ю України.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Отже, у сімейному законодавстві як на час придбання спірної квартири, такі і на момент розгляду справи судом, діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.58,59 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст.10,60 ЦПК України). При цьому, судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За життя матір позивача заповіту не складала. Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина у вигляді частини вищевказаної квартири. Спадкоємцями першої черги після смерті є ОСОБА_3 , як чоловік померлої та ОСОБА_1 , як син померлої, інших спадкоємців першої черги немає. В установлений законом строк чоловік померлої ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, син померлої ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відмову від прийняття спадщини, що залишилась після смерті померлої матері , на користь батька - ОСОБА_3 , що підтверджується копією спадкової справи , яка знаходиться в матеріалах справ.

Батько позивача - ОСОБА_3 після смерті матері не отримав правовстановлюючого документу на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3 , про що 24.11.2014 року Хортицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 465, копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 знаходиться в матеріалах справи.

Згідно довідки про вартість ТОВ «ПЕРША РЕГІОНАЛЬНА АГЕНЦІЯ НЕРУХОМОСТІ І БЕЗПЕКИ» від 02.03.2020 р. вих. 16/1/3 р., копія якої знаходиться в матеріалах справи , вартість спірної квартири становить 320 000,00 грн.

За життя батько позивача ОСОБА_3 заповіту не складав. Єдиним спадкоємцем першої черги після смерті - ОСОБА_3 є позивач - ОСОБА_1 - як син померлого, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого батька, що підтверджується копією спадкової справи, яка знаходиться в матеріалах справи.

Позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, зокрема, свідоцтво про право власності на квартиру, яке батько за життя не отримав, що підтверджується копією постановою державного нотаріусу від 06.03.2020 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи.

03.03.2020 р. нотаріусом заведена спадкова справа № 38/2020, номер в Спадковому реєстрі 65617591, яка на час розгляду справи є чинною , копія якої знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно з ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 правомірно набув право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька, оскільки він є спадкоємцем за законом. Позивач як спадкоємець за законом у встановленому законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином - постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

На думку суду, відсутність правоустановчого документа про право власності спадкодавця не позбавляє спадкоємців права на спадщину, оскільки вона належить їм з моменту відкриття спадщини.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач позбавлений права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті його батька, чим порушується (не визнається) його право власності на спадкове майно. Тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за позивачем права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом .

Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.58 Конституції України, ст.15, 16, 316, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1223, 1261, 1268,1273,1274,1297 ЦК України, ст.16 Закону України «Про власність», ст. 60,61,70 СК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 15,16,76-82, 89, 211, 247, 258,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, третя особа : Восьма Запорізька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня виготовлення повного тексту рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст судового рішення складено та підписано 15.05.2020 року.

Суддя С.А. Ширіна

13.05.2020