22-ц/804/1651/20
221/7555/19

Єдиний унікальний номер 221/7555/19
Номер провадження 22-ц/804/1651/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Принцевської В.П., Баркова В.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року, ухвалене у складі судді Мохова Є.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Вказувала, що з 1971 року перебувала у шлюбі із відповідачем. 16.10.2019 року шлюб розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу сторони мали двох синів, один з яких помер в 2001 році, а другий, 1973 року народження, не працює, страждає хронічними захворюваннями, не має можливості надавати матері матеріальну допомогу. Позивач отримує невелику пенсію, потребує допомоги. Дохід відповідача, який отримує значно більшу пенсію та регрес, дозволяє йому надавати таку допомогу позивачу. Тому просила стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі ? частини від його доходу щомісячно.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року позов задоволений частково. Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 03 жовтня 2019 року і до зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. В решті відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, сторони оскаржили рішення.

Відповідач ОСОБА_2 в скарзі зазначив, що рішення не відповідає вимогам матеріального права. Висновки суду не відповідають обставинам справи. Позивач отримує пенсію, що забезпечує її прожитковий мінімум, а тому не має права на матеріальну допомогу від позивача в розмінні вимог статті 75 СК України. Просив рішення суду скасувати, в позові відмовити.

Позивач ОСОБА_3 вказала в скарзі, що суд не надав належної оцінки обставинам справи: не прийняв до уваги розмір доходів сторін і стан здоров`я позивача, незважаючи на те, що такі обставини свідчать про наявність підстав для повного задоволення позову, а не часткового, як вирішив суд. Просила рішення суду змінити, ухвалити рішення про повне задоволення її вимог про стягнення аліментів в розмірі ? частини заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а скарга відповідача повному задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони 25.09.1971 року зареєстрували шлюб. (а.с.8)

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.10.2019 року шлюб розірвано.(а.с.42-43)

Син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.19,20)

Син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на теперішній час є безробітним, перебуває на обліку в центрі зайнятості та страждає на хронічні захворювання, знаходиться на лікуванні у травматолога. (а.с.21-24)

Документальних підтверджень, що він є непрацездатним, і взагалі не може надавати матері допомогу, в матеріалах справи немає.

Однак судом першої інстанції зазначено, що у зв`язку з цими обставинами підстав позивач не має можливості отримувати матеріальну допомогу від сина.

Зі справи вбачається, що позивач, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримує пенсію за віком в розмірі 2192,14грн.. (а.с.9)

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 отримує орендну плату за оренду земельної ділянки, що сторонами не оспорюється, однак не встановлено, в якому розмірі.

Позивач страждає хронічними захворюваннями, перебуває на „Д обліку у сімейного лікаря, що потребує певних витрат на її лікування. Це підтверджено випискою з медичної карти амбулаторного хворого КНП „Волноваський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Волноваської районної ради., виписними епікризами з медичної карти стаціонарного хворого.(а. с.15-18,51)

Разом з тим жодних документальних підтверджень необхідності та розміру таких витрат суду не надано.

Судом встановлено , що відповідач, 1949 року народження, отримує пенсію за віком в сумі 10837,94грн., а також регрес в сумі 2379,33 грн. (а.с.60-61).

На підставі викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачці, і вимоги його колишньої дружини є обгрунтованими.

Погодитися з таким висновком суду неможливо.

Суд керувався нормами статті 75 СК України, яка передбачає, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Як встановлено зі справи, розмір пенсії позивача складає 2192,14 грн..

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 1638 грн..

Судом першої інстанції також правильно зазначено, і відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-1111цс17, що аналіз ст. ст. 75, 76 СК України дає підстави для висновку про те, що аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення.

Проте рішення суду першої інстанції не відповідає викладеному правовому висновку. Так, суд вказує на те, доказів про неможливість надавати відповідачем матеріальну допомогу позивачу немає, тому є всі підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дружини, визначивши їх з урахуванням потреб та можливостей сторін у розмірі і 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до зміни матеріального і (або) сімейного стану сторін.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що на час звернення позивача до суду, розмір пенсії позивача за віком становив 2192,14 грн; крім того, вона отримує орендну плату за земельну ділянку.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» з 01 січня 2020 року прожитковий мінімуму для осіб, які втратили працездатність, становить 1638 грн..

Отже, на час звернення з позовом до суду позивач отримувала пенсію за віком в розмірі 2192,14 грн, тобто, її доходи забезпечували їй прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому її не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України.

Зазначених обставин суд першої інстанції під час розгляду справи не врахував та неправильно застосував норми статті 75 СК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України, саме під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; ) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; ) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частин 1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, судом неповне з`ясовані обставини, що мають значення для справи; позивачем не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; а висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду підлягає задоволенню, рішення суду від 14 лютого 2019 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Відповідно, апеляційна скарга позивача, в якій вона просить змінити оскаржене рішення в частині розміру стягнутих аліментів, задоволенню не підлягає.

Позивач на підставі п.3 ч.1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому витрати відповідача за апеляційне оскарження судового рішення компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 14 лютого 2020 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

Судові витрати ОСОБА_2 в розмірі 1152,6 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 07 травня 2020 року.

Судді :

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська

В.М. Барков