КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5797/2020 Доповідач у суді ІІ інстанції Ігнатченко Н.В.
У Х В А Л А

20 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Ігнатченко Н.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття,

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 84 199 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття та 837 грн судового збору.

У задоволенні решти вимог позову, а саме: про стягнення витрат на оплату по замовленню та проведенню експертної оцінки у розмірі 1 600 грн відмовлено.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням в частині незадоволених вимог позову, позивач звернулася з апеляційною скаргою із пропуском строків, встановлених статтею 354 ЦПК України.

В доданому до апеляційної скарги клопотанні порушувалося питання про поновлення строку на апеляційне оскарження у зв`язку з тим, що для надання юридичної допомоги позивач звернулася до Лівобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги і дорученням від 11 березня 2020 року їй було надано адвоката.

Оскільки наведені підстави визнано судом неповажними для поновлення пропущеного строку, ухвалою Київського апеляційного суду від 7 квітня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк десять днів з моменту отримання копії даної ухвали для подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з належними доказами або зазначенням інших підстав, які підтверджують поважність причини пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження.

Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що копію ухвали позивачу вручено 17 квітня 2020 року за адресою, вказаною в апеляційній скарзі.

19 травня 2020 року до апеляційного суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, яка мотивована тим, що після проголошення рішення суду першої інстанції позивач неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_3 , який проводив роботи з незалежної експертної оцінки вартості матеріального збитку майна, з проханням надати копії квитанцій на оплату, проте, отримавши відмову в телефонному режимі в черговий раз, вона звернулась до Лівобережного київського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги для отримання кваліфікованої юридичної допомоги.

Згідно із вимогами статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Отже, норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення, вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Разом з тим, виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

З матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 15 січня 2020 року за присутності сторін, у тому числі позивача, було проголошено вступну та резолютивну частини оскаржуваного рішення, його повний текст було складено 22 січня 2020 року та направлено поштою на адресу позивача, а з апеляційною скаргою остання звернулася лише 19 березня 2020 року.

Наведені ОСОБА_1 обставини неможливо віднести до поважних підстав для поновлення пропущеного строку, адже позивачем не представлено будь-яких доказів на підтвердження конкретної дати отримання нею повного тексту оскаржуваного рішення та доказів того, що заважало їй звернутися за безоплатною правовою допомогою та відповідно податиапеляційну скаргу в передбачений законом тридцятиденний термін після отримання копії цього рішення.

Правовідносини позивача з експертом, якого вона сама обрала і замовила для проведення вартості завданого матеріального збитку, ніяким чином не позбавляло її можливості реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, а сам по собі факт надання позивачу адвоката на представлення її інтересів в суді у даній справі не є тією обставиною, яка була об`єктивно непереборною для позивача та істотно унеможливлювала своєчасно звернутися з апеляційною скаргою.

На виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху та на порушення пункту 8 частини першої статті 356 ЦПК України, ОСОБА_1 так і не зазначила дати отримання нею копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується, та повторно порушила питання про поновлення пропущеного строку з підстав, які фактично уже були визнані судом неповажними.

Крім того, за змістом викладених у заяві про поновлення строку на апеляційного оскарження обставин, вони носять суперечливий характер та не відповідають матеріалам справи, а саме: позивач зазначала про те, що оригінали квитанцій на підтвердження витрат щодо проведення експертизи на час розгляду справи були наявні у неї і суд за її клопотанням безпідставно не прийняв їх до уваги, втім уже після ухвалення рішення вона неодноразово зверталася до експерта з приводу надання копій квитанцій на оплату для долучення до апеляційної скарги.

Таким чином, надаючи оцінку доводам позивача щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та наявним у матеріалах справи доказам в їх сукупності та співставленні, апеляційний суд вважає, що такі причини є неповажними.

Суд також враховує, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

За таких обставин та з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку про необгрунтованість посилання позивача у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження та у зв`язку з цим відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статті 358 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод тастаттями 357, 358 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття відмовити.

Копію ухвали надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами, якщо такі подавалися. Копію апеляційної скарги залишити у справі.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Суддя Н.В. Ігнатченко