Єдиний унікальний номер судової справи 490/8323/19
Номер провадження 22-ц/812/488/20
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

16 березня 2020 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі: представника відповідача - Бурлакова М.О.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» ухвалу, яка постановлена Новоодеським районним судом Миколаївської області 17 січня 2020 року, під головуванням судді Баранкевич В.О., в приміщені цього ж суду, за заявою представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», державного реєстратора Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Уварова Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про реєстрацію права власності,

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Центрального районного суду міста Миколаєва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ ФК «Довіра та Гарантія»), державного реєстратора Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Уварова Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про реєстрацію права власності.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 травня 2009 року на праві спільної часткової власності, по 1/2 кожній, належала квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира є єдиним житлом позивача ОСОБА_1

22 травня 2019 року рішенням державного реєстратора Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Уваровим С.В., проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», а підставою виникнення права власності слугував іпотечний договір, посвідчений 22 серпня 2011 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ласурія С.А., реєстраційний номер 2666, вимога 43738 від 29 серпня 2018 року, видавник ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», вимога 43737 від 29 серпня 2018 року, видавник ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 05 вересня 2018 року, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу від 05 вересня 2018 року, договір відступлення прав заставодержателя (іпотекодержателя) за договорами застави від 23 червня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 23 червня 2018 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія».

На адреси Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області та ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» було направлено адвокатський запит щодо надання копій документів на підставі яких прийнято вищевказане рішення державного реєстратора.

Між тим, Баловненська сільська рада Новоодеського району Миколаївської області надала відповідь про відмову від надання копій документів, а ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» взагалі відповіді не надало.

За такого, позивачі не мають достовірних даних щодо документів на підставі яких прийнято рішення державного реєстратора від 22 травня 2019 року.

Посилаючись на викладені обставини, та вважаючи, що державний реєстратор не мав законодавчо визначеного права проводити реєстраційній дії з приводу реєстрації права власності спірного майна за відповідачем, позивачі просили:

скасувати рішення державного реєстратора Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області Уварова С.В. від 22 травня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», індексний номер 47037508 та на підставі цього скасувати у реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 31708621 від 22 травня 2019 року.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 вересня 2019 року справу передано до Новоодеського районного суду Миколаївської області за підсудністю (а.с.11).

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2019 року відкрито провадження у справі.

У грудні 2019 року представник позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру, представник позивачів посилався на те, що ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», керуючись ст.319 ЦК України, за час розгляду справи в суді матиме право розпорядження спірним майном, в тому числі право відчужити його будь-яким третім особам за цивільно-правовою угодою, що потягне за собою подальшу перереєстрацію права власності на спірне майно та унеможливить реальне виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки майно потрібно буде повертати від інших осіб, які можуть мати статус іншого набувача.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року вказану заяву задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала мотивована тим, що у випадку незастосування заходів забезпечення позову існує вірогідність відчуження спірного майна ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» та відповідно зміниться власник майна, що в подальшому може утруднити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися до суду.

Окрім того, суд першої інстанції зазначив, що накладення арешту на спірну квартиру, виходячи із обставин справи, є обґрунтованим і достатнім способом забезпечення позову.

Не погодившись із судовим рішенням, ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, просило ухвалу районного суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що районним судом не з`ясовано чи існувала реальна загроза невиконання можливого рішення суду, відповідність заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам і чи не перешкоджатимуть такі заходи господарській діяльності відповідача. Окрім того, в оскаржуваному рішенні відсутнє обґрунтування необхідності накладення арешту на квартиру, власником якої на момент розгляду заяви про забезпечення позову, було товариство.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень частин 1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним положенням процесуального закону ухвала суду першої інстанції в цілому відповідає.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень, який із огляду на положення ст.ст.18,153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Отже, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим у цивільному процесуальному кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від заявника пропозиції щодо зустрічного забезпечення; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

За змістом ст.ст.149-153 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Про забезпечення позову суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в установленому порядку.

Процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати предмет позову та обґрунтувати необхідність забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, яку заявник має намір пред`явити, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Також, відповідно до роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачами було подано до суду позов про скасування рішення державного реєстратора та скасування державної реєстрації.

18 листопада 2019 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою.

Зі змісту позовної заяви убачається, що матеріально-правова вимога позивачів до відповідача, щодо якої вони просять ухвалити судове рішення, зводиться до скасування рішення державного реєстратора яким проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ ФК «Довіра та Гарантія».

В своїй заяві про забезпечення позову представник позивачів посилається на те, що наразі ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» має намір продати квартиру, про що розмістило оголошення на сайті, а тому існує загроза втрати позивачами нерухомого майна, а також ускладнення його повернення, у разі задоволення позову.

Накладаючи арешт на квартиру, суд першої інстанції, виходив із того, що між сторонами виник спір та невжиття вказаних заходів забезпечення позову, в разі його задоволення, може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, враховуючи, що ТОВ ФК «Довіра і Гарантія» проведено реєстрацію права власності на квартиру за собою, а позивачі оскаржують таку перереєстрацію у судовому порядку шляхом подання позову про визнання рішення державного реєстратора незаконними та скасування державної реєстрації, через те, що вважають, що таку реєстрацію права власності здійснено з порушенням норм чинного законодавства, а також через побоювання позивачів щодо намірів нового власника продати квартиру - існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на цю квартиру може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивачів (у разі задоволення позову), за захистом яких вони звернулися до суду. Адже у разі, якщо до закінчення розгляду даної справи буде реалізовано спірну квартиру, то позивачі не зможуть захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження за їхнім позовом без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення їх порушених чи оспорюваних прав або інтересів.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, щодо реєстрації права власності на яку виник цей спір, є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

За такого аргументи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову через недоведеність того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, ґрунтується на помилковому тлумаченні норм процесуального права та невірній оцінці обставин справи.

Також колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неспівмірність обраного судом способу забезпечення позову, оскільки з огляду на заявлені позовні вимоги, які по суті зводяться до оспорення переходу права власності на квартиру до ТОВ ФК «Довіра та Гарантія», саме арешт цього майна є співмірним заходом забезпечення позову.

Також не підтверджені будь-якими доказами твердження про порушення прав відповідача застосованими заходами забезпечення позову, оскільки спірна квартира залишилась у його користуванні.

За такого доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ЦПК України, є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Судове рішення суду першої інстанцій є достатньо мотивованими та такими, що відповідає нормам закону.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову остаточно дійшов правильного висновку про її задоволення, а тому в силу положень ст.375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на результати розгляду апеляційної скарги розподіл судових витрат по справі відповідно до положень ст.141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - залишити без задоволення.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 17 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: С.Ю. Колосовський

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 17 березня 2020 року