Справа № 636/2687/17
Провадження № 2/636/311/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2020 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карімова І.В.,

за участю секретаря - Селеверстової Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , який діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що відповідно до договору дарування від 28 грудня 2002 року НВО № 448837 вона є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . З нею у цьому будинку зареєстрований її колишній чоловік - відповідач ОСОБА_4 , шлюб з яким розірвано рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2016 року, і вже тривалий час вона та відповідач не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Останній не оплачує комунальні послуги, не бере участь в утриманні будинку, а використовує його в своїх протиправних цілях, в результаті чого в належному їй будинку неодноразово правоохоронними органами проводилися обшуки, а відносно ОСОБА_1 порушено карні справи. Зазначає , що у них з відповідачем склалися неприязні стосунки, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів із заявами про захист. Зазначені дії відповідача створюють для неї неможливість проживання в будинку, обмежує її права власника на розпорядження та використання будинку на власний розсуд

Посилаючись на викладене та вимоги ст.ст. 317, 319, 386, 391 ЦПК України, ОСОБА_1 просила визнати відповідача ОСОБА_1 таким, що втратив право користування належним їй житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Відповідач ОСОБА_4 у запереченнях на цей позов просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належить лише 15/50 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на території якого розташований ще один 3-ярусний житловий будинок загальною площею 422 кв.м, житловою площею -247 кв.м, який побудований ними (сторонами) під час шлюбу, однак не зареєстрований належним чином. Він після розірвання шлюбу з позивачкою проживає разом із сином в цьому 3-ярусному будинку, з якого ОСОБА_1 , не маючи правовстановлюючих документів на будинок, виганяла сина з дому. Зазначає, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що він зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою саме в належній позивачу частині будинку (а.с. 21-22).

У вересні 2017 року ОСОБА_4 , діючи як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення його із сином в 3-ярусний житловий будинок загальною площею 422 кв.м, житловою площею 247 кв.м, який побудований під час шлюбу з ОСОБА_1 і перебуває у їх спільній сумісній власності, однак не зареєстрований належним чином. В обґрунтування позову посилається на те, що у серпні 2017 року вони із сином не змогли увійти до будинку, оскільки там проживали сторонні особи, і були змінені замки. У зв`язку із чим син звертався до Чугуївського РВ ГУДМС України в Харківській області зі скаргою, за результатами розгляду якої рекомендовано звернутися до суду для поновлення порушених прав. Просив також зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні вказаним будинком ( а.с. 61-63).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 11 липня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_4 , який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , об`єднані в одне провадження (а.с.122-123).

Подалі у червні 2018 року ОСОБА_1 надала пояснення на заперечення ОСОБА_1 , в яких зазначала, що сам відповідач не заперечує факт не проживання в належній їй на праві приватної власності частині житлового будинку, тому просила застосувати до виниклих правовідносин вимоги ч.2 ст. 406 ЦК України та припинити сервітут ОСОБА_1 на користування належним їй майном (а.с.100-102).

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала заперечення проти зустрічного позову ОСОБА_1 , посилаючись на відсутність достовірних доказів щодо належності йому вказаного будинку та порушення його прав власника проживанням сторонніх осіб у незареєстрованому житловому будинку та заміни замків на дверях останнього. Зазначала, що син на цей час досяг повноліття, тому відпали підстави подання позову в його інтересах.

Представники сторін у судових засіданнях підтримали позовні вимоги сторін за заявленими підставами, просили розглядати справу за відсутності останніх.

ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої позовні вимоги підтримала, у задоволенні зустрічного позову просила відмовити.

Представники третіх осіб просили розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог чинного законодавства.

ОСОБА_4 до суду не з`явився повторно, повідомлявся про час та місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального права, у зв`язку із чим суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Суд, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_1 , який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 19 лютого 2000 року, мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 27.10.2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано у зв`язку із припиненням шлюбно-сімейних відносин та спільного проживання (а.с. 7).

Як вбачається з копії дублікату договору дарування будинку та земельної ділянки від 28 грудня 2002 року НВО № 448837, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., ОСОБА_1 придбала в дар 15/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих на земельній ділянці, переданій у приватну власність, в АДРЕСА_1 , житловою площею - 22,4 кв.м, які складають приміщення: «4-1», «4-2», «4-3»; II, сараї «III», «Б1», «О», вбиральні «У», «Г», літня кухня «Б», погріб «В», навіс «П», огорожа «№1», «№3», водопровід «е» ( а.с.8,47).

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 57 СК України 15/50 частин будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

За вказаною адресою ОСОБА_1 зареєстрована з 21.01.2003 року. а ОСОБА_4 - з 18.10.2005 року (а.с. 5зв., 6 зв.).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 02 грудня 2017 року (актовий запис № 248). Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка зазначено: ОСОБА_4 , дружини - ОСОБА_4 (а.с.126).

На підставі реєстрації нового шлюбу відповідач ОСОБА_4 23.03.2018 року отримав паспорт громадянина України ( документ № НОМЕР_2 , запис № 078, орган, що видав паспорт, 6355) на ім`я ОСОБА_4 ( а.с. 125).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 листопада 2018 року визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва, тобто речей, предметів матеріального світу з яких складається житловий будинок 3-ярусний , загальною площею 422 кв.м, житловою площею 247 кв.м, з прибудовою. У будинку є мансарда, гараж, цокольний поверх, сауна, басейн, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; проведено поділ спільного сумісного майна та визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину зазначеного об`єкта незавершеного будівництва(а.с.157-159).

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленого КП «Чугуївське міжміське бюро технічної інвентаризації» на замовлення ОСОБА_4 , вищезазначений будинок літ.Ш є самочинним(а.с. 161-165).

Як зазначали сторони у своїх позовах після розірвання шлюбу ОСОБА_4 із сином ОСОБА_2 проживали у самочинно зведеному 3-ярусному будинку, спільного господарства з ОСОБА_1 не вели, сімейних відносин не підтримували, у належній останній 15/50 частині житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не проживали.

З доданого до зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 акту про фактичне проживання громадян від 14.09.2017 року. складеного комісійно за участю голови ОСББ «Південний», ОСОБА_4 та його син ОСОБА_2 проживають з ОСОБА_3 та її дочкою ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , але зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 Цивільного кодексу).

Відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналіз положень гл.32 ЦК свідчить про те, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

ОСОБА_4 як член сім`ї власника частини житлового будинку ОСОБА_1 набув право користуванням чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Відповідно до ч.2 ст.406 ЦК сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_4 спільним побутом із ОСОБА_1 не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі вимог ч.2 ст.406 ЦК України.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18).

За таких обставин позов ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування належним їй житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Чугуївського РВ ГУДМС України в Харківській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то суд вважає, що такі вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року № 1383-1У зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про її право користування жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статей 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК України тощо).

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 р., постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 441/1259/15-ц, провадження № 61-3690св18), постанові Верховного Суду від 07 листопада 2019 року (справа № 520/9276/17, провадження № 61-15763св18).

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин зазначене рішення суду в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування належним ОСОБА_1 житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ,

після набрання ним законної сили є підставою для зняття ОСОБА_4 з місця його реєстрації.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 , заявленого останнім як в своїх інтересах, так і в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , який на час розгляду справи досяг повноліття, але не відмовився від заявлених вимог, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Посилаючись у зустрічному позові як на його підставу порушення його прав та прав сина на користування самовільною 3-ярусною будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: проживання в ній сторонніх осіб та заміну замків у будівлі, ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України не надав до суду належних, допустимих та достовірних і достатніх доказів, на підставі яких суд міг встановити наявність зазначених обставин (фактів).

Підстав, передбачених ст. 82 ЦПК України щодо звільнення ОСОБА_4 від доказування, матеріали справи не містять.

Тому суд вважає, що зустрічний позов ОСОБА_4 є недоведеним та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 13, 223, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Чугуївський РВ ГУДМС України в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , який діє за себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до/або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 04 березня 2020 року.

Суддя: