Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3116/19 Головуючий у 1-й інст. Вачко В. І.
Категорія 48 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження в м. Житомирі цивільну справу №286/3116/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року, ухвалене під головуванням судді Вачко В.І.,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, у якому просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 163367 грн. 33 коп.

В обгрунтування своїх вимог зазначила, що вони з відповідачем є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 19 квітня 2013 року із ОСОБА_2 на її користь стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 15 березня 2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо утримання доньки та сина й не сплачує аліменти належним чином. Згідно з розрахунком, здійсненим державним виконавцем, станом на січень 2019 року виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 163397 грн. 33 коп.

З урахуванням правила обчислення пені, яке міститься у постанові Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц, загальний розмір пені становить 1332550 грн. 81 коп. Однак, враховуючи приписи ч.1 ст.196 СК України про те, що розмір пені не може перевищувати 100 % заборгованості, відповідач зобов`язаний сплатити 163397 грн. 33 коп.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги

На підтвердження доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 знав про наявність рішення про стягнення з нього аліментів та кошти на утримання доньки і сина відраховувались із його заробітку за попереднім місцем роботи, проте з 2015 року він ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей, внаслідок чого за період з 1 січня 2015 року по 31 січня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 163397 грн. 33 коп. Перебування відповідача на обліку у центрі зайнятості не звільняє його від обов`язку утримувати дітей.

Також позивач вказує, що з 2016 року ОСОБА_2 проживає та працює у Бельгії й має значний заробіток, проте не виконує рішення суду. Заборгованість зі сплати аліментів він почав частково погашати лише після її звернення з відповідними скаргами до державних установ.

Вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що ОСОБА_2 12 квітня 2019 року сплатив аліменти у розмірі 7227 грн. 72 коп. та 21 серпня 2019 року 6831 грн. 68 коп. Отже, посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що його довіритель ухиляється від сплати аліментів, є безпідставним.

Також звернув увагу на те, що заборгованість зі сплати аліментів визначена з врахуванням заробітної плати по м. Києву, проте державний виконавець повинен був виходити із середнього заробітку по Краснолиманському району Донецької області. Окрім того, матеріали справи не містять доказів наявності вини відповідача у несплаті аліментів. Про наявність рішення суду щодо стягнення аліментів він дізнався лише у лютому 2019 року. Під час розгляду судом даної справи він проживав в с. Крюковщина Києво-Святошинського району. Повістки про виклик до суду на вказану адресу не надходили. Зі змісту листа Печерського районного ВДВС від 21 червня 2019 року йому стало відомо про те, що виконавчий лист про стягнення аліментів надійшов до даного відділу ДВС 12 січня 2015 року, за місцем його роботи. Проте, на час відкриття виконавчого провадження він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, з 1 травня 2014 року, він проживав у АДРЕСА_2 . З 12 вересня 2014 року відповідач не працював та з 14 квітня 2015 року по 5 червня 2015 року перебував на обліку в Черкаському центрі зайнятості.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що вона намагалася стягувати з відповідача аліменти. Державною виконавчою службою не було вчинено жодних виконавчих дій з метою примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Вказує, що на даний час ОСОБА_2 проживає у Бельгії та 20 січня 2020 року відправив на електронну адресу виконавчої служби заяву із проханням повідомити реквізити для сплати аліментів. Також повідомив про неможливість прибуття на територію України. Аналогічні заяви були направлені ним протягом січня-лютого 2020 року. Проте державний виконавець залишив їх без належного реагування.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи наступного.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 19 квітня 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з двох дітей, починаючи з 15 березня 2013 року й по ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до досягнення ОСОБА_4 повноліття, а з 18 листопада 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, - в розмірі 1/6 частини його заробітку ( доходу), але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку.

Виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей був направлений для примусового виконання до органу ДВС за місцем роботи боржника (АТ « Дельта Банк»), а саме, до органу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві. Постановою старшого державного виконавця органу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 13 січня 2015 року відкрито виконавче провадження.

Актом державного виконавця від 22 січня 2015 року встановлено, що ОСОБА_2 звільнився з роботи у АТ « Дельта Банк» 13 березня 2014 року. 26 січня 2015 року державним виконавцем органу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавчий лист був направлений для примусового виконання до Лиманського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області за місцем реєстрації боржника.

12 липня 2016 року постанова старшого державного виконавця органу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження була скасована.

Вказані обставини встановлені постановою Житомирського апеляційного суду від 6 листопада 2019 року.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, здійснений головним державним виконавцем відділу ДВС Печерського районного управління юстиції у м. Києві 5 лютого 2019 року, свідчить про те, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання доньки та сина протягом періоду з 1 січня 2015 року по 1 лютого 2019 року становить 163397 грн. 33 коп.

Ставити під сумнів належність та допустимість зазначеного доказу у суду відсутні підстави, оскільки заборгованість зі сплати аліментів була нарахована державним виконавцем згідно зі ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі спору судом.

Матеріали справи не містять доказів на спростування здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 1 лютого 2019 року.

Частиною 1 статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Зазначена норма діє в редакції Закону України №2037-VIII від 17 травня 2017 року, який набрав чинності з 8 липня 2017 року. Отже, обмеження загального розміру пені застосовуються до правовідносин, які виникли з 8 липня 2017 року.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц міститься висновок про те, що правило про стягнення неустойки ( пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць ( місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати ( при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним ( періодичним) платежем.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 надала суду розрахунок пені, загальний розмір якої становить 1332550 грн. 81 коп.

Колегія суддів погоджується з даним розрахунком, оскільки він здійснений з врахуванням вказаної правової позиції Верховного Суду.

За правиламич.1 ст.196 СК України розмір пені не може перевищувати 100 % розміру заборгованості, відтак позивач вправі ставити питання про стягнення на свою користь 163397 грн. 33 коп. пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.

Передбачена даною нормою відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати виникає лише за наявності вини цієї особи.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, на платника аліментів не можна покладати передбачену ч.1 ст. 196 СК України відповідальність, якщо заборгованість виникла з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки ( пені) настає у всіх випадках, крім тих, коли існують об`єктивні причини ( несвоєчасна виплата заробітної плати, затримка або неправильний перерахунок аліментів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував принцип презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. На таку особу покладається тягар доведення наявності об`єктивних причин, які перешкоджали їй своєчасно сплачувати аліменти.

За правилами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 155 СК України також передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Отже, в силу положень сімейного законодавства відповідач зобов`язаний утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття й посилання на ту обставину, що йому не було відомо про стягнення з нього аліментів на підставі рішення суду, не свідчить про відсутність підстав для покладення на нього відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на спростування факту ухилення відповідача від сплати аліментів. Оскільки суд першої інстанції не встановив, що прострочення сплати аліментів стало можливим внаслідок наявності об`єктивних причин, то висновок щодо відсутності вини відповідача в простроченні сплати аліментів є помилковим й таким, що грунтується на припущеннях.

Враховуючи вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового,- про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 20 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає в АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 163397 грн. 33 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: