ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/47/20 Номер провадження 22-ц/814/1270/20Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Карпушина Г.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., дата складання повного тексту рішення не вказана, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У січні 2020 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на користь банку, заборгованість за кредитним договором МН-02-07 від 08.02.2007 року, яка існує станом на 08.10.2019 року, в розмірі 10 350,76 грн., та складається з: 818,04 грн. заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 3033,75 грн заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 6498,97 грн. нарахованої пені та штрафів.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.02.2007 між позивачем та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір МН-02-07, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 30000 грн з терміном повернення до 09.02.2010.

Відповідач свої зобов`язання з виконання договору перед банком не виконав та має кредитну заборгованість в розмірі 10350,76 грн.

Враховуючи те, що кредитне зобов`язання забезпечено порукою, позов пред`явлено також до поручителя ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку з розірванням кредитного договору за рішенням суду, зобов`язання сторін за договором припинились. Нарахування позивачем відсотків та пені за розірваним договором не грунтується на вимогах закону.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що основними вимогами банку є повернення кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування. Вважає, що суд першої інстанції мав керуватися приписами ст. 536 ЦК України, згідно якої боржник зобов`язаний сплачувати проценти не за можливість скористатися кредитом, а саме за користуваня ним. Зазначає, що в даному випадку, наявні кредитні правовідносини і факт користування коштами наданими в кредит, а тому, як вважає апелянт, суд не мав права відмовляти в задоволенні вимог щодо стягнення процентів з моменту отримання коштів.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що заборгованість по кредитному договору позичальником погашено у повному розмірі у строки визначені договором та графіком погашення. Крім того вказує, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення районного суду залишити без змін.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що 08 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МН-02-07 за умовами якого ОСОБА_1 банком був наданий кредит в розмірі 30000 грн. зі строком його повернення до 09.02.2010 (а.с.11-115).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором МН-02-07, 08 лютого 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , укладено договір поруки, за умовами якого останній відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання за кредитним договором № МН-02-07, в тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_1 (а.с.16).

Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2010 року № 2-59/10, яке набрало законної сили 30 березня 2010 року, розірвано кредитний договір № МН-02-07 від 08 лютого 2007 року, укладений між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с39-40).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір між сторонами було розірвано за рішенням суду, тому зобов`язання сторін за цим договором та договором поруки припинились з часу набрання рішенням законної сили, в зв`язку з чим, також, припинилось право позивача нарахувати відсотки та пеню.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Якщо кредитний договір розірвано у судовому порядку, суд, який розглядає справу, пов`язану з невиконанням зобов`язання за цим договором, зобов`язаний надати оцінку встановленим рішенням суду обставинам щодо розірвання кредитного договору та наслідкам такого розірвання.

Розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Після розірвання кредитного договору з огляду на те, що кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання, не припиняються окремі зобов`язання сторін, але в обсязі, що відповідає заборгованості, яка існувала до моменту розірвання договору.

Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання (частина перша статті 559 ЦК України).

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, зобов`язання за кредитним договором припинились, оскільки його розірвано. Суд не звернув уваги на те, що розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, та не звільняє позичальника від обов`язку повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання.

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не дослідив чи існувала заборгованість відповідача перед банком до моменту розірвання договору № МН-02-07 від 08 лютого 2007 року.

З розрахунку заборгованості за кредитним договом № МН-02-07 від 08 лютого 2007 року вбачається, що в рахунок погашення кредиту, відсотків та винагород, ОСОБА_1 , щомісяця вносив кошти у сумі 1074 грн, які зараховувалися відповідно до графіка (а.с. 14 зворот). В березні 2009 року відповідачем сплачено 1069 грн 88 коп, з яких 640 грн 01 коп зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 429 грн 87 коп та 76 грн 72 коп в рахунок погашення відсотків, тоді як, згідно графіка необхідно було зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту 918 грн 71 коп та 155 грн 29 коп в рахунок погашення відсотків (а.с. 14 зворот), що свідчить про зміну умов договору.

Вказані обставини встановлені заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 24 лютого 2010 року, та відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Крім того, вищевказаним рішенням встановлено, що банк, в односторонньому порядку змінив розмір процентів, в зв`язку з чим істотно порушив умови договору та завдав істотної шкоди ОСОБА_1 , яка виразилася в нарахуванні заборгованості у сумі 10 416 грн 57 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник щомісяця вносив кошти на погашення кредиту відповідно до графіка та у розмірі погодженому сторонами, в свою чергу, починаючи з березня 2009 року банк зараховував кошти на погашення відсотків за завищеною відсотковою ставкою (28%), що призвело до утворення заборгованості, в тому числі і за тілом кредиту. Станом на 09.02.2010 р. (строк повернення кредитних коштів) відповідачем на погашення кредиту фактично сплачено 39 305 грн., тоді як згідно графіку погашення кредиту, відсотків та винагороди, сторони погодили, що загальна сума внеску складає 38 636,40 грн.

Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що на час розірвання кредитного договору за рішенням суду 30.03.2010 р. ОСОБА_1 повністю погасив тіло кредиту та нараховані відсотки, у розмірі погодженому сторонами (17%), в тому числі, відповідачем сплачено суму пені за порушення строків розрахунків, та сплачено на 668,60 грн. більше ніж погоджено сторонами, відтак позовні вимоги банку є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги про обргунтованість вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитом, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що відповідач повністю сплатив суму кредиту з урахуванням відсотків та пені, на час розірвання договору заборгованість була відсутня, законних підстав для їх нарахування не має.

Щодо результатів розгляду справи

Згідно пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів третього та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк». Заочне рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року слід змінити відмовивши в позові за безпідставністю.

Щодо судових витрат

За приписами часини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи по суті у задоволенні скарги відмовлено, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ч.4 ст.376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 17 лютого 2020 року змінити в частині мотивів відмови у позові з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 19 травня 2020 року

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Г.Л. Карпушин