Справа № 346/863/20
Провадження № 2/346/909/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю секретаря Лазановського В.В.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з житлового нерухомого майна,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з договором №29-10/19 від 29.10.2019 року ОСОБА_2 відступлено право вимоги за кредитним договором № 014/0036/82/77222 від 16.07.2007 року, укладеним між Коломийським відділенням АТ «Райффайзен Банк Аваль» та позивачем.

Однак, з листа Коломийського міськрайонного відділу ДВС від 13.02.2020 року позивачу стало відомо, що у вказаному відділі ДВС перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису № 1041 від 27.08.2010 року, про стягнення з позивача на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Виконавче провадження завершено 22.12.2013 року на підставі п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції). Згідно з даними АСВП повторно у відділ ДВС вказаний виконавчий документ не поступав, стягнення коштів за ним не проводилось.

Вимоги представника третьої особи щодо зняття арешту з вказаної квартири відділом ДВС залишено без задоволення. Таке рішення позивач вважає незаконним, виходячи з того, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві винесена 22.12.2013 року. Тому 22.12.2014 року минув строк, визначний п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» для повторного пред`явлення виконавчого документу. Крім того, новий кредитор ОСОБА_2 таких вимог не заявляла, а, отже, і підстав для арешту вказаної квартири немає.

В судове засідання позивач не з`явився, 12.03.2020 року подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 10.03.2020 року начальник Коломийського МРВ ДВС Попик В.П. подала до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника та прийняття рішення згідно з вимогами чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, 12.03.2020 року її представник ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи без його та ОСОБА_2 участі, позовні вимоги вважає обґрунтованими.

Тому наявні підстави згідно з ч. 3 ст.200 ЦПК України для ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження.

В зв`язку з неявкою в підготовче засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів прав власності може бути застосовано лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 12.07.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в рівних частках належить квартира АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 12.07.2007 року (а. с. 6, 7).

16.07.2007 року між позивачем та відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 0140036/82/77222 (а.с. 25-27).

В забезпечення виконання вимог позивача за вказаним договором між ОСОБА_4 та вказаним банком укладено договір іпотеки від 16.07.2007 року, яким передано в іпотеку вищевказану квартиру (а.с. 28-30).

29.10.2019 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги № 29-10/19, згідно із яким ТзОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп»» відступила їй право вимоги за кредитним договором № 014/0036/82/7722 від 16.07.2007 року, що укладений між відкритим АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (а.с. 21-24).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на вказану квартиру накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Коломийського МВ ДВС про накладення арешту на майно боржника від 03.11.2010 року (а. с. 12, 13).

Як вбачається із відповіді начальника Коломийського міськрайонного відділу ДВС від 13.02.2020 року, згідно з даними АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого напису № 1041 від 27.08.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 152 118,44 грн. боргу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто вищевказану квартиру. В межах даного виконавчого провадження накладено арешт на все нерухоме майно позивача. Вказане виконавче провадження завершено 22.12.2013 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції). Повторно у відділ державної виконавчої служби виконавчий документ не надходив (а.с. 11).

Відповідно до частин 1-3 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 16.10.2013 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У відповідності до частин 1, 3 ст.59 вказаного Закону (в чинній редакції) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. Майно боржника може бути звільнено з-під арешту за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому підпорядкований державний виконавець, якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту.

03.02.2020 року представник третьої особи ОСОБА_3 звернувся до начальника Коломийського МР ВДВС із заявою про вирішення питання щодо зняття арешту з вказаної квартири. Однак, вказане клопотання залишено без задоволення.

Згідно з ч. 5 ст.59 цього Закону арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки арешт на нерухоме майно накладено в межах виконавчого провадження, яке завершене, а новий кредитор будь-яких дій щодо реалізації права вимоги за кредитним договором не вчиняла.

На підставі ст.ст. 15, 16, 19, 40, ч.1,5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України,керуючись ч. 3 ст. 200, ч.2 ст. 247, ст. ст. 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Зобов`язати Коломийський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 березня 2020 року.

Суддя Калинюк О. П.