Справа № 2-1066/2004 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/811/1572/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ НіткевичаА.В. перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Личаківської районної адміністрації м. Львова, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Пелех О.З. про визнання недійсним розпоряджень районної адміністрації, договору купівлі-продажу житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним договору дарування частини будинку, визнання угоди дійсною і визнання права власності на приміщення будинку,-

встановив:

Оскаржуваним рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Личаківської районної адміністрації м. Львова, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Пелех О.З. про визнання недійсним розпоряджень Личаківської районної адміністрації м. Львова № 578 від 27.06.1998 р. № 1110 «Про переобладнання господарської будівлі під житло по АДРЕСА_1 », від 6.11.1998р. «Про присвоєння номеру житловому будинку по АДРЕСА_1 », від 29.11.2001 р. № 1582 «Про переоформлення свідоцтва про право власності на 1/5 ідеальну частину будинку по АДРЕСА_1 » та визнання недійсним свідоцтва про право власності на цей будинок, яке видано відповідачу 29.11.2001 р. та визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , укладеного 30.07.2003 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Пелех О .З . - відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено.

Поновлено йому строк позовної давності.

Визнано недійсним договір дарування 4/5 частин будинку АДРЕСА_2 від 2.06.1993 р., посвідченого в 4-й Львівській державній нотаріальній конторі, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Визнано дійсним договір дарування від 2.06.1993 р. приміщень 1-2 (коридор) пл. 5.0 м.кв., 1-3 (кухня) пл. 6,8 м.кв., 1-5 (кмната) пл. 17,4 м.кв., 1-6 -кімната пл. 15,4 м.кв., 1-(коридор)-пл. 8,5 м.кв., 1-4 (сходова клітка) пл. 1,8 м.кв., підвальні службові житлові приміщення 19,2 м.кв., 11,8 м.кв., що становлять 4/5 частин будинку АДРЕСА_2 , який фактично був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Приміщення, які становила 1/5 частину житлового будинку АДРЕСА_2 , а саме: 1-1 (кімната) пл. 18,4 м.кв., сарай «Б», сарай «В», сарай «Г» вважати власністю ОСОБА_3 .

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, однак вважає, що суд вирішив оскаржуваним рішенням питання про її права, оскільки їй належить ј частка в будинку по АДРЕСА_2 , подавши 24.04.2020 апеляційну скаргу (т. 2 а.с. 150), пропустила строк на апеляційне оскарження, який просить поновити виходячи з того, що оскаржуване рішення суду отримала 18.04.2020.

Перевіривши матеріали цивільної справи вважаю, що у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити враховуючи таке.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові Об"єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.02.2019 року у справі № 361/161/13ц, загальновизнане положення про дію цивільних процесуальних норм у часі передбачає, що незалежно від часу відкриття провадження у справі, при здійсненні процесуальних дій застосовуються той процесуальний закон, який діє на момент здійснення таких дій. Таким чином, при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою на судове рішення, ухвалене до 15 грудня 2017 року, застосуванню підлягають норми ЦПК України, чинні станом на час подання апеляційної скарги.

Згідно норм процесуального закону, подання апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має відбуватись з дотриманням певних умов.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ст. 352 ЦПК України).

Строк апеляційного оскарження визначений ст. 354 ЦПК України.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Поряд з цим, відповідно до ч. 2 ст. 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року вже було предметом перегляду судом апеляційної та касаційної інстанції.

Так, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 13 вересня 2004 року та ухвалою Верховного Суду України від 13 вересня 2005 року рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року залишене без змін.

Тобто оскаржуване рішення набрало та знаходиться у законній силі.

При цьому встановлено, що апеляційна та касаційна скарги у даній справі подавалися ОСОБА_2 , позивачем за первісним позовом, інші учасники справи з рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року погодилися та не оскаржували таке.

Крім цього, 10.06.2005 ОСОБА_2 подавав суду заяву про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року за нововиявленими обставинами (т. 1 а.с. 360).

Ухвалою Личаківського районного суду від 02 лютого 2006 року у задоволенні заяви відмовлено. (т. 1 а.с. 476).

В грудні 2007 року ОСОБА_2 подав ще одну заяву про перегляд рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року за нововиявленими обставинами (т. 1 а.с. 512).

Ухвалою Личаківського районного суду від 25 серпня 2009 року дану справу за заявою ОСОБА_2 передано на розгляд Залізничного районного суду м. Львова (т. 1 а.с. 566).

18.08.2008 помер відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 10)

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2009 року до участі у справі замість спадкодавця ОСОБА_3 , як правонаступників, залучено ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також залучено як третю особу без самостійних вимог орган опіки та піклування Залізничну районну адміністрацію м. Львова (т. 2 а.с. 30).

Листом, який ОСОБА_1 отримала 24.11.2009, її повідомлено про залучення як правонаступника та про час і місце розгляду справи (т. 2 а.с. 31, 38).

В подальшому ОСОБА_1 повідомлялася про оголошення перерви у судовому засіданні, про що їй вручено телеграму (т. 2 а.с. 56, 90).

Ухвалою Залізничного районного суду від 15 грудня 2009 року відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Ухвала Залізничного районного суду від 15 грудня 2009 року оскаржувалась ОСОБА_2 в апеляційному порядку, про що ОСОБА_1 було також відомо (т. 2 а,с. 110, 123)

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 березня 2010 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а ухвалу Залізничного районного суду від 15 грудня 2009 року залишено без змін.

Наведені обставини справи дають підстави для беззаперечно висновку про те, що ОСОБА_1 , після залучення до участі у справі як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , було відомо про оскаржуване нею рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року, про перегляд за нововиявленими обставинами якого просив ОСОБА_2 , ще у 2009 році, відтак і про розгляд даної справи, як у суді першої так і апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційну скаргу на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року ОСОБА_1 подала лише 24.04.2020, тобто після спливу більше п`ятнадцяти років із складення повного тексту такого.

Крім цього, звертаю увагу на те, що частиною 1 ст. 55 ЦПК України передбачено, що у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив (частина 2 ст. 55 ЦПК України).

Як уже зазначалося, ОСОБА_1 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 листопада 2009 року залучена до участі у справі як правонаступник відповідача ОСОБА_3 .

При цьому, відповідач ОСОБА_3 за життя рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року не оскаржував, таким його зустрічний позов задоволено, апелянтка ОСОБА_1 , яка є його правонаступником, оскаржує рішення суду, зокрема, і у частині зустрічного позову та просить задовольнити частково.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 була залучена 12.11.2009 до участі у справі як правонаступник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , була належним чином повідомлена про розгляд заяви про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами, тобто знала про розгляд такої та відповідне оскаржуване нею рішення, апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня з дня складення повного тексту судового рішення і доказів пропуску строку апеляційного оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили, тобто таких, які пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій, суду не подала, у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

Приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13).

Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими непереборними обставинами.

У справі «Мушта проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Враховуючи наведене приходжу висновку, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 352, 358, 370 ЦПК України, -

ухвалив:

У клопотанні апелянтки ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року - відмовити.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 липня 2004 року.

Копію ухвали, апеляційну скаргу з доданими до скарги матеріалами, надіслати апелянту.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Личаківської районної адміністрації м. Львова, ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Пелех О.З. про визнання недійсним розпоряджень районної адміністрації, договору купівлі-продажу житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи Четвертої Львівської державної нотаріальної контори, про визнання недійсним договору дарування частини будинку, визнання угоди дійсною і визнання права власності на приміщення будинку повернути до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її постановлення.

Суддя А.В. Ніткевич