490/7227/18
н/п 2/490/2609/2020
У Х В А Л А

03 квітня 2020 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з даним позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.12.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків допущених при її подачі. Підстави залишення позовної заяви без руху викладені в ухвалі.

Оскільки, ухвала про залишення позовної заяви без руху , в частині виконання вимог ст. ст. 175,177 ЦПК України, позивачем у повному обсязі не була виконана, матеріали позовної заяви, відповідно до ухвали судді від 14.05.2019 року повернуто позивачу із роз`ясненням права звернення до суду повторно, у випадку якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Не погоджуючись із даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 02 березня 2020 року ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 травня 2019 року скасовано, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності повернуто до Центрального районного суду м. Миколаєва для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки суд першої інстанції не може на стадії відкриття провадження вирішувати належність та достатність доказової бази.

Статтею 36 ЦПК України визначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК, з підстав, зазначених у ст. 36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Законодавець надає учасникам судового процесу можливість коректного розв`язання ситуації, що створилася, шляхом заяви самовідводу, що і є етичним моментом законодавства, яке регулює ці питання. На переконання суду, кінцевою метою законодавця було досягнення максимальної впевненості в тому, що у учасників процесу не повинно виникати сумнівів у неупередженості судді.

При цьому, якщо рішення суду (судді) оскаржувалося позивачем або відповідачем, то виникає «зайва» напруга у відносинах судді з такими особами, оскільки вона могла скластися з невдоволення таких осіб рішенням і діями конкретного судді. Тому доцільно надати такій особі в інших справах право відводу такого судді, щоб особисті стосунки такої особи та судді не впливали на об`єктивність майбутнього судового рішення.

Окрім того, декілька «помилок суду на користь однієї із сторін» можуть свідчити про упередженість суду і майбутнє рішення вже може розцінюватися як умисне.

Відповідно до п.п. 66 рішення ЄСПЛ у справі "Бочан проти України" суб`єктивний критерій це особисті переконання та поведінка конкретного судді. Об`єктивний критерій це факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви у безсторонності судді та оцінка того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення правомірних сумнівів в безсторонності (зовнішні ознаки).

ЄСПЛ нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Крім того, Євросуд нагадав, що будь-який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи.

Беручи до уваги той факт що суддею Чулуп О.С. вже було висловлено позицію в даній справі, та враховуючи вимоги положень національного законодавства і практику Європейського суду з прав людини, з метою уникнення будь - яких сумнівів в учасників цивільного процесу з розгляду матеріалів позовної заяви щодо неупередженості судді, суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. вважає необхідним заявити собі самовідвід по справі № 490/7227/18.

Керуючись ст.ст.36, 38, 40, 258, 260 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Відвести суддю Чулуп О.С. від розгляду цивільної справи №490/7227/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.С.Чулуп