ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» травня 2020 року

м. Харків

справа № 635/8536/19-ц

провадження № 22ц/818/2796/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представник позивачки - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року в складі судді Пілюгіної О.М.

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 листопада 1997 року по 13 жовтня 2015 року вона з ОСОБА_3 перебувала у шлюбі, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначила, що на даний час дочка є повнолітньою, однак продовжує навчання у Харківському державному автомобільно-дорожньому університеті на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.

Вказала, що відповідач працює будівельником не офіційно та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати їхню дочку.

Просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , яка продовжує навчання у Харківському державному автомобільно-дорожньому університеті в розмірі ј від доходу, але не менш ніж розмір прожиткового мінімуму для повнолітньої особи щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення 23-річного віку у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року, в якому ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08 квітня 2020 року виправлено описку, позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання дочки, починаючи з 21 листопада 2019 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцяти трьох років; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому вважала, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги позову та зазначила, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці в сумі, яку вона просила, оскільки він є підприємцем і в процесі припинення не перебуває.

05 травня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що з 05 жовтня 2017 року він працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2»; як фізична особа-підприємець він не зареєстрований та не отримує дохід від підприємницької діяльності. На сьогодні його матеріальне становище та стан погіршились, тому він не має можливості надавати дочці матеріальну допомогу в тій сумі, яку просила позивачка.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції, з висновком якого погоджується судова колегія, мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дочки, що продовжує навчання в розмірі, визначеному судом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 01 листопада 1997 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися дві дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2013 року у справі № 635/2852/13-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, позов ОСОБА_4 задоволено; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 березня 2013 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.9).

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2015 року у справі № 635/3896/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено; шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу позивачці залишено прізвище « ОСОБА_1 » (а.с.39-40).

Як вбачається із довідки Харківського національного автомобільно-дорожнього університету № 27/96812 від 30 вересня 2019 року ОСОБА_5 є студенткою першого курсу денної форми навчання на механічному факультеті та навчається на бюджетній основі з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с.8, 42).

До суду апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав довідку № 116 від 16 квітня 2020 року, яка видана Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобуд-2», з якої вбачається, що ОСОБА_3 дійсно працює в товаристві з 05 жовтня 2017 року та на даний момент займає посаду муляр 5 розряду бригади мулярів та отримує заробітну плату: за жовтень 2019 року йому нараховано 12 157,36 грн, за листопад 2019 року - 12 109,45 грн, за грудень 2019 року - 12 534, 84 грн, за січень 2020 року - 9 367,29 грн, за лютий 2020 року - 5 879,47 грн, за березень 2020 року - 9 927,17 грн.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину - найважливіший обов`язок матері і батька.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 Постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 червня 2019 року, справа № 199/9339/16-ц, провадження № 61-32330св18.

Встановивши, що дочка сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , продовжує навчатися у Харківському національному автомобільно-дорожньому університеті та потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги, проживає разом з позивачкою, перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері, а ОСОБА_3 є працездатною людиною та має можливість надавати дочці таку допомогу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка навчається, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, дійшов правильного висновку про те, що повнолітня ОСОБА_4 у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість її батько, ОСОБА_3 такої допомоги не надає, маючи при цьому змогу та обов`язок її надавати, тому стягнув з нього на користь позивачки аліменти на період навчання дочки згідно з вимогами закону, навівши обґрунтування розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, врахувавши матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та наявність інших утриманців, тому доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу в розмірі, визначеному нею, судова колегія відхиляє.

Посилання ОСОБА_1 на те, що, стягуючи аліменти, суд першої інстанції не зазначив нижчий рівень розміру аліментів, встановлений статтею 182 СК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки Сімейним кодексом України не передбачений мінімальний гарантований розмір аліментів для повнолітніх дочки, сина.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення в оскаржуваній частині, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 14 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 29 травня 2020 року.