Постанова

Іменем України

29 квітня 2020 року

м. Київ

справа № 705/5637/16-ц

провадження № 61-7162св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне підприємство Уманський лікеро-горілчаний завод,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державного підприємства Уманський лікеро-горілчаний завод на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Гончар Н. І., Новікова О. М., Фетісової Т. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Державного підприємства Уманський лікеро-горілчаний завод (далі - ДП Уманський ЛГЗ ) про стягнення заборгованості із заробітної плати.

Позов обгрунтований тим, що з 17 червня 2002 року до сьогодні вона працює на посаді головного бухгалтера у ДП Уманський ЛГЗ. За період з лютого 2015 до серпня 2016 року відповідач не виплатив їй заробітну плату в сумі 66 053,27 грн, що є порушенням частини першої статті 115 КЗпП України, згідно з якою заробітна плата повинна виплачуватись систематично в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. Враховуючи викладене, просила стягнути з ДП Уманський ЛГЗ на її користь невиплачену заробітну плату в сумі 66 053,27 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП Уманський ЛГЗ на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 66053, 27 грн.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДП Уманський ЛГЗ на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 вересня 2016 року.

Відмовивши у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив з того, що ДП Уманський лікеро - горілчаний завод подав апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а наведені ним підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

04 квітня 2019 року ДП Уманський ЛГЗ звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 23 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У травні 2019 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно відмовив у відкритті апеляційного провадження з підстав пропуску строку на апеляційне оскарження.

Апеляційний суд безпідставно не врахував клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки рішення суду першої інстанції отримано лише 22 лютого 2019 року.

Крім того, на початку лютого 2019 року представнику відповідача стало відомо, що в порушення та з перевищенням наданих повноважень попередній керівник підприємства видав довідку про нараховану, але не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 , а також подав заяву від свого імені, в якій просив позов розглядати без його участі.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргуне надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у квітня 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункт 1 частини другої статті 354 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Отже, у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, особа, яка подає скаргу має довести, а апеляційний суд перевірити наявність випадків, передбачених пунктами 1-2 статті 358 ЦПК України.

Оскаржуване рішення постановлене судом першої інстанції 20 вересня 2016 року.

Доводи касаційної скарги, що в порушення та з перевищенням наданих повноважень попереднім керівником підприємства подано особисто заяву, в якій він просив позов розглядати без його участі, є необґрунтованими, оскільки як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження, заявник посилався на те, що лише у січні 2019 року ДП Уманському ЛГЗ стало відомо про існування цього спору.

Суд апеляційної інстанції встановивши, що ДП Уманським ЛГЗподано апеляційну скаргу після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду, а наведені відповідачем доводи не свідчать про наявність випадків передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач та його представник були обізнані про наявність спору в суді та призначення справи до розгляду, у матеріалах справи є заява керівника підприємства, він просив позов розглядати без його участі.

Верховний Суд зазначає, що посилання в касаційній скарзі на зміну керівництва на підприємстві не є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України.

Відомості, що ДП Уманський ЛГЗпропустило строк на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили матеріали справи не містять.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду та забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» рішення від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» рішення від 14 жовтня 2003 року).

Європейського суду з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що у кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип остаточності судового рішення.

За таких обставин, відмова у відкритті апеляційного провадження є законною та обґрунтованою, оскільки відповідає частині другій статті 358 ЦПК України.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц (провадження №61-37352сво18).

Отже, оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального права та з`ясуванням обставин, що мають значення при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження, висновки апеляційного суду відповідають обставинам та матеріалам справи, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державного підприємства Уманський лікеро-горілчаний завод залишити без задоволення.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 26 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

О. В. Ступак