Справа № 569/259/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Кучиної Н.Г.,

з участю: секретаря судового засідання - Ющук О.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Майструка С.М. ,

представника відповідача Державої казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Рівненській області - Рибалко Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу № 569/259/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2018 року у справі №569/2104/18 постанову серії АР № 710440 від 03.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 126 КУпАП з піданням його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. - визнано протиправною та скасовано.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122, ч. 3 ст. 126 КУпАП - провадженням закрито.

Підставою для постановлення судового рішення стало відсутність підтвердження факту керування 02 лютого 2018 року о 23 год. 13 хв. в м. Рівне, по вул. Костромській транспортним засобом Honda Civic, з реєстраційним номером НОМЕР_1 .

З дня притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме з 03 лютого 2018 року і до дня постановления Рівненським міським судом Рівненської області судового рішення у справі №569/2104/18 від 23 травня 2018 року про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122, ч.3 ст. 126 КУпАП за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення пройшло три місяці.

Позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 11169 грн.( 3 місяці х на 3723 грн.), яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями посадових осіб органів державної влади, приниження честі і гідності, понесенням моральних затрат у доказуванні своєї правоти у суді.

Представник позивача адвокат Майструк С.М. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 підтримав та просить суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 11169 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник Державної казначейської служби України Рибалко Б.А. в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнала та просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що Державна казначейська служба України не вступала у правовідносини з позивачем і своїми діями або бездіяльністю не порушувала його законних прав та інтересів. Також вказує на те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження як наявності моральної шкоди, так і її розміру. Позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та недоведеними.

Казначейство вважає, що сам факт скасування постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 та ч. 3 ст. 126 КУпАП, безумовно не встановлюють доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.

З наведеного не вбачається понесення ОСОБА_1 моральних та душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості, чи приниження його честі та ділової репутації, внаслідок чого порушився би нормальний уклад та спосіб життя позивача, та останній був змушений докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації.

Позивач не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту завдання йому моральної шкоди, не довів в чому саме вона полягала, та яких втрат він зазнав внаслідок неправомірних дій щодо нього збоку працівників поліції.

Визначення розміру грошового відшкодування в сумі 11 169.00 грн. на підставі наведених позивачем норм закону казначейство вважає необгрунтованим за відсутності доведеності завдання моральної шкоди.

Представник Управління патрульної поліції в Рівненській областів судове засідання не прибув. У відзиві поданому на позов, позов ОСОБА_1 не визнав та просить суд у задоволенні позову відмовити.

На заперечення позовних вимог посилається на те, що позивачем не надано доказів та не доведено як завдання самої шкоди, так і протиправності діяння її заподіювача, вини останнього та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача, котрими підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, що підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди.

При виявленні правопорушення, а також в подальшому при складанні адміністративних матеріалів відносно гр. ОСОБА_1 інспектор патрульної поліції керувався виключно нормами чинного законодавства, і діяв в межах соєї компетенції

При розгляді справи поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Таким чином, дії інспектора Романцова О.В. щодо складання постанови серія НОМЕР_2 від 03.02.2018 врегульовані нормами чинного законодавства, відтак є законними і вмотивованими.

Скарг чи заяв від ОСОБА_1 відносно неправомірних дій інспектора Романцова О.В. до управління патрульної поліції в Рівненській області не надходило.

Все вищенаведене свідчить про відсутність неправомірних дій інспектора УПП в Рівненській області ДПП Романцова О.В . відносно позивача, які б могли завдати йому моральних страждань та переживань.

Ухвалою суду від 13 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення моральної шкоди за фактом незаконного накладення штрафу - залишено без руху.

Ухвалою від 10.02.2020 року, після усунення позивачем недоліків позову, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощенного позовного провадження, з викликом сторін на 09 годину 05 березня 2020 року.

Представник Управління патрульної поліції в Рівненській області05 березня 2020 року надав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області 24 березня 2020 року надав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що 03.02.2018 року інспектором роти № 3 батальйону УПП в Рівненській області ДПП Романцовим О.В., винесено постанову серії АР № 710440 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122, ч.3 ст.126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 510 грн.

02 лютого 2018 року на ОСОБА_1 було також складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.130 КУпАП.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що як вбачається із постанови Апеляційного суду Рівненської області від 02 травня 2018 року по справі №569/1943/18, апеляційним судом було встановлено, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження в справі закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП ".

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23.05.2018 року у справі №569/2104/18 постанову серії АР № 710440 від 03.02.2018 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 та ч. 3 ст. 126 КУпАП з піданням його адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп. - визнано протиправною та скасовано.

Справу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122, ч. 3 ст. 126 КУпАП - провадженням закрито.

Підставою для постановления судового рішення стало відсутність підтвердження факту керування 02 лютого 2018 року о 23 год. 13 хв. в м. Рівне, по вул. Костромській транспортним засобом Honda Civic, з реєстраційним номером НОМЕР_1

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 ЗУ "Про національну поліцію" встановлено, що національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно - розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не було незаконно притягнуто до адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, тому суд не вбачає правових підстав для застосовуння ст. 1176 ЦК України

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті, тобто така шкода відшкодовується на загальних підставах, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.

Здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до зазначеної вище норми закону обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Судом встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав протиправного складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху органами національної поліції.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне -за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки, судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено протиправність постанови, складеної працівниками Національної поліції України та вказана постанова скасована, тому суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для відшкодування заданої позивачу такими діями моральної шкоди.

Доводи відповідача про відсутність будь-яких доказів протиправності діянь працівників є безпідставними.

Моральна шкода, завдана органами Національної поліції України є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, тому підлягають стягненню кошти на відшкодування моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Відповідний правовий висновок щодо застосування статей 1166, 1167, 1176, 1173, 1174 ЦК України викладено у правовому висновку Верховного Суду України у постанові від 22 червня 2017 року у справі №6-501цс17.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною першою статті 82 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 78,79,80,81 ЦПК України встановлені вимоги щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів.

В обґрунтування позовних вимог щодо завдання моральної шкоди позивач посилається на понесені душевні страждання протягом тривалого часу, викликаних неправомірними діями посадових осіб органів державної влади, приниження честі і гідності, понесенням моральних затрат у доказуванні своє правоти у суді.

Аналізуючи зібрані докази , суд визнає факт заподіяння моральної шкоди позивачу.

Проте, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, вважає позовні вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі завищеними, їх розмір не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, проте інших доказів на підтвердження немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, істотності змін в житті, тощо) до суду не надано, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, вважає за необхідним стягнути з відповідача моральну шкоду в узагальненому вигляді моральних страждань в розмірі 500грн.

При таких обствинах позов підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст.258,259,264,265,268,273,352,354 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Управління патрульної поліції в Рівненській області про стягнення моральної шкоди задовллити частково.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 500( п`ятсот гривень) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3

Відповідач - Державна казначейська служба України, , 01601 м.Київ, вул. Бастіонна, 6

Відповідач - Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, , 33028, м.Рівнне вул. С.Петлюри, 13

Відповідач - Управління патрульної поліції в Рівненській області, м.Рівне, вул. С.Бандери, 14-а

Повний текст рішення складено 20 травня 2020 року.

Суддя Н.Г. Кучина