Постанова

Іменем України

13 травня 2020 року

м. Київ

справа № 752/16121/17

провадження № 61-805св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Жданової В. С. (суддя-доповідач),

суддів: Бурлакова С. Ю, Ігнатенка В. М., Коротуна В. М., Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року в складі судді ШевченкоТ. М. та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В, Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь 517 423 грн 59 коп. матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що 14 липня 2016 року під час проведення інвентаризації майна банку виявлено його недостачу, а саме: відсутні матеріальні цінності на загальну суму 517 423 грн 59 коп., які передані ОСОБА_1 як голові правління товариства. У зв`язку з неповерненням отриманих відповідачем матеріальних цінностей банку завдано матеріальну шкоду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року в задоволенні позову ПАТ «Фідобанк» відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що банк не довів наявність винних, протиправних дій ОСОБА_1 , якими завдано банку пряму дійсну шкоду; 30 травня 2016 року при звільненні ОСОБА_1 не проведена інвентаризація майна, а під час проведення такої інвентаризації 14 липня 2016 року не залучено до її участі ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Фідобанк» залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У січні 2019 року ПАТ «Фідобанк» звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 як керівник банку, відповідно до пункту четвертого частини першої статті 43 Закону України «Про банки та банківську діяльність», зобов`язаний забезпечити збереження та передачу майна, документів банку при звільненні з посади. При звільненні 30 травня 2016 року ОСОБА_1 не повернув товарно-матеріальні цінності, які йому були передані за актами приймання-передачі основних засобів. Вказує, що до правоохоронних органів подано заяву про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. Судами зроблений помилковий висновок, що банком проведено інвентаризацію майна у зв`язку зі зміною матеріальної відповідальної особи. Інвентаризація проведена на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». ОСОБА_1 не довів повернення банку отриманого майна.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подано.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 січня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року справа за позовом ПАТ «Фідобанк» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкодипризначена до судового розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 07 червня 2012 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків голови правління ПАТ «СЕБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк») до моменту погодження кандидатури Національним банком України.

Рішенням комісії Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків від 22 червня 2012 року № 452 погоджено ОСОБА_1 головою правління ПАТ «СЕБ Банк».

30 травня 2016 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України.

Рішенням Національного банку України від 20 травня 2016 року № 8 ПАТ «Фідобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

20 травня 2016 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

14 липня 2016 року на підставі наказів Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Фідобанк» № 26 від 25 травня 2016 року та № 126 від 15 червня 2016 року проведено інвентаризацію основних засобів, малоцінних необоротних матеріальних активів, нематеріальних активів, господарських матеріалів банку, незавершених капітальних інвестицій у будівництво та не введених в експлуатацію основних засобів, правоустановчих документів по нерухомості.

За результатами інвентаризації складений протокол № 1 від 14 липня 2016 року, в якому відображено недостачу основних засобів, які передані ОСОБА_1 згідно актів прийому - передачі, (внутрішнього переміщення), а саме: статуетки « Танцівник російського балету », у кількості 2 шт., вартістю 34 184,11 грн. та 60 581 грн 54 коп.; комп`ютер Apple iMac 27 (Z0PG00AR6), вартістю 33 890 грн 20 коп.; музичний центр Beo Play A9, вартістю 37 259 грн 10 коп.; мобільний телефон Samsung Galaxy S4 19500 Blask Mist, вартістю 9 298 грн 77 коп.; картина «Парні пейзажі» Шмідт - Єрмолаєв , вартістю 324 403 грн 19 коп.; планшет ультрабук Soni VAIO SVD1321Z9R/B, вартістю 8 645 грн; планшет Apple А1460 iPad Wi-Fi 4G 128GB, вартістю 5 295 грн 85 коп.; планшет Apple А1455 iPad mini Wi-Fi 4 G 64 GB , вартістю 3 865 грн 83 коп. Всього на загальну суму 517 423 грн 59 коп.

01 серпня 2016 року банк направив на адресу проживання ОСОБА_1 претензію з проханням повернути вищевказані основні засоби або відшкодувати їх вартість.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 138 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом другим частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві. Працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну при виконанні трудових обов`язків за наявності, порушення працівником трудових обов`язків, наявності прямої дійсної шкоди, причинного зв`язку між порушенням і шкодою та вини працівника.

Відповідно до частини першої статті 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер банку та його заступники.

Пунктом четвертим частини першої статті 43 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що при виконанні своїх обов`язків відповідно до вимог цього Закону керівники банку зобов`язані діяти на користь банку та клієнтів і зобов`язані ставити інтереси банку вище власних. Зокрема, керівники банку зобов`язані забезпечити збереження та передачу майна та документів банку при звільненні керівників з посади.

Ураховуючи наведене, Верховний суд погоджується з висновком апеляційного суду про те, що ОСОБА_1 на час перебування на посаді голови правління банку був матеріально-відповідальною особою.

Згідно із пункту сьомим розділу І Положення про інвентаризацію актів та зобов`язань, затвердженого Міністерства фінансів України наказом № 879 від 02 вересня 2014 року і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 жовтня 2014 року за № 1365/26142, проведення інвентаризації є обов`язковим у разі зміни матеріально відповідальних осіб, а інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії (робочої інвентаризаційної комісії) та у присутності матеріально відповідальної особи (пункт другий розділу II цього Положення).

Судами встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 (30 травня 2016 року) інвентаризація майна не проведена; при проведенні інвентаризації майна (14 липня 2016 року) ОСОБА_1 до складу інвентаризаційної комісії не включено.

Таким чином, суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, обґрунтовано виходили з того, що протокол засідання інвентаризаційної комісії № 1 від 14 липня 2016 року не є підставою для покладення матеріальної відповідальності на ОСОБА_1 , оскільки інвентаризація проведена з порушенням Положення про інвентаризацію актів та зобов`язань.

Доводи касаційної скарги про ОСОБА_1 не довів повернення отриманого майна банку, є безпідставними, оскільки обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві.

Інші доводи касаційної скарги також не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальних частинах судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 410 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Фідобанк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. С. Жданова
Судді:С. Ю. Бурлаков
В. М. Ігнатенко
В. М. Коротун
В. А. Стрільчук