ПОСТАНОВА

Іменем України

14 травня 2020 року м. Кропивницький

справа № 398/167/19

провадження № 22-ц/4809/546/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у складі судді Крімченко С.А. від 28 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до завідуючої Петрівської районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області Каліушко О.Ю. про визнання бездіяльності протиправною, визнання правочину несправедливим та нікчемним, визнання розпорядження неправомірним,-

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті його батька ОСОБА_2 Петрівською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області була заведена спадкова справа № 109/2005. У даній спадковій справі міститься заповіт від 25.03.2005 року складений на користь ОСОБА_3 від імені його батька, однак підписаний іншою особою. Вважає, що зазначений правочин є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам законодавства та моральним засадам суспільства. У зв`язку з цим, він звернувся до державного нотаріуса з вимогою перевірити зазначений правочин на відповідність вимогам закону та визнати його нікчемним, однак повідомленням державного нотаріусу Каліушко О.Ю. від 05.08.2014 року, йому було відмовлено. Дану відмову він оскаржив до суду, однак його скарга була залишена без розгляду та роз`яснено йому право на подання до суду позову на загальних підставах.

Вказав, що відмова державного нотаріуса вчинити зазначену нотаріальну дію є проявом бездіяльності, оскільки відповідно до п.п. 2.2 п. 2 гл.3, п.п.5.1.п.5 гл. 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, зобов`язано нотаріуса перевіряти чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам закону, а також при оформлені спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту та чинність на момент смерті заповідача.

Зазначив, що державний нотаріус не врахував, що на час складення заповіту йому було 68 років, тобто був непрацездатною дитиною свого батька, тому він не може бути позбавлений обов`язкової частки у спадщині.

Також зазначив, що до правочину від 25.03.2005 року було неправомірно вшито розпорядження про відчуження Державного акта на земельну ділянку /пай/ серії 1 КР № 00520816, зареєстрованого за №16 від 21.05.2002 року, яким володів його батько ОСОБА_2 Державний акт на земельну ділянку не є правочином та не повинен був міститись в правочині від 25.03.2005 р. Набувач по правочину - заповіту від 25.03.2005 року частково виконала його умови і шляхом шахрайства одержала право на всю земельну ділянку /пай/ його батька, а саме новий Державний акт на цю земельну ділянку серії НОМЕР_1 № 040425 від 04.07.2007 року за № 18, чим позбавлено його право на частку від спадщини, як співвласника цього нерухомого майна.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати протиправною бездіяльність завідуючої Петрівською районною державною нотаріальною конторою Кіровоградської області Каліушко О.Ю. при розгляді його заяви вчинити нотаріальну дію; визнати несправедливим правочин , складений від імені його батька ОСОБА_2 , та який був підписаний іншою особою 25.03.2005 року, визнати заповіт від 25.03.2005 року нікчемним та застосувати наслідків недійсності правочину; визнати розпорядження про включення в зміст правочину від 25.03.2005 р. Державного акта на земельну ділянку (пай) серії 1 КР № 00520816, зареєстрованого за №16 від 21.05.2002 року, який належав ОСОБА_2 неправомірним, недійсним та несправедливим; в рішенні суду зазначити ким були порушені, невизнані його, тобто позивача, права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Під час розгляду справи, позивач подав до суду письмове обґрунтування позовних вимог про необхідність перевірити на відповідність моральних засад суспільства та встановити в рішенні суду, що заповіт від 25.03.2005 року, як акт розпорядження майном і одночасно правочин, складений в порушення норм моралі, є несправедливим. На момент складання заповіту і на момент відкриття спадщини йому було 68 років і він був непрацездатною дитиною свого батька. Набувач по правочину - заповіту від 25.03.2005 року оформила в обхід нотаріуса Державний акт на всю земельну ділянку. Заповіт складено з недотриманням форми, в заповіті не роз`яснено зміст ст. 13 ч.ч. 2,3,4; ст. 27 ч. 1 , ст. 203 ч.ч. 1,6; ч. 5 ст. 216, ч.2 ст. 228 , ст. 1242 ч. 2, ст. 1257 ч. 1 ЦК України. Не взято до уваги і не роз`яснено престарілому спадкодавцю, батькові позивача, якому було 95 років, що ним особисто 15 місяців тому , а саме 18.11.2003 року, було складено заповіт на свого сина ОСОБА_1 та новий заповіт від 25.03.2005 року може порушити права іншої особи з наміром завдати їй шкоди, заборона чого передбачена ч.3 ст. 13 ЦК України.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть, виданим Червонокостянтинівською сільською радою Петрівського району Кіровоградської області /а.с. 116/.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с.8, а.с.115/.

Після смерті ОСОБА_2 в Петрівській державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа №109 від 12 квітня 2005 року /а.с.109-123/.

Як видно із копії спадкової справи № 109/2005 року, із заявами про прийняття спадщини після смерті спадкодавця ОСОБА_2 звернулися ОСОБА_3 , яка є дочкою спадкодавця, та ОСОБА_1 .

Згідно довідки від 07.11.2005 року №829, виданої виконкомом Червоноконстянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та до дня своєї смерті проживав і був зареєстрований в с.Новопетрівка Петрівського району Кіровоградської області. З 10.04.2005 року по теперішній час за даною адресою ніхто не проживає і не зареєстрований. Померлому на праві власності належить наступне майно: жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Новопетрівка Петрівського району Кіровоградської області та земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 10,16 га ( Державний акт серія КР №0052080). Від імені померлого сільською радою посвідчувався заповіт, р.н. №21 від 25.03.2005 року /а.с. 117/.

В матеріалах спадкової справи міститься заповіт від 18.11.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Петрівського районного нотаріального округу Каліушко О.Є., за яким усе своє майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 та заповіт від 25.03.2005 року, посвідчений секретарем Червоноконстянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області Ушаковою Н.М., за яким усе своє майно ОСОБА_2 заповів ОСОБА_3 /а.с. 118, 119/.

Також в матеріалах спадкової справи є Державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_3 КР № 005208, виданий на ім`я ОСОБА_2 , згідно якого йому передана у приватну власність земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 10,16 га на території Червоноконстянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області та свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_2 .

26 липня 2014 року позивач звертався до Петрівської районної державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив визнати заповіт від 25 березня 2005 року нікчемним, оскільки на час його складання йому було 68 років та був непрацездатною дитиною померлого ОСОБА_2 , що суперечить ч. 6 ст. 203 ЦК України, а також просив роз`яснити спадкоємиці за даним заповітом, що спадкування має здійснюватися за законом.

Розглянувши вказану заяву, 05 серпня 2014 року за № 652/02-14 завідуючою Петрівської районної державної нотаріальної контори Каліушко О.Ю. було направлено лист на адресу ОСОБА_1 , в якому роз`яснено положення ст. 1254 ЦК України, а також зазначено, що в тексті заповіту умов, які суперечать закону або моральним засадам суспільства, немає. Нікчемність заповіту визнається судом. Крім того, його повідомлено про те, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій була винесена 26 червня 2006 року, в якій роз`яснено право ОСОБА_1 на обов`язкову частку та на оскарження постанови до суду.

Предметом спору є бездіяльність нотаріуса щодо визнання заповіту нікчемним.

Згідно ч.ч.1, 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно положення ст. 49 цього Закону (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо:

1) вчинення такої дії суперечить законодавству України;

2) не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії;

3) дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії;

4) є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства;

5) з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень;

6) правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності;

7) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення;

8) особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням;

9) в інших випадках, передбачених цим законом.

Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Частиною 3 ст. 47 Закону України «Про нотаріат» визначено, для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Статтею 69 цього Закону передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця , наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини , склад спадкового майна. Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Відповідно до п.п.5.1 п. 5 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє в його прийомі.

Пунктом 2 глави 3 Порядку визначено вимоги до змісту заповіту.

Відповідно до п.2.1. нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать вимогам законодавства. Згідно п.п. 2.6. умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно частини 1 статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною 4 статтею 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа, у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Як убачається з матеріалів справи, заповіт складений 25 березня 2005 року о 9 годині 10 хвилин у письмовій формі від імені ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що заповідач був слабкого здоров`я та зору, власноручно розписатися не міг, то за його особистим проханням та за його дорученням в його присутності, в присутності секретаря сільської ради ОСОБА_4 Н ОСОБА_5 . та в присутності свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , текст цього заповіту власноручно підписаний ОСОБА_8 та посвідчений секретарем Червонокостянтинівської сільської ради Петрівського району Кіровоградської області Ушаковою Н.М.

Також, заповідачу роз`яснено зміст статей 207, 1233-1236, 1241, 1247, 1248, 1253, 1254 ЦК України.

У тексті заповіту умови, які суперечать закону або моральним засадам суспільства, відсутні.

Отже, зазначений заповіт складено особою, яка мала на це право та відповідає вимогам закону щодо його форми та посвідчення. Посилання позивача на те, що при складанні заповіту від 25.03.2005 року йому було 68 років і він був непрацездатною дитиною свого батька, у зв`язку з чим має право на обов`язкову частку у спадковому майні не є підставою вважати вказаний заповіт нікчемним, в розумінні ст. 1257 ЦК України.

Крім того, право на обов`язкову частку у спадщині врегульовано статтею 1241 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, визначений статтею 1241 ЦК України є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Відповідно до пункту 5.9 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України право на обов`язкову частку у спадщині виникає у спадкоємця, передбаченого частиною першою статті 1241 ЦК України, у випадках, якщо у заповіті містяться положення про усунення його від спадкування або цьому спадкоємцеві заповідана частка спадщини, яка є меншою від належної йому обов`язкової частки. Право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 ЦК України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині.

Отже, в незалежності від наявності заповіту від 25 березня 2005 року, відповідно до якого, ОСОБА_2 усе своє майно заповів ОСОБА_3 , позивач має право на обов`язкову частку у спадщині у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом.

Разом з тим, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26 червня 2006 року позивачу було роз`яснено право на обов`язкову частку.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2020 року.

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський О.І. Чельник