ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3948/20 Справа № 210/6682/19 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року, яке постановлено суддею Сільченко В.Є. в м. Кривому Розі Дніпропетровської відомості щодо дати складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 104 325 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 10 серпня 2009 року позивачу було первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, з яких 15% по Хозл та 10% по туговухості, безстроково.

Рішенням Дзержинським районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»)на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв ОСОБА_4 , просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 25 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

На думку апелянта судом не взято до уваги, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач постійно відчуває дискомфорт через задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, періодичний головний біль, біль у грудній клітці, зниження слуху, шум у вухах. Додаткових моральних страждань позивач зазнав у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходження курсів лікування, огляду МСЕК, дані негативні явища з`явились в житті позивача у віці 57 років. Все це постійно і негативно позначалося та позначається на душевному та фізичному станах позивача, який не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, пройдені курси лікування не надали належного ефекту, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань.

У відзиві на апеляційну скаргу представника позивача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим та таким, що не підлягає скасуванню, а апеляційна скарга підлягає залишенню без залдоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву відповідача на апеляційну скаргу представника позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач з 12 січня 1979 року по 16 вересня 1982 року працював оператором управління на стані гарячої прокатки в гірничо транспортному цеху, з 20 вересня 1982 року по 01 червня 1987 року водієм автосамосвалів усіх типів і вантажлпідйомностей по вивозу руди і пустих порід із кар`єру на заводі «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 01 червня 1987 року звільнений на підставі п. «5» ст. 36 КЗпП України (а.с. 27-31)

З п. 16 Акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 30 червня 2009 року встановлено, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок праці на підприємстві відповідача, де він виконував роботи в кар`єрі більше 70% робочої зміни, під час праці мавших місце випадків порушення нормативного провітрювання і не застосування комплексу пилоподавлення, запиленість повітря робочої зони перевищувала ГДК (а.с. 12-14).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є запиленість повітря робочої зони та шуму, що перебільшував ГДК (а.с. 14).

Згідно п. 19 Акту особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, є, адміністрація відповідача, яка порушила ст. 153 КЗпП України (а.с. 14).

Відповідно до висновку МСЕК від 10 серпня 2009 року позивачу первинно встановлено 25% втрати професійної працездатності, з яких 15% - по Хозл та 10% - по туговухості, безстроково (а.с. 10-11).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену йому моральну шкоду у зв`язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

Однак, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд не в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, не в повній мірі враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, який погіршується, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вбачається з матеріалів справи, працюючи в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача, позивач втратив 25% професійної працездатності, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач постійно відчуває дискомфорт через задишку при незначному фізичному навантаженні, сухий кашель, періодичний головний біль, біль у грудній клітці, зниження слуху, шум у вухах. Додаткових моральних страждань позивач зазнав у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходження курсів лікування, огляду МСЕК, дані негативні явища з`явились в житті позивача у віці 57 років. Все це постійно і негативно позначалося та позначається на душевному та фізичному станах позивача, який не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у його житті є довготривалими, пройдені курси лікування не надали належного ефекту, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, тривалість його праці на підприємстві відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», відсоток втрати професійної працездатності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і збільшити його з 25 000 гривень до 55 000 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 25 000 грн. до 55 000 (п`ятдесят п`ять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуючий:

Судді: