Справа № 760/3965/19 Головуючий в суді І інстанції Литвинова І.В.
Провадження № 22ц-824/1964/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

19 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Іванової І.В. та Матвієнко Ю.О.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 26 серпня 2016 року між ним та ТОВ «Оксі Таксі» укладено договір оренди автомобіля, за яким він передав ТОВ «Оксі Таксі» у строкове платне користування належний йому автомобіль марки «Nissan» модель «LEAF S» 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , і 26 серпня 2016 року між сторонами було складено акт про передачу ним зазначеного автомобіля.

Зазначає, що відповідно до умов цього договору строк оренди складає один рік з моменту прийому-передачі майна, при цьому термін оренди може бути продовжений або скорочений за взаємною згодою сторін.

Однак, не дивлячись на закінчення строку дії договору оренди 26 серпня 2017 року, відповідач повернув його автомобіль лише 23 лютого 2018 року, через що просить суд стягнути з відповідача на його користь неустойку за невчасне повернення орендованого автомобіля в розмірі 131 209, 73 грн.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ТОВ «Оксі Таксі» на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення повернення орендованого автомобіля у розмірі 131 209, 73 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник ТОВ «Оксі Таксі» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевим судом не враховано тих обставин, що сторонами у справі було досягнуто усно згоди про розірвання договору починаючи з 23 лютого 2018 року і ТОВ «Оксі Таксі» вчасно саме в цей день повернуло позивачу його автомобіль та, що до січня 2018 року позивач не звертався до товариства з вимогою повернути авто, при цьому відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку дії договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором, через що вважає висновок суду про наявність підстав для задоволення позову необґрунтованим.

У свою чергу, ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якій погоджується із висновками суду першої інстанції, вказує зокрема на те, що п. 1.3 укладеного між сторонами договору визначено, що орендар зобов`язується повернути автомобіль орендодавцю по закінченню терміну дії даного договору, а відповідно до п. 4.1 цього договору термін оренди складає один рік з моменту прийому-передачі майна за актом прийому-передачі, натомість між сторонами не було узгоджено пролонгацію цього договору, додаткових угод також укладено не було, через що, на його думку, відповідач зобов`язаний був повернути автомобіль одразу після закінчення строку дії договору, тобто після 26 серпня 2017 року, натомість відповідач продовжував ним користуватися та повернув його лише 23 лютого 2018 року, тому, на його думку, відповідач зобов`язаний виплатити йому неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ст. 785 ЦК України. Також вказує, що після закінчення строку дії вказаного договору оренди автомобіля він дійсно приймав від відповідача кошти, однак вважає їх не орендними платежами, а неустойкою, на яку має право згідно із ст. 785 ЦК України, через що просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд виходив із того, що відповідач у встановлені договором і законом строки не повернув об`єкт оренди позивачу за актом прийому-передачі та вважав доведеним факт порушення ним умов договору та чинного законодавства щодо повернення орендованого майна, через що дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, тобто з моменту закінчення строку дії договору до моменту фактичного повернення орендованого автомобіля, у розмірі 131 209, 73 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Оксі Таксі» укладено договір оренди автомобіля (а.с.9).

Відповідно до п. 1.1. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування належний орендодавцю автомобіль марки «Nissan» модель «LEAF S» 2013 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

26 серпня 2016 року між сторонами було складено акт про передання орендодавцем зазначеного автомобіля орендареві (а.с.10).

Відповідно до п. 4.1. договору термін оренди складає один рік з моменту прийому-передачі майна за актом прийому-передачі.

Пунктом 4.2. договору визначено, що термін оренди може бути продовжений або скорочений за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 8.1 цього договору, автомобіль повинен бути повернутий орендодавцю в триденний термін з моменту закінчення терміну оренди за п. 4 даного договору або у разі його дострокового розірвання чи припинення дії відповідно до умов даного договору та діючого законодавства.

Відповідно до п. 8.3 договору, повернення автомобіля відбувається за актом прийому-передачі.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль був повернутий орендодавцю 23 лютого 2018 року на підставі акту прийому-передачі (а.с.4).

З матеріалів справи також вбачається, що ТОВ «Оксі Таксі» після закінчення строку дії договору 26 серпня 2017 року продовжувало користуватися орендованим автомобілем та сплачувати ОСОБА_1 орендну плату за користування ним, а саме: 07 вересня 2017 року - 11 597, 12 грн., 05 жовтня 2017 року - 11781, 65 грн., 09 листопада 2017 року - 12322, 81 грн., 19 грудня 2017 року - 12446, 91 грн., з призначенням платежу «орендна плата авто» (а.с.43-46).

Згідно із статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його укладення стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК України у разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюються або припиняються з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ст.763, 764 ЦК України договір найму (оренди) укладається на строк, встановлений договором; якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ч.ч.1,2 ст. 782 ЦК України).

Згідно із частиною першою 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналіз вищевказаних положень закону дає підстави стверджувати, що обов`язок орендаря повернути орендодавцеві орендоване приміщення пов`язується із припиненням дії договору або відмови орендодавця від договору найму.

Положеннями частини другої статті 785 ЦК України визначено, що у разі якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Чинним законодавством України презюмується добросовісне користування сторонами правочину своїми правами та обов`язками.

Згідно із п. 4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» № 12 від 29 травня 2013 року, зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 , після закінчення 26 серпня 2017 року строку дії укладеного між сторонами договору оренди автомобіля, не заявив відповідачу свою відмову від пролонгації дії договору, будь-яких належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 пред`являв відповідачу вимогу щодо повернення автомобіля раніше 23 лютого 2018 року (дня фактичного повернення автомобіля на підставі акта прийому-передачі), у матеріалах справи відсутні, як і відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 заперечував проти подальшого користування ТОВ «Оксі Таксі» цим авто у строк з серпня 2017 року по лютий 2018 року, при цьому, колегія суддів бере до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 продовжував отримувати кошти в рахунок оплати за користування автомобілем від ТОВ «Оксі Таксі», що не заперечується позивачем і чого судом першої інстанції не було враховано.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вищевказаних вимог Закону не врахував, та не взяв до уваги, що оскільки позивач після закінчення строку дії укладеного між сторонами договору оренди автомобіля не пред`явив вимоги щодо повернення спірного автомобіля відповідно до умов договору та положень ст. 782 ЦК України, будь-яких претензій чи заперечень стосовно пролонгації вказаного договору оренди не заявляв і продовжував отримувати орендні платежі за користування його автомобілем ТОВ «Оксі Таксі» в розмірі встановленому договором оренди, а відповідно до закону України презюмується добросовісне користування сторонами правочину своїми правами та обов`язками, і повернення позивачу автомобіля відбулося у відповідності до вимог Закону та договору шляхом підписання акту прийому-передачі 23 лютого 2018 року, будь-яких доказів наявності перешкод прийняти орендоване майно та підписати акт прийому-передачі майна у строк до 23 лютого 2018 року, які б не залежали від волі позивача чи були зумовлені протиправною поведінкою відповідача, ОСОБА_1 надано не було і позовні вимоги не підтверджені належними, достатніми і допустимими доказами.

Посилання ОСОБА_1 на те, що пролонгація укладеного між сторонами договору оренди автомобіля мала відбуватися шляхом підписання сторонами додаткових угод, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки до закінчення строку дії договору будь-яких заперечень орендодавця щодо поновлення договору на новий строк не було, і відповідно до положень ЦК України, якщо сторони не заявили заперечень щодо продовження дії договору, і сторони фактично продовжують виконувати його умови, то він вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, і для продовження його дії не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Доводи ОСОБА_1 про те, що прийняті ним від ТОВ «Оксі Таксі» платежі він вважає не орендними, а неустойкою відповідно до ст. 785 ЦК України, колегія суддів теж вважає формальними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах Закону і спростовуються матеріалами справи.

Разом з тим, посилання сторін на обставини правовідносин ТОВ «Оксіжен Груп» та ОСОБА_1 з приводу купівлі-продажу автомобіля Nissan Leaf S, який також є предметом договору оренди між ОСОБА_1 та ТОВ «Оксі Таксі» від 26 серпня 2016 року, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки вказані обставини не є предметом розгляду цієї справи та у даному випадку не мають правового значення для вирішення даного спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259, 369, 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 09 вересня 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Оксі Таксі» (код ЄДРПОУ - 40300986) 1968 грн. 15 коп. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: