Справа № 214/8327/19
4-с/214/6/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Попова В.В.,

при секретарі Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВВ БУДСЕРВІС» на бездіяльність головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Байбікової Олени Леонідівни та на постанову про закінчення виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

Директор ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» звернулась до суду із зазначеною скаргою, в якій просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Байбікової О.Л. щодо не накладення арешту на транспортний засіб вантажний автомобіль марки «ЗИЛ НОМЕР_1 автокран ДО 10 Т-С», 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , р/н НОМЕР_5 , а також неправомірною винесену 23 жовтня 2019 року постанову про закінчення виконавчого провадження №60036658, яку разом з тим просить скасувати. В обґрунтування скарги зазначено, що 10 травня 2019 року рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було задоволено позов ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» до, зокрема, ОСОБА_1 та ухвалено витребувати у останнього вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 133 НОМЕР_6 автокран - ДО 10 Т-С», 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , р/н НОМЕР_5 , зобов`язавши його повернути вказаний транспортний засіб ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» як законному власникові. 03 вересня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області був виданий виконавчий лист, із заявою про прийняття якого до виконання представник ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» звернувся до Центрально-Міського ВДВС у м. Кривому Розі. Так, 11 вересня 2019 року постановою головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Байбікової О.Л. було відкрито виконавче провадження №60036658 з приводу виконання вказаного виконавчого листа. Однак, 31 жовтня 2019 року під час ознайомлення представника ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» з матеріалами виконавчого провадження стало відомо, що постановою від 23.10.2019 року головний державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Байбікова О.Л. з посиланням на положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» закінчила виконавче провадження №60036658. Проте, таке рішення державного виконавця заявник вважає неправомірним, оскільки рішення про витребування майна має майновий характер, у зв`язку з чим державний виконавець не мала права закінчувати виконавче провадження на підставі ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім того, зазначено, що при зверненні до виконавчої служби із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа, представник ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» просив державного виконавця накласти арешт та заборону відчуження вказаного вище транспортного засобу, що державним виконавцем зроблено не було.

Представник заявника у судове засідання надав письмову заяву, в якій скаргу підтримав, просив задовольнити та розглянути за його відсутності.

Головний державний виконавець Байбікова О.Л. у судове засідання не з`явилась, але надала до суду заперечення на скаргу, в якій не погодилась із вимогами скарги, просила у задоволенні скарги відмовити. Зазначила, що 11 вересня 2019 року нею була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №60036658 та надано боржнику строк для виконання рішення суду протягом 10 робочих днів, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження. Так, у ході виконання виконавчого провадження нею відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації проведення виконавчих дій було здійснено заходи примусового виконання рішення, а саме винесена постанова про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.09.2019 року у розмірі 8346 грн. та постанова про витрати виконавчого провадження у розмірі 264 грн. 50 коп. 27 вересня 2019 року була здійснена перевірка виконання божником рішення за його місцем проживання, про що було складено акт. Оскільки боржником рішення суду не було виконано, нею відповідно до вимог ст.ст. 63, 75 закону України «Про виконавче провадження» 30 вересня 2019 року була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 1700 грн. та зобов`язано боржника виконати рішення протягом 10 робочих днів, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. 17 жовтня 2019 року була здійснена повторна перевірка виконання боржником рішення суду, про що також було складено відповідний акт. У зв`язку з тим, що боржником рішення суду не було виконано 18 жовтня 2019 року постановою на нього знову було накладено штраф у розмірі 3400 грн. Таким чином, керуючись положеннями ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до вимог п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого документа, а 24 жовтня 2019 року на адресу Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було направлено подання в порядку ст.ст. 214, 382 КПК України для вжиття заходів для забезпечення виконання виконавчого провадження. Відтак, враховуючи викладене, головний державний виконавець вважає, що нею неупереджено, ефективно, своєчасно здійснено всі необхідні виконавчі дії.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, 11 вересня 2019 року головним державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Байбіковою О.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60036658, з приводу примусового виконання виконавчого листа №214/7156/14-ц, виданого 10 травня 2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про витребування у ОСОБА_1 вантажного автомобіля марки «ЗИЛ 133 НОМЕР_6 автокран - ДО 10 Т-С», 1988 року випуску, світло-синього кольору, шасі НОМЕР_2 , двигун НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , р/н НОМЕР_5 , зобов`язавши останнього повернути вказаний транспортний засіб ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» як законному власникові, а також постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 8346 грн. та витрат виконавчого провадження у розмірі 264 грн. 50 коп., які згідно супровідних листів були направлені сторонам виконавчого провадження (а.с.29-35).

27 вересня 2019 року та 17 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Байбіковою О.Л. були складені акти, якими встановлено, що виходом за адресою мешкання боржника: АДРЕСА_1 , вдома нікого не було, двері ніхто не відчинив, транспортного засобу у дворі виявлено не було (а.с.37, 43).

30 вересня 2019 року та 18 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Байбіковою О.Л. у зв`язку з невиконанням боржником рішення суду було винесено постанови про накладення на боржника штрафу у розмірі 1700 грн. та у розмірі 3400 грн. відповідно, копії яких згідно супровідних листів були направлені боржнику (а.с.40-46).

23 жовтня 2019 року головним державним виконавцем Байбіковою О.Л. з посиланням на положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №60036658 (а.с.47-48), а 24 жовтня 2019 року на адресу Криворізького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було направлено подання в порядку ст.ст. 214, 382 КПК України для вжиття заходів для забезпечення виконання виконавчого провадження щодо притягнення до кримінального відповідальності ОСОБА_1 за невиконання рішення суду (а.с.50-51).

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналогічне положення міститься у приписах ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», а саме, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як убачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2019 року, головний державний виконавець під час її винесення посилалась на положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», що відносяться до розділу VІІІ зазначеного Закону щодо виконання рішень немайнового характеру, однак з таким посиланням суд не може погодитись, вважаючи, що рішення про витребування майна є рішенням майнового характеру з огляду на позиції Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.02.2019 року у справі №907/9/17, Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладену в ухвалі від 04.03.2019 року у справі №923/441/18 та положення постанови пленуму ВССУ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно з якими зазначено наступне.

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до змісту ч. 2 ст. 6 цього Закону у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування вартістю майна.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатись у ціні заявленого позову, а судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Окрім того, згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, на підставі чого, позовні вимоги про витребування майна у розумінні змісту даної статті також є майновою вимогою.

Разом з тим, ВССУ у постанові Пленуму від 17.10.2014 року №10 «Про застосування законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснив, що до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочину) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК), тоді як п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про визнання права власності на майно або витребування майна, що мають майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку, що головний державний виконавець виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження помилково посилалась на положення ч. 3 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», що відносяться до розділу VІІІ зазначеного Закону щодо виконання рішень саме немайнового характеру.

Між тим, суд також зауважує, що ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, в матеріалах справи, а також матеріалах доданих головним державним виконавцем до заперечень проти скарги відсутні докази надсилання боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням, так само як і відсутні докази її отримання боржником, а також докази отримання боржником викликів державного виконавця, тощо, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчать про обізнаність боржника щодо існування вказаного виконавчого провадження та його навмисне чи інше свідоме невиконання рішення суду.

Стосовно вимоги скарги щодо визнання неправомірною бездіяльність головного державного виконавця щодо не накладення арешту на транспортний засіб, суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Між тим, згідно ч. 8 ст. ст. 158 ЦПК України якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Так, як убачається з матеріалів справи, рішення суду про витребування майна набрало законної сили 19 червня 2019 року, відтак заходи забезпечення позову мали продовжувати дію до 17 вересня 2019 року, однак за заявою стягувача ТзОВ «ТВВ БУДСЕРВІС» 11 вересня 2019 року головним державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, на підставі чого заходи забезпечення позову арешт майна має діяти до повного виконання судового рішення, у зв`язку з чим відсутня необхідність повторного накладення арешту.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТВВ БУДСЕРВІС» задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Байбікової Олени Леонідівни щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2019 року у ВП №60036658.

Скасувати постанову головного державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Байбікової Олени Леонідівни про закінчення виконавчого провадження від 23.10.2019 року у ВП №60036658.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Попов.