КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 755/16731/19 Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/5128/2020 Доповідач: Гаращенко Д. Р.

06 квітня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати в цивільних справах Київського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді Гаращенка Д. Р.

суддів Невідомої Т. О., Пікуль А. А.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року про повернення позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Мега-Сіті 19-А" про визнання факту правовідносин із надання житлово-комунальних послуг населенню між відповідачем та позивачем; зобов`язання відповідача припинити зловживання своїми правами; перерахування надмірної плати за житлово-комунальні послуги.

Відповідно до предмету позову, позивач просив визнати юридичний факт наявності між відповідачем та позивачем правовідносин із надання житлово-комунальних послуг населенню в жилих будинках, зокрема утримання жилих будинків та прибудинкової території, користування електричною енергією для населення;

Визнати факт неправомірного використання з боку ОСББ «Мега-Сіті 19-А» своїх прав у спосіб, що спричиняє зловживання його монопольним становищем, суперечить моральним засадам суспільства та державній політиці у сфері житлово-комунальних послуг;

Зобов`язати ОСББ «Мега-Сіті 19-А» припинити зловживання своїми правами, зокрема припиняти, надавати не в повному обсязі та (або) неналежної якості житлово-комунальні послуги позивачеві, примушувати споживати послуги в обсязі більшому, ніж бажає позивач, завищувати вартість послуг проти фактично наданого обсягу послуг та тарифів, встановлених законодавством України;

Зобов`язати ОСББ «Мега-Сіті 19-А» перерахувати надмірну плату за житлово-комунальні послуги, надані позивачеві упродовж листопад 2017 року - жовтень 2019 року, відповідно до фактично наданого обсягу послуг та згідно з тарифами, встановленими законодавством України і повернути позивачеві надмірно стягненні з позивача кошти в розмірі 5994,37 грн.»

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 4 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Апелянт вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою оскільки судом першої інстанції було неповно та неправильно встановлено обставини які мають значення для справи, порушено норми процесуального права.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 , зазначаючи, що зі змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються в позовному провадженні та в порядку окремого провадження.

Суд першої інстанції вважав об`єднання цих вимог в одному провадженні недопустимим в силу положень цивільного процесуального законодавства, оскільки передбачає інший порядок розгляду такої категорії справ та дотримання певної форми звернення з такими вимогами до суду, що зумовлює застосування положень п. 2 ч.4 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки вважає, що він зроблений з помилковим розумінням норм процесуального закону.

Згідно ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Таким чином, нормою процесуального права закріплено право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.

Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Колегія суддів встановила, що вимоги заявлені позивачем не розглядаються в порядку різного судочинства та не відносяться до виключної підсудності різних судів.

Частина 6 ст. 188 ЦПК України зазначає, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.

Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.

Посилання суду першої інстанції на те, що за змістом заявлених позовних вимог позивачем одночасно з вимогами немайнового характеру, які підлягають розгляду в порядку позовного провадження (Зобов`язання ОСББ «Мега-Сіті 19а» припинити зловживання своїми правами, зокрема припиняти, надавати не в повному обсязі та (або) неналежної якості житлово-комунальні послуги позивачеві, примушувати споживати послуги в обсязі більшому, ніж бажає позивач, послуги позивачеві, примушувати споживати послуги в обсязі більшому, ніж бажає позивач, завищувати вартість послуг проти фактично наданого обсягу послуг та тарифів, встановлених законодавством України; Зобов`язання ОСББ «Мега-Сіті 19а» перерахувати надмірну плату за житлово-комунальні послуги, надані позивачеві упродовж листопад 2017 року - жовтень 2019 року, відповідно до фактично наданого обсягу послуг та згідно з тарифами, встановленими законодавством України, і повернути позивачеві надмірно стягненні з позивача кошти в розмірі 5994,37 грн.), заявлено вимогу про визнання юридичного факту, яка розглядається в порядку окремого провадження, не перешкоджає розгляду цих вимог в одному провадженні.

Колегія суддів вважає, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають

із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а

також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких

справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Посилання суду першої інстанції на ч. 4 п. 2 ст. 185 ЦПК України в якій зазначено, що заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу) не приймається колегією суддів, оскільки у даному випадку позивач об'єднав в одному позові вимоги позовного та окремого провадження, що не є процесуальним порушенням.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24.10.2019 скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду з підстав визначених ч. 1 п. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль