СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/109/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді Бабич Н.Д.. за участю секретаря судового засідання Волошина А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань, в місті Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Д.І., боржник: Національний антикорупційний портал "Антикор" під час виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

08.04.2020 року до суду від ОСОБА_1 надійшла скарга на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Д.І.

Скаргу обгрунтовано тим, що підставою для винесення повідомлення про поверненя виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.03.2020 р. державним виконавцем було зазначено невідповідність виконавчого документа вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутність ІПН стягувача та код ЄДРПОУ відповідача. Скаржник вважає, що вказане повідомлення є незаконним, просить суд скасувати дане повідомлення, визнати дії протиправними та зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження.

В судове засідання призначене на 13.05.2020 заявник та державний виконавець не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені у встановленому законом порядку. Державний виконавець відзив на скаргу не надав.

Суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України провести розгляд справи без участі заявника та державного виконавця, оскільки згідно вимог ст.450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст.257 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правові норми із наведенням мотивів їх застосування.

13.11.2019 року Святошинським районним судом м.Києва ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного порталу "Антикор" про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірних відомостей та відшкодування моральної шкоди.

16.12.2019 року Святошинським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 759/19345/19 про стягнення солідарно з Національного антикорупційного порталу «Антикор», веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріною Д.І. винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.03.2020 р .на підставі п.6 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки у виконавчому документі відсутні дані про ІПН стягувача та код ЄДРПОУ відповідача.

Так, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII).

Частиною першою статті 4 Закону № 1404-VIII встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

При цьому частиною четвертою статті 4 Закону № 1404-VIII передбачено випадки, за яких виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, зокрема якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону чи якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункти 6 і 10).

Примусове виконання рішень у даних категоріях справ покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) (частина перша, друга статті 5 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (частини перша, третя статті 24 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відсутність у виконавчому документі реєстраційного номера облікової картки платника податків стягувача та коду ЄДРПОУ відповідача не є підставою для повернення виконавчого документа, оскільки згідно пункту 3 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Тобто, у разі незазначення індивідуального ідентифікаційного номера (реєстраційного номера облікової картки платника податків) у рішенні суду (виконавчому листі) державний виконавець може самостійно звернутися до відповідного державного органу державної податкової служби із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника.

Таким чином відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного коду стягувача та коду ЄДРПОУ відповідача не є підставою для повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, такої позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 22.08.2018 року по справі № 471/283/17-ц (провадження 61-331св18) за участю: заявник - публічне акціонерне товариство Державний ощадний банк України; суб`єкт оскарження - державний виконавець Братського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Аналізуючи зазначені обставини, враховуючи вимоги про обовязковість виконання судових рішень, суд приходить до висновку, що доводи скаржника є обґрунтованими, у звязку з чим скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Д.І., боржник: Національний антикорупційний портал "Антикор" під час виконання рішення Святошинського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року, - задовольнити.

Визнати дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріної Д.І., при винесенні повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.03.2020 р. неправомірними.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 02.03.2020 р., винесене головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Гуріною Д.І., щодо виконавчого листа від 16.12.2019 року виданого Святошинським районним судом міста Києва № 759/19345/19 про стягнення солідарно з Національного антикорупційного порталу «Антикор», веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 кошти за завдану моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України

Суддя Н.Д. Бабич