Справа № 761/6188/19
Провадження № 2/761/953/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Мальцева Д.О.

при секретарі: Чугаєва І.В.

за участю:

представник позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ГУ ДФС у м. Києві, ГУ ДКС України у м. Києві, треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Перша київська державна нотаріальна контора, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва про визнання права власності на Ѕ частку квартири та зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління державної фіскальної служби у м. Києві, Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, згідно з яким просила: визнати за нею право власності на Ѕ частку спірної квартири АДРЕСА_1 ; зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , зареєстрований у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером 1450638 від 09.11.2004 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були співвласниками в рівних частках квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору міни від 21.11.1995 року.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

У зв`язку з цим, позивач, як спадкоємець першої черги за законом, у встановлений законом строк звернулися до нотаріуса з заявою про прийняття вищезазначеної спадщини.

Також, 09.02.2018 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії . постанова мотивована тим, що за даними інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна виявлено обтяження спірної квартири арештом, який накладено (зареєстровано) на підставі постанови б/н від 26.04.2002р. слідчим управлінням ГУ МВС України у м.Києві.

Крім того, у реєстрі зазначено, що нібито власником усієї квартири є відповідач ОСОБА_3 , на усе майно якого і накладено арешт на забезпечення виконання можливого майбутнього вироку суду про конфіскацію майна.

Між тим, позивач вказує, що, як вбачається з офіційної відповіді Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 18.03.2016 року за № 1/1, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, станом на сьогоднішній день на виконанні у відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві не перебували та не перебувають виконавчі провадження з примусового виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2002 року у справі № 1-172/02 та ухвали Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003 року в частині конфіскації майна ОСОБА_3 .

За вказаних обставин, а також посилаючись на обмеження свого права власності на частину квартири, позивач звернулася до суду з цим позовом, який просила задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою від 16.05.2019 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

22.08.2019 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_3 .

Ухвалою від 28.08.2019 року задоволено клопотання представника позивача про витребування від Першої Київської нотаріальної контори посвідчену копію спадкової справи № 131/2014, заведену після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою від 28.08.2019 року відмовлено у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Перша Київська державна нотаріальна контора, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби ГУ у м. Києві, про зняття арешту з квартири, до спільного розгляду з первісним позовом.

15.10.2019 року на адресу суду від Першої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 131/2014 до майна, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4

11.09.2019 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому він не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

12.09.2019 року до суду надійшов відзив Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві на позовну заяву, в якому він, посилаючись на те, що Головне управління Казначейства є неналежним відповідачем у даній справі, просить відмовити у задоволенні пред`явлених до нього позовних вимог в частині стягнення судового збору.

Ухвалою від 11.11.2019 року замінено відповідача ДПІ у Шевченківському районі м. Києва його правонаступником ГУ ДФС у м. Києві.

Ухвалою від 11.11.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістили. Разом з тим, в матеріалах справи міститься клопотання Першої Київської державної нотаріальної контори про розгляд справи за відсутністю її представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Договору міни від 21.11.1995 року.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що свідчить Свідоцтво про смерть Серії № НОМЕР_3 .

З наданих до суду документів встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 в межах шестимісячного строку з часу відкриття спадщини звернулися до Першої київської державної нотаріальної контори з заявою прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4 .

При цьому, згідно наявної в матеріалах заяви позивача від 09.02.2018 року остання звернулася до Першої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири, яка належала померлому ОСОБА_4 .

Разом з тим, постановою державного нотаріуса Першої Київської державної нотаріальної контори від 09.02.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , оскільки за даними інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.02.2018 року за № 113447593 виявлено факт обтяження спірної квартири арештом, який накладено (зареєстровано) на підставі постанови без номеру від 26.04.2002 року Слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві.

Крім того, як зазначено у реєстрі, власником усієї квартири є відповідач ОСОБА_3 , на усе майно якого і накладено арешт.

В свою чергу, відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншими кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 своєї постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що в договорі міни не визначено частку кожного з власників подружжя, суд приходить до висновку, що квартира належала ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках кожному.

Між тим, відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положеннями ст. 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою.

Згідно з вимогами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1226 ЦК України передбачено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, про можливість захисту прав позивача шляхом визнання його право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 внаслідок об`єднання 1/3 частки цієї квартири, що належить йому на праві власності та набуття права на іншу 1/6 частку цієї квартири, що залишилась після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом.

Водночас, щодо вимог позивача про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 слід зазначити наступне.

Як вже зазналося вище, за даними інформації з Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 09.02.2018 року за № 113447593 спірна квартира обтяжена арештом, який накладено (зареєстровано) на підставі постанови без номеру від 26.04.2002 року Слідчим управлінням ГУ МВС України в м. Києві (реєстровий номер 1450638 від 09.11.2004 року).

Вказаний арешт було накладено на вищенаведену квартиру з метою забезпечення виконання майбутнього вироку суду про конфіскацію майна щодо ОСОБА_3 .

При цьому, у реєстрі зазначено, що власником усієї квартири є відповідач ОСОБА_3 .

Між тим, як вбачається з офіційної відповіді Відділу Державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві від 18.03.2016 року за № 1/1, згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, станом на сьогоднішній день на виконанні у відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві не перебували та не перебувають виконавчі провадження з примусового виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.11.2002 року у справі № 1-172/02 та ухвали Апеляційного суду Київської області від 26.02.2003 року в частині конфіскації майна ОСОБА_3 .

Так, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань.

Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Тобто, наявність арешту на майно за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном та власний розсуд.

Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує.

Відповідно до висновку Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі №6-26цс13, вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Крім того, як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.п. 2, 3 своєї постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У випадку безоплатної передачі майна юридичній особі ця особа також є відповідачем у справі. У спорах про зняття арешту з майна, яке є предметом застави (іпотеки) або придбано за рахунок кредиту, який не погашено, в якості третіх осіб у встановленому законом порядку залучаються заставодержатель (іпотекодержатель) або кредитор. Позови про зняття арешту з майна можуть бути пред`явлені, зокрема, коли накладено арешт на майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна.

При цьому якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. У разі якщо позивач одночасно доводить своє право власності, яке виникло, наприклад, із договору про спільну власність або таке його право не визнається чи оспорюється співвласником, то відповідно до заявлених вимог суд вирішує вимогу про зняття арешту з майна та про визнання права власності на це майно.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені по справі обставини, суд вважає, що позов позивача підлягає частковому задоволенню, адже обтяження належної йому Ѕ частки квартири за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушує права останнього як власника та перешкоджає вільному та повноцінному здійсненню нею права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Натомість, позовні вимоги в частині зняття арешту з іншої частини квартири задоволенню не підлягає, адже ОСОБА_2 не є власником вказаної частини квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 280-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ГУ ДФС у м. Києві, ГУ ДКС України у м. Києві, треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Перша київська державна нотаріальна контора, Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києва про визнання права власності на Ѕ частку квартири та зняття арешту - задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_4 ) на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 скасувавши арешт у цій частині, який зареєстрований у Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстровим номером № 1450638 від 09.11.2004р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: