Справа № 463/5738/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/811/3920/19 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «ОТП Банк», третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитних договорів недійсними, -

в с т а н о в и в:

13.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними кредитні договори №ML-601/26/2007 від 05.09.2007 року та №ML-601/41/2007 від 19.10.2007 року, укладені між Публічним Акціонерним Товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 з підстав, що такі укладені з порушенням ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що 05.09.2007 року та 19.10.2007 року уклала з відповідачем ПАТ «ОТП Банк» кредитні договори №ML-601/26/2007 та №ML-601/41/2007, за умовами яких отримала на споживчі цілі кредит в розмірі 155 701,00 та 85 260,00 швейцарських франків відповідно зі сплатою процентної ставки 10,99%. В порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», перед укладенням договорів Банк не виконав свого обов`язку щодо повідомлення позичальника у письмовій формі про умови договору, зокрема про орієнтовну сукупну вартість кредиту в абсолютному та відносному значенні, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Відтак, вважає, що наявні передбачені законом підстави для визнання таких договорів недійсними.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «ОТП Банк», третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання кредитних договорів недійсними відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процессуального права та з неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зазначає, що в момент підписання кредитних договорів, позивач був введений відповідачем в оману щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки, загальної сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредиту. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не врахував, що волевиявлення ОСОБА_1 на укладання оспорюваного договору кредиту саме на таких умовах, суперечили її дійсному волевиявленню що встановлено шляхом експертного дослідження. Судом не враховано рішення Конституційного суду України № 15-рп/2011 від 10.11.2011 року відповідно до якого держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору, оскільки для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Вважає, що висновок судово-економічної експертизи підтверджує, що під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Приховування важливої, об`єктивної та необхідної інформації від позичальника перед підписанням договору та невідповідність встановлених між сторонами у договорі умов щодо фактично встановлених з метою встановлення завищених процентів за користування кредитом та отримання прихованого прибутку, свідчить про те, що спірні кредитні договори №ML-601/26/2007 від 05.09.2007 року та №ML-601/41/2007 від 19.10.2007 року, є такими, що укладені з використанням банком нечесної підприємницької практики, що заборонено ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

27.04.2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до суду заяву за вх. № 10573, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності апелянта та його представника (а.с.70).

27.04.2020 року представник АТ «ОТП Банк» Захаркевич О.М. подав суду заяву за вх.№ 10731, у якій просив відкласти розгляд справи на інший день.

Враховуючи подані сторонами спору зави, а також тривалість розгляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів ухвалила проводити розгляд справи за відсутності сторін по наявних матеріалах справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Частиною другою статті 19 цього Закону визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Згідно із пунктом 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобов`язані у кредитному договорі, або додатку до нього, надавати позичальнику детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача. Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобов`язань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Встановлено, що 05.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-601/26/2007, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 155 701,00 швейцарських франків на споживчі цілі на строк до 05.09.2022 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 5,99 % (а.с.8).

Крім того, 19.10.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML-601/41/2007, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в розмірі 85 260,00 швейцарських франків на споживчі цілі строком до 19.10.2017 року зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом в розмірі 10,99% (а.с.13).

23.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, згідно якого останній набув право грошової вимоги до усіх боржників ПАТ «ОТП Банк», в тому числі і до ОСОБА_1 , що стверджується витягом з реєстру боргових зобов`язань (а.с.38-46).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитних договорів від 05.09.2007 року та 19.10.2007 року №ML-601/26/2007 та №ML-601/41/2007, районний суд виходив з того, що позивачем не надано належних доказів того, що при укладенні кредитних договорів Банк не повідомив її, як споживача, про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а відтак її було навмисно введено відповідачем в оману щодо обставин, які мають значення, а саме щодо істотної умови кредитного договору - ціни та абсолютного значення здорожчання кредиту та відсоткової ставки. Аналіз кредитного договору №ML-601/26/2007 від 05.09.2007 року та частини №2 до вказаного договору (а.с.8-12) та договору №ML-601/41/2007 від 19.10.2007 року та частини №2 до нього (а.с.14-17) підтверджує, що сторонами було досягнуто згоди (із зазначенням відповідних застережень) щодо предмету договору, сплати процентів за користування кредитом (фіксована та плаваюча процентна ставка), відповідальності за невиконання взятих на себе зобов`язань. Кредитний договір містить вичерпний перелік та розшифровку базових умов кредитування, зокрема і щодо валюти кредиту - швейцарський франк, та валютного курсу НБУ - офіційного обмінного курсу гривні до іноземних валют, встановлений НБУ. Пунктом 1.11 розділу 1 частини №2, що є невід`ємною частиною кредитних договорів, передбачено усі застереження щодо валюти платежів, зокрема зазначено, що підписанням цього Договору позичальник висловлює свою обізнаність з діючими Тарифами Банку та обов`язковими платежами, передбаченими чинним законодавством України. З умовами зазначеного договору та додатку до нього позивач ОСОБА_1 погодилась шляхом його підписання, жодних зауважень щодо недостатності інформації про кредитну послугу не висловлювала, умови договорів кредиту виконувала. Згідно наявних в матеріалах справи анкет-заяв фізичної особи на отримання іпотечного кредиту, підписаних позивачем ОСОБА_1 , позичальник підтвердила, що Банк надав їй в письмовій формі та в повному обсязі інформацію, передбачену п.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005 року (а.с.112-114,123-125). Крім того, згідно долученої до матеріалів справи копії інформаційного листка «Умови кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)», підписаного ОСОБА_1 31.08.2007 року, вбачається, що Банк ознайомив її в письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)», а також надав їй інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту (Додаток №1), наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування (а.с.115-116,126-129). Позивач з власної ініціативи звернулася за отриманням кредиту в іноземній валюті до вільно обраного ним банку, а саме ПАТ «ОТП Банк», договори споживчого кредиту підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення договору позивач не заявляла додаткових вимог щодо умов спірних договорів, не скористалася правом на відкликання згоди на укладення договору та в подальшому виконував їх умови - сплачувала кредитні кошти, тобто визнала умови договору. Згідно висновку експертів №369/18 від 28.09.2018 року, прийнятого за результатами проведення комісійної судово-економічної експертизи «… В межах наявних та представлених для експертизи документів, не видається за можливе дослідити та дати відповідь на поставлені перед експертами питання» (а.с.167-212). Тобто, позивачем не доведено належними доказами, що оспорювані договори було укладено з порушенням ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

З таким висновком суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України у справі № 6-1341цс15 від 02 грудня 2015 року за змістом статей 11,18 Закону України «Про захист пав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якмими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю,виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець,виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору , таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення,що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки, тощо.

У справі, яка переглядається, суд встановив, що спірні кредитні договори підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачці документи, які передували укладенню кредитних договорів, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до оспорюваних кредитних договорів, які підписані позивачем, міститься повна інформація щодо умов кредитування.

Крім того, як вбачається зі змісту ухвали Личаківського районного суду м. Львова від 18 березня 2018 року, якою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 1312/4315/12, виданого Личаківським районним судом 29.01.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-601/26/200705.09.2007 року (оспорюваним) на загальну суму 3923943,28 грн. (а.с. 1-2,6, том 2).

З клопотання, поданого 27.04.2020 року суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_1 - адвокатом Жук Р.С. за вх.№ 10573 вбачається, що на 22 травня 2020 року ДП «Сетам» в порядку виконання рішення Личаківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-601/26/200705.09.2007 року в сумі 3923943,38 грн. призначено торги з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 за стартовою ціною 518703,20 грн.

Наведене дає підстави зробити висновок, що за кредитним договором № ML-601/26/200705.09.2007 року, який просить визнати недійсним позичальник ОСОБА_1 , є таке, що набрало законної сили, рішення Личаківського районного суду м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 в користь ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором № ML-601/26/200705.09.2007 року на загальну суму 3923943,28 грн, а відтак питання про відповідність зазначеного кредитного договору вимогам закону вже було предметом розгляду у зазначеній справі.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду міста Львова від 21 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.05.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.