Житомирський апеляційний суд
Справа №273/2088/19 Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №273/2088/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Михалюка О.П. у м. Баранівка,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі - АТ КБ «Приватбанк» або банк) звернулося до суду із первісним позовом до ОСОБА_1 . Просило стягнути заборгованість за кредитним договором від 03 червня 2016 року №б/н станом на 15 липня 2019 року в сумі 14 836,04 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 9 566,46 грн., простроченого тіла кредиту в сумі 3 631,36 грн., процентів за користування кредитом у сумі 455,55 грн., а також штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 682,67 грн. (процентної складової). Свої вимоги обґрунтовувало тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до банку та 03 червня 2016 року підписав анкету-заяву №б/н, згідно з якою отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_1 належно не виконує фінансові зобов`язання, у зв`язку із чим утворилася вищевказана заборгованість.

У грудні 2019 року представник в інтересах ОСОБА_1 подав до суду зустрічний позов до АТ КБ «Приватбанк». Просив визнати недійсним кредитний договір, укладений із АТ КБ «Приватбанк» згідно із заявою від 03 червня 2016 року №б/н. У обґрунтування позову зазначав, що анкета-заява від 03 червня 2016 року підписана від імені банку не уповноваженою особою. Умови та правила надання банківських послуг ОСОБА_1 не підписані, а тому вони не можуть бути складовою частиною кредитного договору. Банк не виконав вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та не надав споживачу послуг інформацію про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що стало передумовою введення ОСОБА_1 в оману. Непроведення банком із позичальником переддоговірної роботи є доказом приховування істотної інформації, необхідної споживачу для здійснення ним свідомого вибору, що мало безпосередній вплив на прийняття споживачем рішення щодо кредитування на певних умовах. Мотивом введення споживача в оману є отримання банком максимально можливого прибутку. Оспорюваний договір не містить усіх інформаційних елементів, які визначені Законом України «Про захист прав споживачів» та у поєднанні з використанням елементів нечесної і агресивної підприємницької практики банк грубо порушив права та інтереси споживача фінансових послуг, чим завдав значної шкоди. Формування волі позичальника щодо укладення спірного правочину відбувалося під впливом інформації, яка не відповідала дійсності та створювала помилкове уявлення про ціну фінансової послуги. Окрім того, на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви, згідно з якою він отримав кредитну картку «Універсальна» та кредит у розмірі 2 000 грн., йому виповнилося лише повних 16 років, тобто кредитний договір укладений банком з неповнолітньою особою в стані неповної цивільної дієздатності. Докази щодо надання згоди батьків на укладення кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Отже, кредитний договір не відповідає вимогам частини другої ст.203 ЦК України, а тому такий має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 20 січня 2020 року зустрічна позовна заява прийнята до спільного розгляду з первісним позовом, а позови об`єднані в одне провадження (а.с.67-68).

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року банку в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано кредитний договір недійсним. Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов банку про стягнення заборгованості задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним - відмовити. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах - в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування карткою та Тарифах. Укладення кредитного договору в такий спосіб не суперечить чинному законодавству. Згідно з укладеним договором банк відкрив ОСОБА_1 банківський рахунок із початковим встановленим кредитним лімітом в розмірі 0 грн., що не суперечить діючому законодавству, оскільки особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківського рахунку. Після досягнення позичальником повноліття, 03 березня 2018 року кредитний ліміт на картрахунку збільшений до 2 000 грн. Користуватися кредитними коштами ОСОБА_1 почав із 03 березня 2018 року, що відображено в розрахунку заборгованості та у виписці з банківського рахунку. Станом на 03 березня 2018 року ОСОБА_1 вже був повнолітнім, тобто мав повну цивільну дієздатність, а тому висновок суду першої інстанції про недійсність кредитного договору є безпідставним. Окрім того, зустрічний позов пред`явлений за спливом строку позовної давності. Наполягає, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростований, а тому первісний позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення.

Представник в інтересах ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Наголошує на тому, що кредитний договір укладений з неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків, а тому такий оспорюваний правочин правомірно визнаний судом недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.51).

03 червня 2016 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, згідно з якою отримав кредитну картку та йому було відкрито банківський рахунок із початковим встановленим кредитним лімітом у розмірі 00 грн.

Тобто, на день укладення оспорюваного правочину та відкриття банківського рахунку із нульовим кредитним лімітом ОСОБА_1 було 16 років.

За нормами п.4 частини першої, абзацу першого частини другої, частини третьої ст.32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Неповнолітня особа може розпоряджатися грошовими коштами, що внесені повністю або частково іншими особами у фінансову установу на її ім`я, за згодою органу опіки та піклування та батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом із тим, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження № 61-16353сво18) зроблено висновок про те, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим.

У частинах першій та другій статті 222 ЦК України передбачено, що правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи.

Згідно з частиною першою статті 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 липня 2019 року в справі № 607/4359/15-ц (провадження № 61-29442св18) зазначено про те, що відповідно до статті 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього кодексу. Вказаний правочин може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Частиною першою статті 221 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. Якщо батьки неповнолітньої особи, дізнавшись про вчинення угоди, протягом одного місяця не заявили претензії банку, то в силу приписів частини першої статті 221 ЦК України, вказаний правочин вважається ними схваленим.

Тлумачення статті 222 ЦК України свідчить, що: правочин який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника конструюється як оспорюваний; правочин, який вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, може бути схвалений; схвалення правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, має місце, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні правочину. Тобто, схвалення правочину припускається, якщо батьки (усиновлювачі) чи піклувальник, довідавшись про правочин, не заявили претензію іншій стороні; по своїй суті схвалення правочину виключає можливість задоволення позову про визнання правочину, вчиненого неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів) чи піклувальника, недійсним.

ОСОБА_1 не довів, що батьки або однин із батьків, дізнавшись про вчинення правочину, протягом одного місяця заявили претензії банку. За таких обставин, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин положення частин першої та другої статті 222 ЦК України, частину другу ст.203, частину першу ст.215 ЦК України та зробив необґрунтований висновок про задоволення зустрічного позову.

За аналогічними обставинами застосовані норми права Верховним Судом у справі №303/5942/17 (постанова від 08 квітня 2020 року).

Інші підстави зустрічного позову щодо визнання кредитного договору недійсним не змінюють висновків апеляційного суду, приймаючи до уваги те, що оспорюваний договір зі сторони банку підписаний уповноваженою особою, а дана обставина на засадах змагальності сторін наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами ОСОБА_1 та його представником не спростована. Рішення ж суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Твердження зустрічного позову щодо ведення банком агресивної політики, внаслідок чого ОСОБА_1 начебто був введений в оману відносно умов договору та сукупної вартості кредиту, то така підстава зустрічного позову спростовується обставинами даної справи, які підтверджені доказами. Так, кредитний ліміт на картковому рахунку був замінений (збільшений) банком із нульового на 2 000 грн. лише 03 березня 2018 року, тобто після того, як ОСОБА_1 досяг повноліття ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), що підтверджується довідкою банку, прослідковується у розрахунку заборгованості та русі коштів на рахунку (а.с.7,83-85). До досягнення повноліття позивач за зустрічним позовом кредитними коштами не користувався, а перше зняття готівкових коштів здійснено ОСОБА_1 при досягненні ним повноліття та набуттям повної цивільної дієздатності.

Окрім того, банком заявлено про застосування інституту позовної давності до вимог зустрічного позову (а.с.82). Проте, початок перебігу позовної давності починається від дня досягнення ОСОБА_1 повноліття (ІНФОРМАЦІЯ_2), що слідує із положень частини четвертої ст.261 ЦК України. Позичальник з зустрічним позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся до суду у грудні 2019 року, тобто до спливу загального трирічного строку позовної давності.

Однак, строк позовної давності у даній справі взагалі не має правового значення, оскільки зустрічний позов є безпідставним по суті, а тому колегія суддів апеляційного суду відмовляє у задоволенні зустрічного позову по суті, скасовуючи при цьому рішення суду першої інстанції у повному обсязі, тобто й щодо первісного позову та задовольняє його частково з наступних мотивів.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частини перша та друга ст.1056-1 ЦК України).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Станом на 15 липня 2019 року банком нарахована заборгованість в сумі 14 836,04 грн., яка складається із: тіла кредиту в сумі 9 566,46 грн., простроченого тіла кредиту в сумі 3 631,36 грн., процентів за користування кредитом у сумі 455,55 грн., а також штрафу - 500 грн. (фіксованої частини) і 682,67 грн. (процентної складової), нарахованого відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. Проценти та штраф нараховані також у відповідності до Умов і правил надання банківських послуг та Тарифів. При цьому у позовній заяві, як на підставу нарахування, банк посилається на пункти 2.1.1.12.2; 2.1.1.12.6; 2.1.1.12.2.1 Умов та правил надання банківських послуг, але їх зміст не відповідає змісту цих пунктів Умов на правил надання банківських послуг, що приєднані до матеріалів справи, чим підтверджується факт існування Умов та правил надання банківських послуг у різних редакціях у різні періоди (пункти 2.1.1.2.9; 2.1.1.2.11).

Представником ОСОБА_1 заявлено про застосування позовної давності до вимог банку за первісним позовом (а.с.89).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України). Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (п.1 частини другої ст.258 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (зміст частини першої ст.261 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчать про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша ст.264 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення та сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта ст.267 ЦК України).

ОСОБА_1 здійснював погашення за наданим кредитом. Перериви між платежами не перевищували трьох років, а останні сплати були вчинені 03 та 04 грудня 2018 року відповідно у сумах 287,50 грн. та 2,05 грн. Із первісним позовом банк звернувся до суду у листопаді 2019 року, тобто у межах загального трирічного строку позовної давності, а тому заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 566,46 грн. належить до стягнення з ОСОБА_1 на користь банка, який кредитний ліміт позичальнику збільшував, а останній не заперечував та користувався збільшеними коштами.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, окрім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків при застосуванні конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст ст.ст.633,634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

Разом із тим, ОСОБА_1 підписана лише анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій не прописано строків виконання зобов`язання (повернення тіла кредиту), сплати процентів та відповідальності за невиконання або неналежне виконання фінансових зобов`язань позичальником тощо.

Умови прописані у Тарифах обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умовах і правилах надання банківських послуг, але дані документи ОСОБА_1 не підписані.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами і Умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився ОСОБА_1 при погодженні та підписанні ним анкети-заяви, тобто, що ці істотні умови кредитного договору мав на увазі відповідач за первісним позовом при вчиненні правочину. Отже, відсутні належні та допустимі докази, які б беззаперечно доводили ті обставини, що на момент підписання ОСОБА_1 анкети-заяви умови щодо строків повернення коштів, підстав сплати процентів, які передбачають визначення їх розміру та порядок нарахування, відповідальності у вигляді штрафу, - були саме такими, які зазначені у витягах із Тарифів і Умов та правил, що додані банком до первісної позовної заяви.

Роздруківка із сайту банка належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано банком при розгляді даної справи, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяги з Тарифів та з Умов і правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення первісного позову, а рішення суду ґрунтуватися на припущеннях не може.

Без надання підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про строки повернення коштів, підстави нарахування процентів та їх розмір, умови про зміну процентної ставки, підстави нарахування штрафу, - витяги з Тарифів та Умов і правил не можна вважати складовою частиною кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 . Отже, недодержання письмової форми договору щодо строків повернення коштів, розміру процентної ставки та умов її нарахування або збільшення, підстав нарахування штрафу та його розміру не дає підстав розцінювати умови, прописані у витягах з Тарифів та Умов і правил, як невід`ємну складову частину змісту договору, а тому не можна вважати надані позивачем витяги з відповідних документів складовою частиною оспорюваного договору, а тому у стягненні простроченого тіла кредиту у сумі 3 631,36 грн., процентів у сумі 455,55 грн. та штрафу: фіксованої частини в розмірі 500 грн. та процентної складової в сумі 682,67 грн. слід відмовити за недоведеністю або безпідставністю по суті.

Судовий збір у сумі 1 152,60 грн. (768,40 грн. х 150%), понесений банком за оскарження в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції в частині задоволення судом першої інстанції зустрічного позову та визнання кредитного договору недійсним, компенсується банку за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 , як споживач, звільнений від сплати судового збору за позовом, що пов`язаний з порушенням його права, а у задоволенні зустрічного позову відмовляється, чим рішення у частині зустрічного позову фактично постановлюється на користь банка.

Судовий збір, понесений банком за розгляд у суді первісного позову, стягується з ОСОБА_1 у сумі 3072,64 грн., що пропорційно задоволеним на 64% вимогам первісного позову та відповідає положенням ст.141 ЦПК україни.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 16 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволені зустрічного позову до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсним кредитного договору.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) станом на 15 липня 2019 року за кредитним договором від 03 червня 2016 року №б/н заборгованість за тілом кредиту в сумі 9 566 грн. 46 коп. та судовий збір у сумі 3 072 грн. 64 коп.

У задоволенні решти первісного позову відмовити.

Компенсувати Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» (; м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір у сумі 1 152 грн. 60 коп. у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 30 вересня 2020 року.