ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

м.Суми

Справа №592/15401/18

Номер провадження 22-ц/816/1024/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Левченко Т. А.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2020 року в складі судді Хитрова Б. В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складений 20 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, вимоги якого уточнила (т. 1 а.с. 53, 70 73, 236), до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15889 грн 55 коп. в порядку відшкодування матеріальної шкоди та 40000 грн в порядку відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1280 грн.

Додатковим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5285,00 грн.

Не погоджуючись з судовим рішенням від 17 січня 2020 року, ОСОБА_1 , оскаржив його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається про те, що заявлена позивачкою сума витрат на лікування не доведена належними та допустимими доказами, оскільки частина чеків, наданих позивакою, є неналежної якості, а частина з них містить відомості про придбання ліків, що не призначались лікарем. Крім того, заявник апеляційної скарги не погодився з висновком суду про стягнення з нього на користь позивачки моральної шкоди, зазначивши, про те, що ДТП сталася через порушення нею правил дорожнього руху. До того ж, на думку відповідача, висновок суду про визнання ним позову в частині стягнення матеріальної шкоди не відповідає дійсності, оскільки він ніколи не визнавав себе винним у скоєнні ДТП, а умови мирової угоди обговорювались з позивачкою з метою закінчення судових процесів, при цьому, суд не роз`яснював йому наслідків укладення мирової угоди, визначених ст. 206 ЦПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просить залишити її без задоволення, посилаючись на необґрунтованість її доводів, а рішення суду, відповідно, - без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав, що внаслідок ДТП позивачці завдано майнової шкоди у вигляді витрат на придбання медикаментів, лікування та харчування в сумі 15889,55 грн, а також моральної шкоди, розмір якої суд оцінив в сумі 40000 грн, що, на думку суду, відповідає засадам розумності та справедливості.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24 листопада 2015 року близько 18 год. 20 хв. у напрямку вул. Чернігівська по вул. Білопільський шлях поблизу будинку 18/1 в місті Суми сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_1 який керував автомобілем «ЗАЗ-DAEWOO Ланос НОМЕР_1 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та знехтував безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, під час виникнення небезпеки не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка перетинала проїжджу частину зліва направо відносно напрямку його руху.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, - закрито (т. 1 а.с. 214 215).

Із вищевказаної ухвали суду від 14 лютого 2019 року, виписок із медичних карт та лікарських призначень вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримала травми і з 24 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КЗ Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», а з 25 листопада 2015 року по 12 грудня 2015 року та з 09 грудня 2015 року по 12 грудня 2015 року - на стаціонарному лікуванні у КУ СМКЛ № 1 з діагнозом: «Поєднана краніо-скелетна травма. ЗЧМТ. Струс головного мозку. Закритий перелом середньої третини лівої ключиці зі зміщенням. Закритий перелом верхньої третини кісток правої гомілки зі зміщенням. Закритий перелом нижньої третини діалізу лівого стегна з допустимим зміщенням. ЗТГК. Забій лівої половини грудної клітини. Травматичний шок І-ІІ ступеня». Відповідно до висновку судово медичної експертизи від 03 лютого 2016 року за № 4 вказані тілесні ушкодження кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості (т. 1 а.с. 10 15, 212 213, 214 215).

За даними висновку судової автотехнічної експертизи №1796 від 17 листопада 2017 року, проведеного судовим експертом Сумсько відділення ХНДІСЕ ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, водій ОСОБА_1 при керуванні автомобілем «ЗAЗ-DAEWOO Ланос ТF699Р ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, а саме: п. 12.3, за яким у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Порушення п. 12.3 ПДР, допущене водієм ОСОБА_1 знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП (т. 1 а.с. 6 9).

За інформацією ПрАТ «УАСК АСКА» в централізованій базі МТСБУ та в базі страхової компанії відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_1 і договір обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності на автомобіль «ЗAЗ-DAEWOO Ланос ТF699Р ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , з даною страховою компанією станом на 24 листопада 2015 року не укладався (т. 1 а.с. 38 39).

Разом з тим, 02 липня 2015 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ПТНЗ Науково методичний центр інформаційних технологій Сумська філія було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AЕ/2784311, в якому забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль «ЗAЗ-DAEWOO Ланос ТF699Р ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зі строком дії з 03 липня 2015 року по 02 липня 2016 року включно (т. 1 а.с. 154).

Як повідомило ПрАТ «СК «ВУСО» про настання ДТП 24 листопада 2015 року за участі забезпеченого автомобіля «ЗAЗ-DAEW0 Ланос ТF699Р ЗНГ», страхова компанія не повідомлялась, жодних заяв або документів про розмір понесених витрат на її адресу не надходило (т. 1 а.с. 156 161).

Крім того, на час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована в АТ «СК «АХА Страхуваня» відповідно до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС9189989 від 23 листопада 2015 року зі строком дії з 24 листопада 2015 року по 24 листопада 2016 року, в якому забезпеченим транспортним засобом зазначено автомобіль ЗAЗ-DAEWОО, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Проте, із заявою про виплату страхового відшкодування позивачка не зверталася (т. 1 а.с. 135 147).

Вказаних обставин сторони не заперечували ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 грудня 2019 року провадження у даній справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аска» на користь ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, закрито у зв`язку з відмовою позивачки від вказаних позовних вимог (т. 1 а.с. 247).

Крім того, ухвалою цього ж суду від 17 січня 20120 року прийнято відмову ОСОБА_2 від позовних вимог в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «СК ВУСО», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (попередня назва Приватне акціонерне товариство «СК «АХА Страхування») на її користь матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а провадження у даній справі у вказаній частині позовних вимог закрито (т. 2 а.с. 40).

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заявлена позивачкою сума витрат на лікування не доведена належними та допустимими доказами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України йдеться про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди в розмірі 15889 грн 55 коп позивачка надала ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2019 року про звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, виписки із медичних карт та лікарські призначення, з яких вбачається, що ОСОБА_2 внаслідок дорожньо транспортної пригоди, яка сталася 24 листопада 2015 року у м. Суми, отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, у зв`язку з чим з 24 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року перебувала на лікуванні в КЗ Сумської обласної ради «Сумська обласна клінічна лікарня», а з 25 листопада 2015 року по 12 грудня 2015 року - на лікуванні у КУ СМКЛ № 1.

У той же час, надаючи оцінку визначеному судом першої інстанції розміру майнової шкоди, що підлягає стягненню на користь позивачки, колегія суддів враховує докази щодо наявності матеріальних витрат позивачки на оплату лікування відповідно до медичних призначень у відповідних закладах охорони здоров`я ( лікування з 24 листопада 2015 року по 25 листопада 2015 року: 106,55 грн (т. 1 а.с. 22)+388,15 грн (т. 1 а.с. 24)+17,48 (т.1 а.с. 25)+85,19 грн+1248,43 грн (т. 1 а.с. 26)+544,60 грн (т. 1 а.с. 26)+370,35 грн (т. 1 а.с. 26); лікування з 25 листопада 2015 року по 12 грудня 2015 року: 2039,24 грн (т. 1 а.с. 17)+246,56 грн (т. 1 а.с. 21)+ 167,02 грн (т. 1 а.с. 21)+167,02 грн (т. 1 а.с. 21)+617,92 грн (т. 1 а.с. 22)+252,20 грн (т. 1 а.с. 22)+220,25 грн (т. 1 а.с. 22)+365,81 грн (т. 1 а.с. 22)+108,00 грн (т. 1 а.с. 22)+178,01 грн (т. 1 а.с. 22)+313,92 грн (т. 1 а.с. 22)+ 135,05 грн (т. 1 а.с. 23) + 15,25 грн (т. 1 а.с. 23)+14,64 грн (т. 1 а.с. 23)+61,48 грн (т. 1 а.с. 23)+13,35 грн (т. 1 а.с. 23)+29,82 грн (т. 1 а.с. 23)+20,54 грн (т. 1 а.с. 23)+27,48 грн (т. 1 а.с. 23)+157,77 грн (т. 1 а.с. 24)+60,90 грн (т. 1 а.с. 24)+89,19 грн (т. 1 а.с. 24)+37,25 грн (т. 1 а.с. 24)+58,45 грн (т. 1 а.с. 24)+44,23 грн(т. 1 а.с. 24)+10,78 грн (т. 1 а.с. 25)+2,29 грн (т. 1 а.с. 25)+156,90 грн (т. 1 а.с. 25)+125,98 грн (т. 1 а.с. 25)+63,90 грн (т. 1 а.с. 25)+14,10 грн (т. 1 а.с. 25)+4,94 грн (т. 1 а.с. 25)+176,45 грн (т. 1 а.с. 25)+13,10 грн (т. 1 а.с. 25)+14,97 грн (т. 1 а.с. 25)+138,84 грн (т. 1 а.с. 26)+63,90 грн (т. 1 а.с. 26)+188,54 грн+120,21 грн (т. 1 а.с. 26)+33,70 грн (т. 1 а.с. 27)+232,28 грн (т. 1 а.с. 27)+54,25 грн (т. 1 а.с. 27)+335,85 грн (т. 1 а.с. 28)+304,30 грн (т. 1 а.с. 28)+ 297,69 грн (т. 1 а.с. 28)+ 241,32 грн (т. 1 а.с. 28)+ 256,01 грн (т. 1 а.с. 28)+ 262,64 грн (т. 1 а.с. 28); придбання лікарського засобу (табл. Остеогенон) згідно медичних рекомендацій (т. 1 а.с. 15): 228,65 грн (т. 1 а.с 18)+228,65 грн (т. 1 а.с 19)+137,68 грн (т. 1 а.с 20)+98,49 грн (т. 1 а.с 20)+ 98,49 грн (т. 1 а.с 20).

При цьому, загальна вартість витрат позивачки на придбання ліків та медичних препаратів становить 12106,91 грн, а не 15889,55 грн, як помилково вказав суд першої інстанції. Вказаний розмір відшкодування підтверджується квитанціями на оплату медичних препаратів, які були придбані позивачкою ОСОБА_2 відповідно до листків медичних призначень у періоди її лікування.

Інші ж квитанції на придбання ліків та харчування, а також на оплату діагностичних послуг є неналежної якості, не відповідають призначенням лікарів або ж знаходяться за межами вищевказаних періодів лікування, а доказів того, що лікарські засоби призначались ОСОБА_2 за межами лікування та того, що потерпіла потребувала спеціального харчування у справі відсутні.

Суд вказаних обставин не врахував та помилково стягнув з відповідача на користь позивачки майнову шкоду у заявленому розмірі 15889,55 грн, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в зазначеній частині підлягають частковому задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначення розміру відшкодування майнової шкоди.

Разом з тим, не знайшли свого підтвердження посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди місцевий суд безпідставно взяв до уваги факт визнання позову відповідачем. Зокрема, вирішуючи позовні вимоги у вказаній частині, суд вважав, що витрати на лікування підлягають задоволенню у заявленому розмірі, виходячи з їх обґрунтованості та доведеності належними та допустимими доказами, а не у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суду про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 постанови від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 40000 грн, суд виходив з глибини фізичних і душевних страждань позивачки, пов`язаних із завданням їй внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, тривалого перебування її на стаціонарному лікуванні (з 24 листопада 2015 року по 09 грудня 2015 року), втрати нормальних життєвих зв`язків і виникнення необхідності додаткових зусиль для організації свого життя. Разом з тим, суд не врахував наявність інших обставин, що мають значення для вирішення спору. Зокрема, з ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 лютого 2019 року вбачається, що дорожньо транспортній пригоді сприяли не лише порушення водієм ОСОБА_1 п. 12.3 ПДР, а і дії ОСОБА_2 , яка, порушуючи пункти 4.4, 4.8 та 4.14.а) ПДР, перетинала проїзну частину у темну пору доби зліва направо відносно напрямку руху та не впевнившись у відсутності небезпеки вийшла на проїзну частину.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що позивачка зазнала моральних страждань, зумовлених емоційними переживаннями з приводу отримання тілесних ушкоджень внаслідок ДТП. Однак, на думку колегії суддів, визначений судом розмір моральної шкоди в сумі 40000 є явно завищеним, тому, враховуючи допущені водієм ОСОБА_1 та пішоходом ОСОБА_2 порушення правил дорожнього руху, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП, виходячи з принципу розумності і справедливості, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

За таких обставин, на думку колегії суддів, рішення суду як таке, що постановлено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи підлягає зміні, а саме: з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню майнова шкода в розмірі 12106 грн 91 коп, а не 15889 грн 55 коп., як вказав суд першої інстанції, та моральна шкода в розмірі 20000 грн, а не 40000 грн, як вказав суд першої інстанції.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 , яка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», підлягають частковому задоволенню (48,7%), тому відповідно до ст. 141 ч. 1, ч. 13 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 343,24 грн, а не 1280 грн, як вказав суд першої інстанції, у зв`язку з чим рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Ураховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково (62 %), тому за рахунок держави відповідачу слід компенсувати судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 655,46 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2020 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду в розмірі 12106 грн 91 коп, а не 15889 грн 55 коп., як вказав суд першої інстанції, та 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а не 40000 грн, як вказав суд першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 343 грн 24 коп., а не 1280 грн, як вказав суд першої інстанції

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави судовий збір за апеляційний перегляд справи в розмірі 655 грн 46 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

Т.А. Левченко