Дата документу 18.03.2020 Справа № 336/2542/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/2542/19 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/968/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

при секретарі: Путій ДВ.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування нерухомим майном.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй - ОСОБА_2 належить будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, в тому числі, сараї Б і Б 1, зареєстровані у ТОВ «ЗМБТІ», сарай И, зазначений в технічній документації на житловий будинок як самовільний. Учасниками права спільної часткової власності на будинок АДРЕСА_1 є відповідачі, зокрема, ОСОБА_3 належить право власності на 31/50 частину будинку (19/50 + 6/25), ОСОБА_1 на 19/50 частин. Вказувала, що відповідачі встановили паркан з сітки-рабиці, перекривши їй доступ до стіни належних їй сараїв літ. Б, Б1, И, що створює перешкоди у їх обслуговуванні та поточному ремонті, через що вони руйнуються. Посилаючись на вказані обставини, просиласуд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування сараями літ. Б, літ. Б1, літ И на земельній ділянці під будинком АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_1 демонтувати паркан із сітки-рабиці по земельній ділянці між домоволодіннями АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні права користування сараями літ. Б та літ. Б1 на земельній ділянці під будинком АДРЕСА_1 , а саме - зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 демонтувати паркан із сітки-рабиці по межі між домоволодіннями АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 на ділянці, яка проходить повз вказані сараї.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неправильним встановленням фактичних обставин справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені цих позовних вимог позивачу.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Мажару О.О., які підтримали скаргу, представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Колеснікову Т.А., яка заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами, в тому числі, сараї Б і Б 1 зареєстровані у ТОВ «ЗМБТІ», сарай И зазначено в технічній документації на житловий будинок як самовільний.

Відповідачам належить на права спільної часткової власності будинок АДРЕСА_2 , зокрема, ОСОБА_3 належить право на 31/50 частину будинку (19/50 + 6/25), ОСОБА_1 на 19/50 частин.

Суд зазначив, що, вирішуючи вимоги позову про демонтаж сітки-рабиці, яка використовується відповідачами як паркан, суд знаходить ґрунтовними ці вимоги, оскільки це вочевидь порушує право позивачки на догляд за належними їй сараями Б і Б1, оскільки з наданих позивачкою фотознімків вбачається, що спірна сітка розташована майже впритул до належних позивачці сараїв Б, Б1.

При цьому, суд визнав, що паркан із сітки-рабиці є самочинно збудованою відповідачами спорудою, а тому визнав обгрунтованими вимоги позивача щодо обраного способу захисту, а саме, усунення їй перешкод шляхом покладення обов`язку на відповідачів знести цей паркан впродовж стін сараїв Б і Б1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд безпідставно визнав паркан з сітки-рабиці самочинною спорудою, а також не врахував, що він розташований на межі земельних ділянок та за своїми параметрами відповідає нормам ДБН, та розташування паркану між сусідніми ділянками не заборонено законодавством.

Перевіривши ці доводи, колегія визнає їх такими, що заслуговують на увагу.

Так, згідно з ч. 1 статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Постановою КМУ від 07.06.2017р. № 406 затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких

об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Пунктом 6 вказаного Переліку унормовано, що зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаменту, зокрема, навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозедів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до них, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків, не потребує оформлення дозвільних документів на будівництво.

Отже, чинне законодавство не передбачає зобов`язання щодо оформлення дозвільної документації на спорудження паркану на земельних ділянках. Тому такий паркан не може мати статус самочинного будівництва.

При цьому, суд першої інстанції в ході розгляду справи не перевірив, які правовідносини між сторонами маються щодо земельних ділянок.

Так, відповідачі приватизували земельну ділянку, яка надана для будівництва будинку та господарських будівель за адресою АДРЕСА_2 , про що ними надані рішення Запорізької міської ради № 65/126 від 05.09.2012р. та № 36/27 від 30.10.2013р., а також внесені відповідні записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно із Витягом з цього Державного реєстру ОСОБА_3 належить на праві власності 381/615 частина земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 234/615 частин.

З долученого кадастрового плану цієї земельної ділянки вбачається, що спірний паркан з сітки-рабиці споруджено саме на межі сусідніх земельних ділянок, що не суперечить чинному земельному законодавству, зокрема, статті 90 ЗК України.

Крім того, розмір паркану відповідає вимогам пункту 6.7 ДБН Б 2.2-5:2011 «Благоустрій територій», оскільки не перевищує 2 метрів, а також паркан є провітрюваним та не перешкоджає інсоляції, оскільки споруджений з сітки-рабиці.

Таким чином, захищаючи права позивача, суд одночасно порушив права відповідачів, які є власниками земельної ділянки, на межі якої встановили паркан, який не може вважатись самочинною спорудою, та який відповідає вимогам ДБН.

Тому колегія вважає, що в даному випадку позивачем обрано неправильний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні її позову про знесення паркану.

Позивач в будь-якому випадку не може претендувати на безперешкодне користування частиною земельної ділянки відповідачів без узгодження з ними, зокрема, і шляхом встановлення сервітуту, але не за рахунок знесення правомірно установленого на межі домоволодінь паркану.

Зважаючи на вказані обставини, колегія вважає апеляційну скаргу обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України задовольняє її, скасовує рішення суду в оскаржуваній частині та відмовляє в задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2019 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 березня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

Подліянова Г.С.