Дата документу 11.03.2020 Справа № 320/5056/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/5056/17 Головуючий у 1-й інстанції Редько О.В.
Провадження №22-ц/807/93/20 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Скворцова Олена Володимирівна, до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди майна від добросовісного набувача, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнив, до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно: квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за заповітом, після батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що у спадкодавця ОСОБА_7 є троє синів: ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_1 , ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 березня 2011 року батько ОСОБА_7 склав заповіт у якому все своє майно заповів позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Шевченко Т.В. Останній час перед смертю спадкодавець проживав у м. Єкатеринбург Російської Федерації, де й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що відділом запису актів цивільного стану Жовтневого району міста Єкатеринбургу Свердловської області Російської Федерації, видано свідоцтво про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадкодавцю за життя належало наступне майно: на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2011 року, квартира АДРЕСА_1 ; на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року належала квартира АДРЕСА_2 ; гараж № НОМЕР_1 у Обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року № 2-3554., право власності зареєстровано в Комунальному підприємстві «Мелітопольське бюро технічної інвентаризації».

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належне йому майно.

На території України спадкодавець був зареєстрований у АДРЕСА_4 . У встановлений законом шестимісячний строк, а саме, 14 жовтня 2011 року, позивач ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори за місцем смерті та останньої реєстрації спадкодавця у Російській Федерації з заявою про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується довідкою нотаріуса Російської Федерації, що додана до матеріалів справи.

Спадкова справа № 127/2011 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зареєстрованого на день смерті за адресою АДРЕСА_5 , заведена 11 жовтня 2011 року, про що свідчить довідка видана нотаріальною конторою м. Єкатеринбург від 04 березня 2015 року. Спадкова справа № 649/2011 після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена у Бердянській державній нотаріальній конторі в Україні за заявою іншого спадкоємця відповідача по справі. Крім позивача, до нотаріальних контор з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся брат позивача відповідач ОСОБА_1 .

Третя особа по справі (також брат позивача) ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори у м. Єкатеринбург із заявою про відмову від спадщини на користь позивача. Позивач на підставі довіреності, відчужив належні спадкодавцю квартири третім особам по справі, однак угоди купівлі продажу в подальшому були визнані судом недійсними. Позивач звернувся до нотаріальної контори з метою оформити спадщину, однак йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Крім того, позивач ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, яку згодом уточнив, до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності на гараж у порядку спадкування за заповітом, а саме: гараж № НОМЕР_1 , розташований в обслуговуючому АДРЕСА_6 АДРЕСА_3 .

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який згодом уточнила та в якому просить стягнути на свою користь завдані збитки на суму 669 992 грн. та понесені витрати на утримання та поліпшення майна на загальну суму 147 892 грн. 05 коп. Зустрічна позовна заява обґрунтована тим, що 29 січня 2015 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 про визнання договору дарування від 14 липня 2011 року квартири АДРЕСА_2 , який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про зобов`язання реєстраційної служби Мелітопольського МУЮ Запорізької області скасувати запис про державну реєстрацію права вланості на вказану квартиру за ОСОБА_2 , та про витребування в ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 . Підставою для визнання недійсним договору дарування від 14 липня 2011 року квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , є факт того, що брат позивача ОСОБА_3 діяв на підставі довіреності від 11 березня 2011 року від померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_7 . Вказана довіреність втратила свою чинність у зв`язку зі смертю, а тому ОСОБА_3 не мав необхідного обсягу повноважень для реалізації майна, яке належало померлому на момент смерті. ОСОБА_1 в 6-ти місячний строк звернувся до Бердянської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності квартири проведена саме на ОСОБА_4 02 грудня 2011 року ОСОБА_2 як власник квартири уклав договір купівлі продажу з ОСОБА_4 .

На виконання договору купівлі продажу квартири ОСОБА_2 передав квартиру ОСОБА_4 , а вона в свою чергу передала грошові кошти в розмірі 25 000 США під розписку та при свідках. Продавець зазначив, що придбана квартира АДРЕСА_2 потребувала ремонту. В період з 01 жовтня 2012 року по кінець вересня 2014 року були виконані ремонтні роботи, вартість яких складала 32 071 грн., а вартість ремонтних матеріалів складала 100 436 грн. Крім того, з грудня 2011 року по січень 2015 року були понесені витрати по сплаті комунальних послуг в сумі 8 243 грн. 55 коп., а з січня 2015 року по березень 2018 року витрати на утримання квартири складають 7 141 грн. 50 коп.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06 лютого 2019 року цивільна справа за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Скворцова Олена Володимирівна до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах яких діє адвокат Дуда Сергій Володимирович про визнання права власності на гараж в порядку спадкування (справа №320/10063/18, провадження №2/320/10063/18, провадження №2/320/968/19) була об`єднана в одне провадження з об`єднаною цивільною справою за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди майна та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом були об`єднані в одне провадження.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року частково задоволено позов ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник - адвокат Скворцова Олена Володимирівна, до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 , про визнання права власності на гараж в порядку спадкування за заповітом; частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом; задоволено зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди майна від добросовісного набувача.

Суд першої інстанції ухвалив:

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин гаражу № НОМЕР_1 розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдані збитки у сумі 669 992 грн.;

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завдані збитки у сумі 147 892 грн. 05 коп.;

- скасувати заходи забезпечення позову накладені ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року по цивільній справі № 320/3935/14-ц, скасувавши заборону на вчинення будь яких правочинів.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи та посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в частині:

- визнання за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин гаражу № НОМЕР_1 розташованого в обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- задовлення частково позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом та визнання за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнання за ОСОБА_2 право власності на 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди майна добросовісного набувача та стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 завданих збитків у сумі 147 892 грн. 05 коп.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що ОСОБА_2 не є законним спадкоємцем після померлого ОСОБА_7 та не має жодних прав на спадщину. Суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього солідарно 147 892 грн. на користь ОСОБА_4 , не зазначивши жодних підстав для солідарного стягнення.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 , представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 зазначають, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1, п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішеня або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповідом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Єкатеринбург Російської Федерації. Спадкодавцю належали на праві приватної власностіквартира АДРЕСА_1 , квартира АДРЕСА_7 житлового будинку АДРЕСА_8 , гараж № НОМЕР_1 розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 , грошові вклади, які зберігалися в філії Акціонерного комерційного зберігального банку Російської Федерації.

ОСОБА_2 14 жовтня 2011 року подав заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору Російської Федерації за місцем останнього місця проживання батька. Спадкова справа була відкрита 11 жовтня 2011 року нотаріусом міста Єкатеринбург Російської Федерації Діденко В.І.. Постановою державного нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори Сальнік О.Ю. від 17 серпня 2016 року, від 30 жовтня 2018 року ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Оскільки до спадкоємців першої черги належить також ОСОБА_3 , який звернувся до нотаріальної контори у м. Єкатеринбург із заявою про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_2 , тому за наявності обов`язкової долі спадкоємця ОСОБА_1 , суд першої інстанції визнав право власності за ОСОБА_2 у порядку спадкування за заповітом у розмірі 5/6 частин на всі об`єкти спадового майна, що залишилось після померлого спадкодавця ОСОБА_7 .

Щодо зутрічного позову ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року по цивільній справі № 329/3935/14 ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_9 було визнано недійсним, вказуючи, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, тому на підставі ст. ст. 22, 390, 661 ЦК України суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 вартість квартири, яку остання сплатила при укладенні договору купівлі-продажу в розмірі 668 992 грн, а з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як спадкоємців солідарно збитків у сумі 147892.05 грн., які складаються з витрат на утримання та поліпшення квартири.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно ( на 5/6 частки) у порядку спадкування за заповідом, після померлого ОСОБА_7 , оскільки такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. З висновком суду першої інстанції про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди майна добросовісного набувача колегія судді не погоджується з огляду на наступне.

Судом установлено, що 29 березня 2011 року за життя ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 644, згідно з яким спадкодавець все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2 ( а.с. 97 т. 3).

ОСОБА_7 (спадкодавець) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом записів актів цивільного стану Жовтневого району міста Єкатеринбург Свердловської області Російської Федерації, актовий запис №711 ( а.с. 90 т. 3).

ОСОБА_2 є спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Єкатеринбург Російської Федерації.

Спадкоємцями першої черги за законом є двоє синів спадкодавця: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

ОСОБА_7 за життя належало наступне майно: на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 червня 2011 року, квартира АДРЕСА_1 ; на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року належала квартира АДРЕСА_2 ; гараж № НОМЕР_1 у Обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08 жовтня 2002 року № 2-3554.,право власності зареєстровано Комунальним Підприємством «Мелітопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» .

Крім вищевказаного майна до складу спадщини входять грошові кошти на рахунках у банківських установах Російської Федерації.

14 жовтня 2011 року позивач подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк у нотаріальну контору Російської Федерації ( а.с. 91 т. 3).

14 жовтня 2011 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк у нотаріальну контору Російської Федерації ( а.с. 92 т. 3).

14 жовтня 2011 року ОСОБА_3 подав заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк у нотаріальну контору Російської Федерації ( а.с. 93 т. 3).

Нотаріальною палатою Свердловської області нотаріусом міста Єкатеринбург Діденко В.І., була відкрита спадкова справа № 127/2011 за заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , які звернулися 14 жовтня 2011 року із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . ОСОБА_3 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_2 ( копія спадкової справи ( а.с. 89-133 т. 3 ).

Крім того, ОСОБА_10 16 вересня 2011 року звернувся до Бердянської нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 .

16 вересня 2011 року Бердянською нотаріальною конторою Запорізької області була відкрита спадкова справа № 649/2011 за заявою ОСОБА_10 .

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_11 звернулася до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, після смерті ОСОБА_7 ( копія спадкової справи) ( а.с. 43-88 а.с.149-253 т. 3).

На заяву представника позивача ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Сальник О.Ю. зазначив, що в спадковій справі № 127/2011 після померлого ОСОБА_7 , яка була заведена нотаріусом міста Єкатеринбург Російської Федерації ОСОБА_12 І ОСОБА_13 , міститься заява про прийняття спадщини сина спадкодавця ОСОБА_2 , що була подана у шестимісячний термін, проте, відмовлено було у вчинені нотаріальної дії з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, про що виніс постанову від 17 серпня 2016 року ( а.с. 151 т.3).

На заяву представника ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майна, а саме, на гараж № НОМЕР_1 розташований в обслуговуючому гаражному кооперативі АДРЕСА_3 області державний нотаріус Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Сальник О.Ю.зазначив, що в спадковій справі № 127/2011 після померлого ОСОБА_7 , яка була заведена нотаріусом міста Єкатеринбург Російської Федерації ОСОБА_12 І ОСОБА_13 , в якій міститься заява про прийняття спадщини сина спадкодавця ОСОБА_2 , що була подана у шестимісячний термін, проте, відмовлено було у вчинені нотаріальної дії з тих підстав, що з наданої довідки Мелітопольського міжміського бюро технічної інвентаризації № 2835 від 07 вересня 2018 року та техніяного паспорту виданого Мелітопольським міжміським бюро технічної інвентаризації зазначені різні адреси гаражу, про що виніс постанову від 30 жовтня 2018 року ( а.с, 182 - 185т. 3).

Тобто, із вищезазначених постанов нотаріуса Бердянської державної нотаріальної контори вбачається, що ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_7 з підстав, які зазначені вище, а не у зв`язку з пропуском шестимісячного строку подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 13 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (частина перша статті 1216 ЦК України).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (частина перша статті 1222 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Прийняття позивачем спадщини підтверджено долученими до справи документами та матеріалами спадкової справи, таким чином, позивач має право на захист свого порушеного права.

Статтями 70, 71 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

22 січня 1993 року держави - члени СЕД (Договірні Сторони) підписали Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (далі - Конвенція).

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано цю Конвенцію та 14 квітня 1995 року вона набула чинності для України.

Зазначена Конвенція застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією та Туркменістаном.

Конвенція закріплює право громадян кожної із Договірних Сторін щодо успадковування на територіях інших Договірних Сторін майна чи прав за законом чи заповітом на рівних умовах і в тому ж обсязі, що і власні громадяни. Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої розташоване це майно.

Пунктом 2 статті 45 Конвенції встановлено, що право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно.

Відповідно до статті 48 зазначеної Конвенції провадження у справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої знаходиться майно. Положення пунктів 1 і 2 цієї статті застосовуються також при розгляді спорів, що виникають у зв`язку з провадженням по справах про спадщину.

Як було зазначено вище та встановлено судом першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації, в м. Єкатеринбург помер громадянин Росії ОСОБА_7 .

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є сини померлого.

Останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_7 було: АДРЕСА_5 .

Тобто місцем відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 є м. Єкатеринбург Російської Федерації.

До складу спадщини входить також нерухомість, яка знаходиться на території України.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали в шестимісячний термін до нотаріуса ОСОБА_14 м. Єкатеринбург Російської Федерації заяви про прийняттья спадщини після смерті ОСОБА_7 .

Спадкова справа померлого ОСОБА_7 була заведена за останнім місцем проживання спадкодавця 11 жовтня 2011 року нотаріусом нотаріальної палати Свердловської області м. Єкатеринбург, про що свідчить копія спадкової справи № 127/2011.

Копія Спадкової справи № 127/2011 була направлена нотаріусом Діденко В.І. м. Єкатеринбурнг Російської Федерації на адресу Бердянської державної нотаріальної контори на підставі Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах.

29 березня 2011 року за життя ОСОБА_7 склав заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 644, згідно з яким спадкодавець все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2 .

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору щодо спадкування прав на майно, яке знаходиться за кордоном, або за участю іноземця, необхідно з`ясовувати, чи існує договір про правову допомогу з цією країною, і чи в цьому договорі не передбачені інші правила щодо спадкування, ніж в українському законодавстві. У разі розбіжностей застосовуються норми міжнародного договору. Право на успадкування нерухомого майна, згідно зі статтею 71 Закону України "Про міжнародне приватне право", регулюється законодавством країни, на території якої знаходиться це майно.

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (статті 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 66 Закону України "Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, державним нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Видача свідоцтва провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України.

Частиною першою статті 69 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Нотаріус також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині.

Пунктом 187 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року за № 20/5, передбачено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. У випадках якщо останнім місцем проживання спадкодавця є територія іншої держави, нотаріусом установлюється наявність між Україною та такою державою відповідного договору про правову допомогу. При наявності такого договору застосовується загальне правило спадкоємства майна відповідно до законодавства держави, на території якої спадкодавець мав останнє постійне місце проживання. Винятком з цього правила є спадкоємство нерухомого майна, за наявності якого право на спадщину на таке майно оформлюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої воно знаходиться.

Тлумачення вказаних норм свідчить про те, що у випадку, коли місцем відкриття спадщини є території Російської Федерації, і до складу спадщини включаються права на нерухомість, спадкова справа відкривається компетентним органом (нотаріусом) України, із застосуванням законодавства України, який здійснює оформлення спадкових прав і видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке знаходится на території України, але на підставі і з урахуванням відомостей ( коло спадкоємців, які прийняли спадщину, розмір їх часток у спадщині тощо), наявних у спадковій справі, заведеній компетентним органом нотаріусом Російської Федерації.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261,1265 ЦК України.

Згідно зі ст. 1241 ЦК України право на обов`язкову частку в спадщині мають право: малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк, а саме, 14 жовтня 2011 року звернувся до нотаріальної контори за місцем смерті та останнього місця проживання і реєстрації спадкодавця у Російській Федерації з заявою про прийняття спадщини, з урахуванням наявності між Україною та Російською Федерацією відповідного договору про правову допомогу та наявності обов`язкової долі спадкоємця ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки, який був на час відкриття спадщини повнолітньою непрацездатною особою та, відповідно, має право на обов`язкову частку у спадковому майні, яке за заповітом заповідається позивачу ОСОБА_2 і знаходиться на території України, а оскільки останньому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, тому суд першої інстанції, врахувавши фактичні обставини справи, вимоги закону, надавши належну оцінку всім доказам у справі прийшов до обгрунтованого висновку задовольнивши частково позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_2 шляхом визнання права власності у порядку спадкування за заповітом у розмірі 5/6 частини на всі об`єкти спадкового майна, що залишилось після померлого спадкодавця ОСОБА_7 та належали йому на підставі вищезазначених правовстановлюючих документів, які були дослідженні судом першої інситанції та яким була надана належна оцінка.

З огляду на зазначене, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не є законним спадкоємцем після померлого ОСОБА_7 , та що він не має жодних прав на спадщину.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_4 про відшкодування майнової шкоди, то колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо його задоволення виходячи з наступного.

Судом першої інстанції установлено, що після смерті ОСОБА_7 його сином ОСОБА_2 було відчужене належне спадкодавцю майно, а саме: квартиру АДРЕСА_10 , власником якої він став на підставі договору дарування від 14 липня 2011 року .

Відчуження вказаного мйна вчинено ОСОБА_2 на підставі довіреності представництво за якою на час вчинення вказаного вище правочину припинилося відповідно до пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України у зв`язку зі смертю ОСОБА_7 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року по цивільній справі № 320/3935/14-ц визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_10 та витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 зазначену квартиру.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року у справі № 320/3935/14-ц рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року скасовано в частині витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 квартири по АДРЕСА_9 , ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В зустрічній позовній заяві ОСОБА_4 зазначає, що у зв`язку з визнанням договору відчуження квартири, яку вона придбала у ОСОБА_2 недійсним, вказуючи, що вона є добросовісним набувачем майна, сплатила при укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_2 25000 долрів США, що еквівалентно станом на день звернення з вказаним позовом до суду у розмірі 669992 грн. Витрати на утримання та поліпшення майна складають у сумі 147892.05 грн, які просила стягнути з ОСОБА_2 у розмірі 669992.00 грн , 147892.05 грн солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Водночас, задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 , суд першої інстанції не взяв до уваги рішення Апеляційного суду Запорізької області від 07 грудня 2017 року у справі № 320/3935/14 ц, яким було скасоване рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 липня 2017 року в частині витребування у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вищезазначеної квартири у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є єдиним спадкоємцем після померлого батька ОСОБА_7 , оскільки з заявами про прийняття спадщини звернулись інші спадкоємці сини померлого ОСОБА_7 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 не доведено, що він є єдиним спадкоємцем після померлого батька. Зазначене рішення Апеляційного суду від 07 грудня 2017 року набрало законної сили ( а.с. 211-213 т. 2).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов передчасного висновку про можливість задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 щодо стягнення на її користь збитків.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за необхідне скасувати в цій частині рішення суду першої інстанції та відмовити позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_4 у стягненні на її користь збитків з ОСОБА_2 у розмірі 669992,00 грн, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно у розмірі 147892,05 грн, що не перешкоджає ОСОБА_4 звернутися з подібними вимогами в разі витребування у неї вищезазначеної квартири спадкоємцями.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_4 солідарно збитків у сумі 147892 грн., частково є виправданими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку обставинам справи та поданим сторонами доказам є необґрунтованими, оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позову, дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вимог частини тринадцятої статті 141, підпунктів "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій..

Таким чином, судові витрати, понесені ОСОБА_3 у суді апеляційної інстанції у сумі 2218.38 грн , підлягають стягненню з позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 в розмірі 2218.38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 08 липня 2019 року у цій справі в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди майна від добросовісного набувача скасувати. Прийняти в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення збитків у сумі 669 992.00 грн, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 збитків в розмірі 147892.05 грн відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2218.38 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 20 березня 2020 року.

Головуючий, суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кочеткова І.В.