Справа № 461/1611/18 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/4136/19 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Львів

Справа № 461/1611/18

Провадження № 22ц/811/4136/19

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргуЛьвівського національного медичного університету імені Данила Галицького

на рішення Галицького районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 21 жовтня 2019 року у складі судді Радченка В.Є.,

у справі

за позовом Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

7 березня 2018 року Львівський національний медичний університет імені Данила Галицького звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 78 589,07 грн. заборгованості за проживання та комунальні послуги. В обгрунтування позову посилається на те, що відповідач проживає у приміщенні бібліотеки Львівського національного медичного університету Імені Данила Галицького. Зазначає, що за користування приміщенням ОСОБА_1 повинна сплачувати плату відповідно до Закону України «Про житлово- комунальні послуги» та інших чинних нормативних актів. Однак, відповідач заборгувала плату за користування цим приміщенням у сумі 78 589,07 грн. Стверджує, що споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржує позивач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на доводи позовної заяви. Вказує, що відсутність між сторонами договору у письмовій формі не може свідчити про те, що між ними не існували правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Стверджує, що відповідач визнавала фактичні договірні відносини з університетом, оскільки сплачувала за спожиті нею комунальні послуги. Фактично, між університетом і відповідачем виникли договірні відносини позички. Відповідач зареєстрована і проживає в приміщені бібліотеки з 1990 року. Зазначає, що ОСОБА_1 користується послугами з теплопостачання, електричної енергії, водопостачання та водовідведення. Вказує, що університет, як балансоутримувач даного приміщення, здійснює розрахунки по оплаті за комунальні послуги за весь об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до укладених договорів з комунальними службами на постачання комунальних послуг та згідно рахунків, що надходили від комунальних служб. Стверджує, що відповідач, як споживач комунальних послуг, зобов`язана щомісяця відшкодовувати (повертати) на рахунок університету вартість спожитих комунальних послуг. Сума за комунальні послуги нараховується відповідно до показників лічильників, а за його відсутності згідно тарифів. Відповідач ігнорувала звернення позивача щодо відшкодування оплати комунальних послуг. Вказує, що ОСОБА_1 проживає у приміщенні бібліотеки, відтак є споживачем послуг, і тому з неї повинні стягуватись плата за проживання та житлово-комунальні послуги.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що відповідач проживає у приміщенні бібліотеки Львівського національного медичного університету ОСОБА_2 Данила Галицького.

Згідно позовних вимог ОСОБА_1 повинна сплачувати плату за користування (проживання, споживання) приміщенням, житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до листа університету № 01-14/56 від 29 січня 2019 року відповідач з 1990 року зареєстрована і проживає у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , яке знаходиться на балансі позивача. Дане приміщення є майновим комплексом. Приміщення, у якому проживає відповідач, були надані їй в користування згідно рішення ректорату та профспілки університету як сім`ї співробітників університету.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, житлове приміщення (житлова кімната у гуртожитку) - опалюване приміщення, розташоване у надземному поверсі, призначене для цілорічного проживання і яке відповідає санітарно-епідеміологічним вимогам щодо мікроклімату і повітряного середовища, природного освітлення, допустимих рівнів нормованих параметрів щодо шуму, вібрації, ультразвуку та інфразвуку, електричних та електромагнітних полів, іонізуючого випромінювання.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що приміщення бібліотеки університету не може вважатись приміщенням, що призначене та придатне для постійного або тимчасового проживання в ньому.

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Львівської області від 13 березня 2008 року статус будинку не змінювався, такий не визнавався в установленому законом порядку житловим.

Суд зазначив, що належним чином завірена копія рішення ректорату та профспілки університету позивачем не надана.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову в позові, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів підставності вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 плати за проживання та комунальні послуги.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 не відноситься до державного чи відомчого житлових фондів, а є цілісним майновим комплексом, що знаходиться на балансі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького, а саме науково медичною бібліотекою університету. З 1940 року статус цього будинку не змінювався.

З 1990 року відповідач зареєстрована та проживає у приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 .

Оплата за комунальні послуги за вказаною адресою проводиться позивачем, згідно рахунків комунальних служб.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до п. 2 ч.1 статті 208 цього Кодексу правочини між фізичними та юридичними особами вчиняються в письмовій формі. Частиною першою зазначеного Кодексу передбачено, що недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.901 та ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановлено, що відповідач на підставі рішення ректорату та профспілкового комітету позивача займає приміщення, які належать останньому. У ці приміщення забезпечено надання електро-, тепло- та водопостачання, за які сплатив позивач. Відповідач проводила часткову оплату зазначених послуг, зокрема, у лютому 2016 року, у грудні 2017 року, у березні 2018 року (а.с.41-42, 70-72, 96-102, 117-119, 156-158).

Відтак, належить зробити висновок, що між сторонами існують договірні зобов`язання щодо користування приміщенням, у яке надаються послуги, які разом з іншими споживає відповідач. Оплата за такі послуги проведена позивачем.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача вбачається, що станом на 1 вересня 2019 року така становить 78 589,07 грн. Розрахунок в частині нарахування послуг із водопостачання, постачання електричної енергії та тепла обґрунтовується тарифами з урахуванням показників лічильників. Він не спростований належними та допустимими доказами. З розрахунком у цій частині апеляційний суд погоджується і прийшов до висновку, що у зазначеній частині позовні вимоги підлягають до задоволення.

Разом з тим суд зазначає, що не погоджується із розрахунком заборгованості в частині квартирної плати в сумі 30 738,04 грн., оскільки такий позивач не обґрунтував належним чином. У такому випадку у цій частині в позові належить відмовити.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню 2242,58 грн. судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись: ст. ст. 141, 367, п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 21 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) в користь Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (вул. Пекарська, 69, м. Львів, 79010, Код ) 47 851, 03 грн. ( сорок сім тисяч вісімсот п`ятдесят одну грн. 03 коп.) заборгованості за комунальні послуги та 2 242, 58 грн. ( дві тисячі двісті сорок дві грн. 58 коп.) судового збору.

В решті позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено і підписано 14 травня 2020 року.

Головуючий

Судді