Справа № 621/1824/20
Пр. № 2/621/785/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 жовтня 2020 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

10.07.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила квартиру АДРЕСА_1 , визнати спільно набутим майном та визнати за позивачем право власності на 1/2 частини вказаної квартири. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказано, що 21.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Після народження дитини стосунки з чоловіком значним чином погіршились. Відповідач не приділяв достатньої уваги дружині та дитині, все частіше почали виникати сварки на побутовому рівні, тому подружжя не веде спільного господарства, проживає окремо, майже не спілкуються, шлюбні відносини фактично припинені. ОСОБА_1 було подано цивільний позов про розірвання шлюбу. В період шлюбу сторонами з чоловіком за спільні гроші було придбано квартиру АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу від 14.03.2017, де покупцем квартири виступав ОСОБА_2 . Оскільки вказане майно було придбано в період шлюбу ОСОБА_1 вважає, що вказана квартира має бути поділена між нею та чоловіком навпіл, у рівних частинах. Враховуючи відсутність можливості вирішити дане питання в добровільному порядку ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явився, просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнав в повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, надавши відповідну заяву через канцелярію суду.

Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що 21.08.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб копія Свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 537 (а.с. 11).

Як вбачається з копії Договору купівлі-продажу квартири від 14.03.2017 ОСОБА_2 було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Право власності на вищевказане майно квартиру АДРЕСА_2 було в цілому зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам ст. 61 СК України.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

На підставі наданих доказів суд встановив, що спірне майно було придбано сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти.

Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності, приймаючи до уваги позицію сторін, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . При цьому враховуючи набуття ОСОБА_1 права власності в порядку поділу майна подружжя, слід вважати, що за ОСОБА_2 залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири за вищевказаною адресою.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

З відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ст. ст. 60, 61, 63, 70 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 2, 12, 13, 19, 76-82, 89, 141, 258-259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , спільно набутим майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 02.10.2020.

Позивач - ОСОБА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22 грудня 2015 року Горностаївським РСУ ДМС України в Херсонській області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 17 вересня 2009 року Ленінським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 .

Головуючий: