Провадження № 22-ц/802/500/20 Категорія: 3 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Здрилюк О.І., Киці С.І.,

секретар с/з - Савчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно та визнання права власності на ідеальну частку, за апеляційними скаргами представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тертичного Юрія Вікторовича та відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовала тим, що 31 січня 2002 року між відповідачкою ОСОБА_3 і ОСОБА_2 був укладений договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 (загальна площа будинку 115,5 кв.м, житлова площа 77,7 кв.м), біля будинку розташовані літня кухня - Б-1, сарай - Г-1, сарай - В-1, вбиральня - в, огорожа - 1.

Відповідно до акту-додатку Волинського БТІ від 21.10.2001 року, проведеного з метою відчуження в натурі будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 приміщення в житловому будинку, а саме: коридор 2-1 (5,4 кв.м.), кімнату 2-2 (12,0 кв.м.), кімнату 2-3 (8,4 кв.м.), що становить 15/100 частин будинку.

Позивач також зазначала, що 10 січня 2006 року між ОСОБА_2 та нею був укладений договір дарування житлового будинку, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав їй (своїй дружині) безоплатно у власність 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 115,5 кв.м, житловою площею 77,7 кв.м, біля будинку розташовані літня кухня - Б-1, сарай - Г-1, сарай - В-1, вбиральня - в, огорожа - 1, які належали йому на підставі договору дарування від 31 січня 2002 року. У квітні 2017 року було проведено інвентаризацію зазначеного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Коридор 2-1 (5,4 кв.м.), кімнату 2-2 (12,0 кв.м.) та кімнату 2-3 (8,4 кв.м.) внаслідок знесення перегородки перетворені у кухню 2-1 (13,7 кв.м.) та кімнату 2-2 (12,0 кв.м.), а тому позивач вважає, що їй на підставі зазначеного договору дарування від 10 січня 2006 року належить право власності на кухню 2-1 (13,7 кв.м.) та кімнату 2-2 (12,0 кв.м.) у зазначеному житловому будинку.

Крім того, позивач вважає, що оскільки предметом договору дарування від 10 січня 2006 року є 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, то вона також має право на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні Б-1, що розташована по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності на приміщення в житловому будинку, а саме: на кухню 2-1 площею 13,7 кв.м. та кімнату площею 12,0 кв.м., що знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_1 та становлять 15/100 частин та просила визнати за нею право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні Б-1, що розташована по АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року в даній справі позов задоволено частково.

Постановлено визнати за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення кухні Б-1, що розташована по АДРЕСА_1 і є предметом договору дарування, укладеного 10 січня 2006 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Стягнуто з відповідачки в користь позивачки 384,20 грн судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі на рішення суду відповідачка ОСОБА_3 посилається на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи та просить рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник позивачки - Тертичний Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному об`ємі.

В судове засідання учасники справи не з`явилися та подали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Апеляційні скарги представника позивачки та відповідачки слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Частина 1 статті 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини 1 статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 391 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що 31 січня 2002 року між відповідачкою в даній справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Житловий будинок цегляний, житловою площею 77,7 кв.м. Біля будинку розташовані: літня кухня - Б-1, сарай - Г-1, сарай - В-1, вбиральня - в, огорожа - 1 (а.с.15)

10 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування житлового будинку, за умовами якого дарувальник ОСОБА_2 передав безкоштовно у власність своїй дружині ОСОБА_1 - позивачці у даній справі 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 . Біля будинку розташовані - літня кухня - Б-1, сарай - Г-1, сарай - В-1, вбиральня - в, огорожа - 1 (а.с.21).

Таким чином, за умовами укладеного договору дарування позивачка в даній справі ОСОБА_1 набула права власності на 15/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_3 у своєму відзиві на позовну заяву зазначала, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет уже розглядався судом і рішення суду в даній справі набрало законної сили.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею право власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні Б-1, яка розташована по АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підставі договору дарування набула право власності як на 15/100 частин житлового будинку, так і на 15/100 частин приміщення літньої кухні Б-1.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

При цьому, в судовому засіданні встановлено, що приміщення літньої кухні самочинно переобладнано під житловий будинок. Проте право власності на переобладнане приміщення літньої кухні як на житловий будинок не зареєстроване.

Та обставина, що приміщення літньої кухні самочинно переобладнано під житловий будинок не позбавляє позивача права власності на 15/100 частин ідеальної частки приміщення літньої кухні, оскільки переобладнання приміщення літньої кухні під житловий будинок проведено самочинно і на час розгляду справи право власності на житловий будинок не зареєстровано.

Також колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на приміщення в житловому будинку з огляду на наступне.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про виділ в натурі частки з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яке змінене в частині поділу нерухомого майна постановою Апеляційного суду Волинської області від 27 серпня 2018 року, між сторонами в даній справі проведено поділ житлового будинку АДРЕСА_1 в натурі (а. с. 61-71).

Постановлено виділити ОСОБА_3 згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи № 8671-8672 від 29 травня 2018 року в житловому будинку АДРЕСА_1 приміщення: коридор (1-1) площею 5,1кв.м.; кухню (1-2) площею 6,9 кв.м.; кімнату (1-3) площею 10,8 кв.м.; кімнату (1-4) площею 18,9 кв.м.; ванну-котельню (1-5) площею 5,3 кв.м.; кухню (2-1) площею 13,7 кв.м.; кімнату (2-2) площею 12,0 кв.м.; хлів (Г-1); 56/100 частини огорожі.

Виділено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 8671-8672 від 29 травня 2018 року в житловому будинку АДРЕСА_1 приміщення: котельню (3-3) площею 5,5 кв.м.; кімнату (3-4) площею 18,5 кв.м.; коридор (3-5) площею 5,0 кв.м.; кімнату (3-6) площею 9,1кв.м.; ванну (3-7) площею 4,0 кв.м., вбиральню (Д); 44/100 частини огорожі.

Таким чином, приміщення в житловому будинку, а саме: кухня (2-1) площею 13,7 кв.м., кімната (2-2) площею 12,0 кв.м. зазначеним рішенням суду, що набрало законної сили, були виділені в натурі у власність відповідачці ОСОБА_3 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на кухню (2-1) та на кімнату (2-2) в житловому будинку по АДРЕСА_1 до задоволення не підлягають.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Інші доводи апеляційних скарг представника позивача ОСОБА_1 - Тертичного Ю.В. та відповідачки ОСОБА_3 не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 19 травня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Тертичного Юрія Вікторовича та відповідача ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді