Постанова

Іменем України

12 травня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4941/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області

в складі судді Борця Є.О.

від 01 листопада 2018 року

по справі №359/4812/18 Бориспільського міськрайонного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_2 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 26 935 грн 44 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_3 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 05.10.2011, отримав кредит у розмірі 1000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 30.04.2018 складає загальну суму 26 935,44 грн, з яких: 952,36 грн - заборгованість за кредитом; 20 725,20 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 499,05 грн - заборгованість за пенею та комісією; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 1258,83 грн (процентна складова).

Зоачним рішенням Борисільського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту та штрафами у розмірі 2711,19 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, посилаючись на те, що Банк не повідомив позичальника про зміну відсоткової ставки, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом. Зокрема, судом не досліджено та не надано правової оцінки наявній в матеріалах справи довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем та в якій вказана базова відсоткова ставка за наданим кредитом.

Вказував, АТ КБ "ПриватБанк" виконав умови кредитного договору та у виписці по рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту. Вважав, що оскільки відповідач не звертався до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору та продовжував робити зняття та погашення коштів, то він прийняв нові тарифи та погодився з їх зміною.

Крім того, відповідач користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з умовами договору. А відсутність підпису відповідача на Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартних формах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Також, як на підставу скасування рішення суду в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків, позивач посилався на те, що суд, встановивши обставини видачі ОСОБА_2 кредитних коштів, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками по кредиту. Суд фактично звільнив боржника від сплати відсотків.

За вказаних обставин, просив скасувати заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01.10.2018 в частині незадоволених позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом та задовольнити вимоги Банку в цій частині.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд першої інстанції виходив з необгрунтованості та недоведеності таких позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 05.10.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжними картками і Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Оскільки умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не погоджено розміру відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та мотивованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, що також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій на думку скаржника погоджено умови щодо відсоткової ставки за наданим кредитом. Довідка, на яку посилається Банк хоч і підписана ОСОБА_2 того ж дня що і анкета-заява (05.10.2011) та містить вказівку про те, що ОСОБА_2 ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, не може свідчити про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках, оскільки вона надана по договору SAMDN5743, тоді як анкета-заява №б/н від 05.10.2011 не містить інформації про те, що це договір SAMDN5743.

З огляду на викладене не мають правового значення доводи апеляційної скарги щодо зміни відсоткової ставки Банком у відповідності до умов договору, а тому на увагу судової колегії не заслуговують.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник, здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з умовами кредитного договору, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки не підтверджують наявність погодження істотних умов договору кредиту, зокрема щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд фактично звільнив відповідача від сплати відсотків колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, Банк, відповідно до умов кредитного договору, має право на отримання відсотків за користування кредитом. Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд звільнив відповідача від обов`язку сплати відсотків, оскільки відсотки нараховуються за умовами договору або на підставі закону, тоді як позивачем не надано належних доказів погодження між сторонами істотних умов щодо розміру відсотків, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в їх стягненні.

Вимог про стягнення відсотків та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав передбачених законом, зокрема відповідно до ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог про стягнення пені та задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та штрафами, а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської обласні від 01 листопада 2018 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 травня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай