Провадження №2/523/691/20
"19" травня 2020 р. м.Одеса
Суворовський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого-судді Аліна С.С.
за участі секретаря судового засідання Вовкович І.В.,
розглянув у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси, третя особа: ОСОБА_2 про скасування додаткових заходів забезпечення позову,
До Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси, третя особа: ОСОБА_2 про скасування додаткових заходів забезпечення позову, які накладені державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Таракановою О.Г. 01.06.2011 року, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що 01.06.2011 року державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Таракановою О.Г. було накладено арешт на майно боржника мого рідного брата, а саме: 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .
09.04.2014 року старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Пуркарем Я.К. було відкрито виконавче провадження згідно виконавчого листа № 2-1081/10 виданого Суворовським районним судом м. Одеси , та додатково накладено арешт на те саме майно на яке вже було у 2011 році накладено , а саме 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 . Після чого виконавче провадження було закрито.
Інші 1/4 частини зазначеної квартири, належать позивачці ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивачки ОСОБА_1 помер.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2018р. позов ОСОБА_1 про зняття арешту було задоволено.

Позивачка звернулася до виконавчої служби, однак там їй було повідомлено про те, що до знято лише арешт за 2014 рік, оскільки в рішенні суду чітко зазначено зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , накладеного старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Пуркарем Я.К. 09.04.2014 р. Однак, існує арешт , який було накладено 2011р., стосовно якого також слід звертати до суду щодо його зняття.

Наявність в арешту створює перешкоди позивачці у здійсненні нею права розпоряджання своїм майном.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання повідомлені належним чином. Жодних заяв, клопотань чи відзиву на адресу суду не надходило.

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов є обґрунтованим та є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що згідно з даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 158180288 від 01.03.2019р. квартира АДРЕСА_1 належить: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.16-17).

Крім того, згідно вищевказаної інформаційної довідки встановлено про те, що на квартиру АДРЕСА_1 01.06.2011р. накладено арешт, на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника, 26859264, першим Суворовським ВДВС ОМУЮ, державним виконавцем Таракановою О.Г., В-25/135.

ІНФОРМАЦІЯ_1 брат позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_3 помер що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 4582 (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ з заявою про зняття арешту з вищевказаної квартири.

18.06.2018р. на адресу позивачка ОСОБА_1 надійшов лист Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ з якого вбачається про те, що на виконанні в Першому Суворовському ВДВС ОМУЮ перебувало ВП №42888970 з виконання виконавчого листа №2-1081/10 виданого 16.07.2010 року Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь АКБ «Порто-Франко» заборгованості у розмірі 45477,17 грн. Зазначене виконавче провадження 20.10.2014 року закінчено на підставі ст. 47 п. 2 Закону України «Про виконавче провадження». Роз`яснено право звернення до суду з вимогою про скасування арешту (а.с.6).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.11.2018р. позов ОСОБА_1 про зняття арешту було задоволено.

Скасовано арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Пуркар Я.К. Першоп Суворовського ВДВС ОМУЮ (правонаступник Перший Суворовський ВДВС м.Одесі ГТУЮ в Одеській області) №ВП 42888970 від 16.04.2014 р. (а.с.7).

07.12.2018р. постановою старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_4 було знято арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою старшого державного виконавця Пуркар Я.К. Першого Суворовського ВДВС ОМУЮ (правонаступник Перший Суворовський ВДВС м.Одесі ГТУЮ в Одеській області) №ВП 42888970 від 16.04.2014 р. (а.с.15).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до виконавчої служби, однак там їй було повідомлено про те, що до знято лише арешт за 2014 рік, оскільки в рішенні суду чітко зазначено зняти арешт з 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , накладеного старшим державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Пуркарем Я.К. 09.04.2014 р. Однак, існує арешт, який було накладено державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Таракановою О.Г. 01.06.2011 року, а саме на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб.

Пунктом 2 ч.1 ст.2 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.

Згідно ч.1 ст.12 Закону передбачено, що Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містить записи, зокрема, про зареєстровані речові права на нерухоме майно, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, інші відомості.

Згідно ч.1 ст.13 Закону передбачено, що невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є Реєстр прав власності на нерухоме майно, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державний реєстр іпотек.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право.

За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна Позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з тим за вимогами ч. 2 ст. 50 даного Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 р. у справі № 6-26цс13).

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси, третя особа: ОСОБА_2 про скасування додаткових заходів забезпечення позову підлягають задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 141, 263-265, 280-282, 353 ЦПК України, ст. ст. 16, 317, 319, 321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси, третя особа: ОСОБА_2 про скасування додаткових заходів забезпечення позову задовольнити.

Зняти арешт з нерухомого майна, а саме з 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , який накладений державним виконавцем першого Суворовського відділу Державної виконавчої служби міста Одеси Таракановою О.Г. 01.06.2011 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, але не раніше закінчення терміну оголошеного в Україні карантину.

Повний текст рішення складено та підписано 19.05.2020 року.

Суддя Аліна С.С.