ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

26 травня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11781/19

Головуючий у першій інстанції Коверзнев В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/661/20

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Бобрової І.О.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

за участю секретарів Зіньковець О.О., Шкарупи Ю.В.

учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Кезля Валентина Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державної реєстрації змін до запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно,

місце постановлення рішення судом першої інстанції м.Чернігів,

дата складання повного тексту рішення судом першої інстанції 17.02.2020,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив виділити йому в натурі 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , призначивши для цього відповідну будівельно-технічну експертизу.

Позивач зазначав, що він та відповідачка є власниками по 1/2 частині кожний житлового будинку за зазначеною вище адресою, який ними було отримано у спадщину. Сторонами по справі було здійснено окремо один від одного перебудови та добудови певних приміщень до своєї частини житлового будинку та обладнано дві самостійні квартири з окремими входами. Позивач бажає здійснити виділ своєї частини житлового будинку виключно виходячи із його площі та вигляду станом на момент отримання сторонами права власності на нього, тобто станом на 27.06.2001, а також з урахуванням зроблених ним переобладнаннями та добудовами після 27.06.2001.

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію змін запису про інше речове право за № 21851105 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно/, рішення № 40533691 від 06.04.2018, вчиненої державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Кезлею В.М. щодо зміни загальної та житлової площі об`єкта, в зв`язку з проведенням реконструкції, що не є самочинною, будинку АДРЕСА_1 , що належить сторонам на праві спільної частково власності.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що ОСОБА_2 , звернувшись до державного реєстратора із заявою щодо реєстрації зміни площі будинку, здійснив односторонній правочин щодо зміни площі будинку, без її відома та згоди як іншого співвласника, чим порушив вимоги ст.317, 358 ЦК України. Вказувала, що зазначене рішення державним реєстратором було прийнято на підставі документів, які містять недостовірну інформацію щодо часу здійснення відповідачем самочинного будівництва та площі житлового будинку. Так, згідно з технічним паспортом на будинок та довідки, виданих ТОВ «БУД-НАПРЯМОК», прибудови, за рахунок яких збільшилась загальна площа будинку, здійснені до 05.08.1992, що не відповідає дійсним обставинам, встановленим рішенням суду від 02.03.2018, а саме щодо того, що самочинне будівництво ОСОБА_2 було здійснено після отримання у власність будинку 27.06.2001. Позивач наполягала на тому, що рішення про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно даних щодо загальної та житлової площі будинку, що не відповідають дійсності, здійснено на підставі сфальсифікованих документів, без її згоди як співвласника і безумовно порушує її права.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 08.11.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до розгляду (а.с.154 т.1).

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 08 січня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділ частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, залишено без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України (а.с.209 т.1).

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 лютого 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права. Так, скаржниця зазначає, що для реєстрації права власності ОСОБА_2 надав державному реєстратору завідомо неправдиві документи, а саме довідку №5 від 17.10.2017 та технічний паспорт від 17.10.2017, які були видані ТОВ «БУД-НАПРЯМОК». Факт самочинного будівництва ОСОБА_2 відповідних добудов вже після 27.06.2001 був встановлений судовими рішеннями, які набрали законної сили. Наполягає на тому, що має місце фальсифікація документів, а не технічна помилка у визначенні житлової площі домоволодіння, технічний паспорт виданий без фактичного обміру приміщення. Дані технічного паспорту виготовленого ТОВ «БУД-НАПРЯМОК» щодо закінчення будівництва в 1990 році та щодо площі будинку (91,2 кв.м. - загальна та 27,5 кв.м. - житлова) не відповідають дійсності і спростовуються матеріалами інвентаризаційної справи №6248, висновком експерта від 30.11.2017, де вказано, що будівництво здійснено в період з 01.11.2000 по 24.10.2017, загальна площа становить 90,2 кв.м, а житлова - 45,1 кв.м. Таким чином відповідачка незаконно на підставі сфальсифікованих документів збільшила дані про загальну площу будинку з 90,2 до 91,2 кв.м. та зменшила дані про житлову площу з 45,1 до 27,5 кв.м.. В рішенні суду, на думку скаржниці, не зазначено на підставі яких доказів суд прийняв рішення, чому відхилені докази, надані позивачем. Також ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_2 , звернувшись до державного реєстратора із заявою щодо реєстрації зміни площі будинку здійснив односторонній правочин щодо зміни площі будинку без її згоди як співвласника, чим порушив вимоги ст.358 ЦК України. Судом не було застосовано приписи ст.316, 317, 319, 358 ЦК України, п.5 ст.12, п.1 ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не скористалися.

Заслухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 2,5 ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення суду не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доведення позивачем лише факту прийняття рішення на підставі документів, які містять неточну або недостовірну інформацію, без доведення тієї обставини, що оскаржуване рішення порушує права позивача, не є достатньою підставою для скасування такого рішення державного реєстратора в судовому порядку. Також суд зазначив, що державна реєстрація прав на нерухоме майно не є правочином, а тому звернення одного із співвласників до державного реєстратора із заявою про внесення змін до державного реєстру не потребує згоди іншого співвласника, оскільки така реєстрація не впливає на обсяг його правомочностей, які виникають на підставі цивільного правочину. Крім того, суд вказав, що в разі допущення технічної помилки у визначенні житлової площі домоволодіння, її виправлення можливе без скасування оскаржуваного рішення державного реєстратора в цілому.

Колегія суддів не погоджується із даними висновками суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності сторін. ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.2001 №2-3628. Власником іншої 1/2 частини цього ж будинку є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.2001 №2-3628.

Згідно із витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.02.2004, другий примірник якого знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи №6248, станом на 06.02.2004 до складу вказаного житлового будинку входили А-1 житловий будинок, Б літня кухня, Д- сарай, д вбиральня. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 323 кв.м. Станом на 16.05.2001 житловий будинок мав загальну площу 74,9 кв.м., житлову площу 27,7 кв.м.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02.03.2018, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.05.2018 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Даними судовими рішеннями та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019, встановлено, що після набуття домоволодіння у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 здійснили його перепланування, реконструкцію та добудову. Внаслідок самочинного будівництва, будинок сторін втратив тотожність з тим, що власники отримали у власність згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 27.06.2001 (а.с.81,84,88 том 1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.04.2018, на підставі рішення про внесення змін до запису Державного реєстру за №.042018 державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 внесла зміни до запису про інше речове право за номером 21851105, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101 щодо загальної і житлової площі об`єкта у зв`язку з проведенням реконструкції, що не є самочинною (а.с.120-121 т.1).

Позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання незаконним та скасування зазначеної державної реєстрації змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, посилаючись на те, що зазначене рішення державним реєстратором прийнято на підставі документів, що містять неправдиві відомості, та без отримання її згоди як співвласника.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (стаття 358 ЦК України).

Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому виразі.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставою для прийняття державним реєстратором оскаржуваного рішення стала довідка №5 від 17.10.2017 та технічний паспорт станом на 17.10.2017, які були видані ТОВ «БУД-НАПРЯМОК» (а.с.121 том 1).

Відповідно до технічного паспорту на спірний будинок станом на 17.10.2017, що виготовлений ТОВ «БУД-НАПРЯМОК», будинок складається із двох квартир, має загальну площу житлового будинку 91,2 кв.м, житлову площу 27,5 кв.м., господарські будівлі та прибудови: а2 погріб, а-1 веранда, А1-1 прибудова, А2-1 прибудова, а4 тамбур, б веранда, Б літня кухня, д убиральня, Д сарай, а3 ганок. Дата здійснення прибудови А2-1 1990 рік. Після 1990 року будинок не добудовувався (а.с.13-15).

В той же час згідно з технічним паспортом станом на 17.12.2003, що виданий Чернігівським МБТІ, будинок складався із двох квартир, мав загальну площу 75,1 кв.м., житлову площу 27,7 кв.м, господарські будівлі та прибудови: А-1 житловий будинок, А1-1 житлова прибудова, а веранда, а1 веранда, ганок цегляний 1,6 кв.м, ганок цегляний 2.0 кв.м., а2 льох, Б-1 літня кухня, б сіни, Д-1- хлів, д вбиральня (а.с. 9-10 том 1).

Отже, в технічному паспорті станом на 17.12.2003 в будинку були відсутні дані про прибудову А2-1, площею 26,9 кв.м та тамбуру а-4 площею 3,3 кв.м., збудованих нібито у 1990 році (за технічним паспортом від 17.10.2017.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 02.03.2018, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Чернігівської області від 29.05.2018 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.04.2019, встановлено, що здійснення перепланування, реконструкція та добудова будинку здійснювались сторонами після 2001 року.

Цим же рішенням було встановлено, що згідно з інформацією з інвентаризаційної справи №6248 за весь час експлуатації будинку і господарських будівель і споруд, останніми зміни вказано 03.11.2016, за якими по будинку загальна площа становить 91,2 кв.м, житлова площа 36,7 кв.м., господарські будівлі і споруди: а2-погріб, Б-літня кухня, б-сіни, Д-сарай, д-убиральня, а3-ганок. Відмітки про самочинне будівництво: Прибудова А2, тамбур а4, що фактично відповідають приміщенням будинку: кухні(2-1) площею 18,1кв.м, санвузлу (2- 2) площею 3,6 кв.м, тамбуру (2-І) площею 2,5кв.м.

Відповідно до висновку експерта №С-377 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 30.11.2017 у справі №750/4445/17, станом на 24.10.2017 загальна площа будинку становить без врахування самочинного будівництва 67,0 кв.м. (а.с.48 т.1).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності державним реєстратором внесені зміни, згідно з якими загальну площу будинку збільшено до 91,2 кв.м., житлова площа зменшена до 27,5 кв.м. (а.с.121 том 1).

Тобто, відомості, які містяться в технічному паспорті від 17.10.2017 і які стали підставою для прийняття рішення державним реєстратором для реєстрації про рік побудови прибудови А2-1 та тамбуру а4 у 1990 році, є такими, що не відповідають дійсності, оскільки такі споруди не існували станом на 17.12.2003. Відповідно на них не розповсюджується «будівельна амністія», передбачена Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» щодо прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт» від 13 січня 2015 року № 92-VIII.

Таким чином, державному реєстратору була надана недостовірна інформація, на підставі якої були внесені зміни до запису про інше речове право за № 21851105 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

За таких обставин колегія суддів вважає слушними доводи ОСОБА_1 про те, рішення державним реєстратором прийнято на підставі документів, поданих ОСОБА_2 , які містили недостовірну інформацію.

Станом на день прийняття державним реєстратором рішення від 06.04.2018 відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, для реєстрації права власності на житлові будинки, споруди, що побудовані після 05.08.1992, необхідно було подавати документ, який підтверджує введення цих споруд в експлуатацію. Для будинків та споруд, що побудовані до 05.08.1992, подання таких документів не вимагалось.

Державній реєстрації передувало введення прибудови в експлуатацію, процедура якої визначена Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», за змістом якої при прийнятті об`єкта в експлуатацію обов`язковим є його технічний огляд, а саме комплекс заходів, спрямованих на встановлення технічного стану будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації (п.2 Постанови). Для введення об`єкту в експлуатацію дотримання відповідності об`єкту санітарним, протипожежним і технічним вимогам є обов`язковим.

Дані щодо відповідності переобладнань здійснених сторонами в спірному будинку санітарним, протипожежним і технічним нормам матеріали справи не містять.

Крім того, ОСОБА_2 заява про державну реєстрацію змін була подана щодо спільної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в цілому, а не щодо частки лише ОСОБА_2 , тому така державна реєстрація повинна була проводитися за заявою усіх співвласників, або одного із таких співвласників як уповноваженою особою.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не уповноважувала ОСОБА_2 на подання такої заяви, тобто останній подав заяву в порушення вимог ст.358 ЦК України без згоди іншого з співвласників. Крім того, проведення державної реєстрації змін загальної та житлової площі об`єкту за рахунок здійснення прибудови, яка не введена в належний спосіб в експлуатацію, за відсутністю даних щодо дотримання відповідності прибудови та інших переобладнань санітарним, протипожежним і технічним вимогам, та без виділу часток сторін в будинку в натурі, без сумніву порушує права іншого співвласника, який проти такої державної реєстрації заперечує.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з цього приводу є слушними.

За викладених обставин запис про державну реєстрацію змін, вчиненого державним реєстратором не можна вважати законним. Позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути 1921 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій (768,40 грн за подання позову, 1152,60 грн за подання апеляційної скарги)

При визначенні розміру відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з приписів ст.137, 141 ЦПК України, принципів розумності, справедливості, верховенства права, а також правових висновків, що висловлені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі 826/15063/18, керуючись критерієм реальності адвокатських витрат, критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. З врахуванням заяви ОСОБА_2 від 08.01.2020 колегія суду дійшла висновку про стягнення на користь позивача 7 000 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 376 ч. 1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 17 лютого 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування державної реєстрації змін до запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно -задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати державну реєстрацію змін до запису про інше речове право за номером 21851105 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101/спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно/, рішення № 40533691 від 06.04.2018, вчинену державним реєстратором прав на нерухоме майно Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради Кезлею Валентиною Миколаївною щодо зміни загальної та житлової площі об`єкта, в зв`язку з проведенням реконструкції, що не є самочинною, будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 1921 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій та 7 000 грн витрат на правову допомогу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду

І.О.Боброва

Н.В.Висоцька

О.Є.Мамонова

Повний текст постанови складений 28.05.2020.