Справа № 361/4292/18
Провадження № 2/361/118/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарях - Латенко Л.П., Мищенко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевської Зої Володимирівни та ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно,

установив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом до державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевської З.В. та ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Позивачі, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, зазначали, що вони є спільними частковими власниками житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 22 листопада 1999 року. Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 05.02.2002 р. за №41 було дозволено ОСОБА_4 внести зміни в технічну документацію квартири АДРЕСА_1 та, як виняток, використовувати приміщення квартири в якості приміщень магазину з продажу промтоварів за умови дотримання санітарних, пожежних та будівельних норм і правил. 1/3 власності вже на нежитлове приміщення позивач ОСОБА_1 отримала на підставі договору дарування від 31.10.2006 р. від ОСОБА_4 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , тип приміщення - нежитлове (без визначення цільового призначення). 2/3 частини приміщення належить ОСОБА_1 та 1/3 частини приміщення належить ОСОБА_2

16 липня 2018 року ОСОБА_1 випадково дізналася про той факт, що ІНФОРМАЦІЯ_1 травня 2018 року право власності на спільне часткове майно, яке належить позивачам і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , передано у одноособову власність ОСОБА_3 Державну реєстрацію зміни права власності на вказане приміщення вчинила державний реєстратор ОСОБА_5 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зазначений номер запису про право власності: 26421724, де державний реєстратор визначив підстави виникнення права власності як договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором з актом прийому-передачі, серія та номер: 430, виданий 20.06.2017 р., видавник: ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_3 , посвідчено приватним нотаріусом Антиповою І.В.; договір про відступлення прав вимоги, серія та номер: 4583, виданий 20.06.2017 р., видавник: ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_3 , акт прийому-передачі за договором відступлення права вимоги, серія та номер: б/н, виданий 20.06.2017 р., видавник: ПАТ «ВіЕйБі Банк», ОСОБА_3 . Підставою внесення запису визначено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 41391967 від 01.06.2017 р. прийняте одноособово державним реєстратором Чижевською З.В.

Вважають, що здійснення державної реєстрації прав на належне їм нерухоме майно за ОСОБА_3 вчинено з порушеннями процесуальних та матеріальних норм законодавства.

Дане нежитлове приміщення, що є спільною частковою власністю позивачів, право власності на яке було зареєстровано з порушенням та без згоди позивачів і може бути відчужено на користь третіх осіб, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а саме: рішенням Апеляційного суду Київської області по справі №361/1489/17 від 20.06.2017 р. було відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та визнано ПАТ «ВіЕйБі Банк» таким, що втратив право вимоги за договором іпотеки 07/І-07 від 03.04.2008 р.

Саме 20.06.2017 р. ОСОБА_3 уклав договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки з ПАТ «ВіЕйБі Банк» після того, як банк це право втратив. Таким чином, ОСОБА_3 отримав право вимоги в тому об`ємі, який існував на момент укладання договору, тобто втрачене право вимоги за договором від ПАТ «ВіЕйБі Банк».

Виконавче провадження за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по справі №2-2600/10 закрито, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 15.12.2017 р. по ВП №29252715.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, державний реєстратор вчинила реєстраційні дії всупереч встановленому порядку та на підставі документів, які не мають правових підстав для реєстрації права власності. ОСОБА_3 не надав належних документів, де визначені правові підстави для набуття права власності як стягувача, всупереч рішення суду.

Посилаючись на викладене, позивачі просили суд скасувати рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки запис №26421724 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 51,4 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 106.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , та її представник адвокат Мозговий О.О. позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні позовній заяві, просили про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Попова М.В. позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідач державний реєстратор виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевська З.В. не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, пояснила, що 29.05.2018 р. до державного реєстратора з повним пакетом документів звернувся ОСОБА_3 з приводу реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому, керуючись п.п. 8.1., 8.5 договору іпотеки, Законом України «Про іпотеку» та п. 61 положення «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1127 від 25 грудня 2015 року на підставі поданих документів, а саме: договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В., за реєстровим №1833; договору про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В. за реєстровим №1833, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 20 червня 2017 року за реєстровим №3430; вимоги про усунення порушень від 24.06.2017 р. на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом із доказами відправлення рекомендованим цінним листом та відміткою про вручення. Підстав у державного реєстратора про відмову у реєстрації права власності не було, тому 01.06.2018 р. було винесено рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .

Посилаючись на викладене, просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі.

Судом встановлено, що 03 квітня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (скорочено: ВАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №320, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала від ВАТ «ВіЕйБі Банк» грошові кошти у розмірі 50 000,00 доларів США на умовах строковості, повернення та плати за користування (а.с.50-54 том І).

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №320, 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діяв за згодою батьків - ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , та ВАТ «ВіЕйБі Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Іваненко О.В., за реєстровим №1833, відповідно до якого, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передали у забезпечення нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення, загальною площею 51,4 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.55-57 том І).

Згідно п. 2.2. договору іпотеки, іпотека забезпечує повне виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 , що випливають та/або виникнуть у майбутньому кредитного договору №320 від 03.04.2008 р.

20 червня 2017 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про відступлення прав вимоги №4583 та договір про відступлення прав вимоги за Іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 р. приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Іваненком О.В. за реєстровим №1833, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 20 червня 2017 року за реєстровим №430. Згідно додатку №1 до договору відступлення прав вимоги від 20.06.2017 р. загальна сума права грошової вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 становила суму в розмірі 2 639 997,87 грн. (а.с.58-65 том І).

24 червня 2017 року ОСОБА_3 цінним рекомендованим листом повідомив боржника за кредитним договором та майнового поручителя про наявне порушення умов кредитного договору, яке містило повідомлення про зміну кредитора, вимогу про усунення порушення, погашення заборгованості та застереження про те, що у випадку не погашення боргу протягом 30 днів ОСОБА_3 буде реалізовувати належне йому право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування одного зі способів звернення стягнення, передбаченого умовами договору іпотеки та Закону України «Про іпотеку» (а.с.66-69 том І).

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість по кредитному договору №320 від 03 квітня 2008 року в розмірі 431117,21 грн., а також 1820 грн. судових витрат. Рішення суду набрало законної сили (а.с.72-73 том І).

На виконання вказаного рішення суду було видано виконавчий лист за №2-2600 від 05 вересня 2011 року (а.с.74 том І).

15 грудня 2017 року головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області Лопатинською Н.О., керуючись п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження №29252715 (а.с.18 том І).

Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 07 лютого 2018 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 до ПАТ «ВіЕйБі Банк» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню (а.с.75-76 том І).

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 20 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «ВіЕйБі Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладників фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.11-16 том І).

При перегляді рішення першої інстанції по справі №361/1486/17, Апеляційним судом Київської області було встановлено, що висновок Броварського міськрайонного суду Київської області щодо наявності заборгованості ОСОБА_1 перед банком в цілому є правильним. Проте, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Однак, за змістом статті 267 ЦК України, сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Іпотека виникає па підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави припущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, з урахуванням викладеного вище, посилання позивачів на підстави, що кредитор (іпотекодержатель) ОСОБА_3 втратив право вимоги за договором іпотеки від 03.04.2008 р. мотивуючи рішенням Апеляційного суду Київської області по справі №361/1489/17 від 20.06.2017 р., суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності і не мають законодавчого обґрунтування.

Згідно додатку 1 до договору про відступлення прав вимоги №4583, що є його невід`ємною частиною, відповідач ОСОБА_3 набув право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму заборгованості за основним боргом, процентами, пенями, штрафами в гривневому еквіваленті 2639997, 87 грн.

Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину.

Усі інші треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов`язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов`язків.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору (а у випадку, що переглядається, у зв`язку зі скасуванням судового рішення) всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Отже, встановлені умови та обсяг прав та обов`язків, які погоджені сторонами правочину, не можуть ставитись під сумнів, враховуючи дійсність такого правочину.

Таким чином, на момент відступлення права вимоги за основним зобов`язанням та забезпечувальним, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 листопада 2010 року, яке набрало законної сили не виконано, борг перед кредитором не було погашено.

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пункт 8.5. договору іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов`язання відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає держаній реєстрації.

З наведеної норми закону вбачається, що документи, які підлягають перевірці у відповідності до пп. 5 п 1 ч. 3 ст. 10 Закону є саме вимога про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання, докази її направлення/отримання та невиконання.

Відповідний висновок узгоджується із позицією Верховного Суду, сформованому у постанові 27 лютого 2018 року у справі №826/4194/16.

Щодо необхідності застосування п. 57 Порядку №1127 для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, варто зазначити, що майно набуто у власність не у зв`язку із виконанням умов правочину кредитного договору, а на підставі іпотечного договору у зв`язку з невиконанням позивачем вимоги про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов`язання, що містилась у повідомленні, яка направлялась іпотекодержателям у відповідності до умов договору іпотеки та положень ст. 35 Закону України «Про іпотеки».

Пунктом 40 Порядку №1127 встановлено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону та Порядком.

Виходячи зі структури пунктів 41-76 Порядку №1127, вбачається, що застосування державним реєстратором одного пункту до відповідної реєстрації виключає застосування іншого.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 в повній мірі виконав усі передбачені законом вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до застереження 2 п. 2.7.4. кредитного договору №320 від 03.04.2008 р., документом, що підтверджує відправлення банком листа про вимогу усунення порушення, виконання порушеного зобов`язання та про дострокове погашення кредиту є квитанція поштового відділення про отримання відповідного рекомендованого листа позичальнику чи повідомлення поштового відділення про неможливість вручити такий рекомендований лист позичальнику. До належного направлення вимоги чи відкликання на адресу позивальника прирівнюється також вручення документу позичальнику чи його представнику під розпис.

Відповідачем ОСОБА_3 долучено належним чином завірені копії цінних поштових відправлень зі ШКІ №№850, 868, в яких містились повідомлення про зміну кредитора за вих. №1 від 24.06.2017 р., вимога про усунення порушень за вих. №3 від 24.06.2017 р., та належним чином копію поштового конверту зі ШКІ №850 за особистим підписом ОСОБА_1 про отримання 12.07.2017 р. відправлення.

У відповідності до абз. 5 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до п. 11-1 Порядку, про подання заяви державний реєстратор невідкладно з моменту отримання такої заяви за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Повідомлення власника об`єкта нерухомого майна здійснюється державним реєстратором у разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про електронну адресу власника як адреси для зворотного зв`язку шляхом надсилання на таку електронну адресу інформації в електронній формі про тип заяви, її реєстраційний номер, дату та час подання, прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові заявника з накладенням власного електронного цифрового підпису.

Враховуючи вищевикладене, державний реєстратор при прийнятті оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав діяла виключно в межах повноважень визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також керувалася Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 76, 79, 80, 81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до державного реєстратора виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області Чижевської Зої Володимирівни та ОСОБА_3 про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Сердинський