ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/75/20Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/817/541/20 Доповідач - Парандюк Т.С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Щавурська Н. Б.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 599/75/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року, ухваленого суддею Снігурського В.В., повний текст рішення складено 16 березня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 6974 грн. 83 коп та моральної шкоди - 55000 грн., спричинених внаслідок ДТП.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилалася на те, що 21.01.2018 року, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 спричинив ДТП, в результаті якої, належний їй автомобіль ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням її чоловіка ОСОБА_3 отримав механічні ушкодження, а вона, перебуваючи в салоні свого автомобіля, як пасажир, зазнала тілесних ушкоджень та змушена була лікуватися протягом кількох місяців, понесла матеріальні витрати у зазначених вище розмірах та зазнала моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю, страху за життя свого чоловіка та своє життя, тривалий час перебувала у стресовому стані, необхідності лікування та, у зв`язку з цим, зміні звичного способу життя, пошкодженні її майна - автомобіля. Страховою компанією їй виплачено лише 15703 грн. 85 коп.

Рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 8000 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року року в частині стягнення з нього 8000 грн. моральної шкоди і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що позивачкою не надано суду жодного доказу стосовно того, що після ДТП вона зазнала душевних страждань, відсутні докази її звернення до медичного закладу внаслідок ДТП, а також те, що вона не мала жодних претензій до нього після ДТП.

Що стосується моральної шкоди за пошкодження майна позивачки, то вважає, що така шкода була їй повністю відшкодована страховою компанією. Позивачка вирішила, що їй достатньо буде для відшкодування завданої шкоди меншої суми ніж та, яка визначена експертним висновком, підписавши із страховою компанією договір про врегулювання страхового випадку. Після таких дій вважає стягнення з нього моральної шкоди за пошкодження майна є безпідставним.

Не мало важливим є той факт, що судом першої інстанції під час визначення розміру моральної шкоди не було враховано, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та інвалідом третьої групи.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не поступив.

Відповідно до ст.274 ЦПК України зазначена справа відноситься до малозначних.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку, передбаченому ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши докази у справі у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок суттєвого пошкодження майна потерпілої, суд першої інстанції виходив з того, що в результаті ДТП автомобіль позивачки був пошкоджений і в результаті цього вона зазнала сильного душевного хвилювання та страху, змінився спосіб життя, так як внаслідок дій відповідача, відбулося зіткнення її автомобіля з багатотоннажним вантажним автомобілем.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається із доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , що ним оскаржується рішення суду тільки в частині стягнення моральної шкоди.

Судом встановлено, що 21 січня 2018 року о 09 год. 00 хв., в с. Озерна Зборівського р-ну, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Део Ланос», д.н.з. НОМЕР_1 та рухаючись по другорядній дорозі не дав дороги вантажному автомобілю «Вольво», д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом марки «INDOX» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався по головній дорозі Тернопіль - Львів - Рава Руська, допустивши з ним зіткнення. Після чого вантажівка допустила зіткнення з автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який виїжджав з вул. Шевченка. Внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Дані обставини встановлені постановою Зборівського районного суду від 01 лютого 2018 року, яка набрала законної сили і згідно якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вина відповідача у спричиненні вказаної ДТП доведенню не підлягає.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, іншим джерелом підвищеної небезпеки.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди за пошкоджений автомобіль, суд першої інстанції підставно врахував той факт, що автомобіль внаслідок зіткнення з вини відповідача зазнав технічних пошкоджень, що підтверджено калькуляцією № 39043 від 14.02.2018 року ФОП ОСОБА_5 , згідно якої вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 54983 грн. 93 коп.

24 січня 2018 р. ОСОБА_2 звернулася до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування.

01.02.2018 року суб`єктом оціночної діяльності на замовлення страховика було проведено оцінку матеріального збитку та встановлено, що вартість відновлюваного ремонту автомобіля ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_2 перевищує його ринкову вартість, тому вартість матеріального збитку є рівною ринковій вартості автомобіля на момент ДТП та без врахування величини втрати товарної вартості становить 32407,70 грн.

На підставі вказаної оцінки страховиком 20 лютого 2018 року здійснено розрахунок суми матеріального збитку та визначено його в розмірі 16205,85 грн. та складено страховий акт, згідно якого визначено суму до виплати 15703,85 грн.

20 лютого 2018 року між страховиком - ПрАТ «СК «Провідна» та замовником - позивачем ОСОБА_2 укладено договір врегулювання страхового випадку за страховим полісом АК/3729121/2002/17, згідно якого сторони дійшли згоди щодо врегулювання страхового випадку, не наполягають на проведенні оцінки/експертизи пошкодженого транспортного засобу, заявник погодилася з розміром страхового відшкодування в сумі 15703,85 грн. та погодилася, що після виплати зазначеного страхового відшкодування обов`язки страховика виконані повністю.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована, що засвідчує страховий поліс серії АК/3729121 /2002/17 ПрАТ «СК «Провідна» від 13.11.2017 р. строком до 12.11.2018 р., згідно якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 200000 грн., за шкоду, заподіяну майну 100000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 року у справі №760/15471/15 зазначає, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом №1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Враховуючи вищевикладені норми матеріального права та обставини справи, принципи розумності та справедливості, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про стягнення із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 8000 грн моральної шкоди отриманої внаслідок пошкодження її автомобіля з вини відповідача під час ДТП, оскільки нею було порушено звичайний ритм життя, перенесено душевні та фізичні страждання, спокій.

Посилання апелянта на те, що судом не було враховано його соціальний стан як ліквідатора ЧАЕС, і те, що є інвалідом третьої групи, пенсіонером, колегія до уваги не приймає, оскільки при визначенні моральної шкоди судом були враховані ці обставини та у відповідності до вимог ст. 1193 ЦК України визначено суму стягнення моральної шкоди у розмірі 8000 грн, а не 55000 як заявляла позивачка.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, за наведеними у скарзі доводами, апеляційний суд не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

У відповідності до п. 10 ч. 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в апеляційній інстанції віднести на рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2020 року.

Головуюча Т.С. Парандюк

Судді: С.І. Дикун

Н.Б. Щавурська