Номер провадження: 22-ц/813/3087/20
Номер справи місцевого суду: 504/607/16
Головуючий у першій інстанції Добров П.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галина Валеріївна, Служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації) про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним, на рішення Комінтернівського районного Одеської області, ухваленого під головуванням судді Доброва П.В. 06 червня 2018 року у м. Доброслав Одеської області, -

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом, який було уточнено, до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним (а.с. 2-6, 31-36).

В обгрунтування позову посилались на те, що 03 лютого 2015 року між ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 було укладено договори купівлі-продажу 1/5 частини та 4/5 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Договори були нотаріально посвідчені Медведенко Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу. Договори, на думку позивачів, було укладено ОСОБА_4 без згоди зареєстрованих в будинку осіб, а саме його племінників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Також договори було укладено без згоди батьків та без дозволу Служби у справах дітей відносно неповнолітніх ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також зареєстровані у будинку.

Рішенням Комінтернівського районного Одеської області від 06 червня 2018 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 серія та номер 328, виданий 03 лютого 2015 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 серія та номер 325, виданий 03 лютого 2015 року, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Медведенко Г.В., на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19066023 від 03 лютого 2015, 16:16:01. Визнано недійсним рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галини Валеріївни про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 19065044 від 03 лютого 2015, 16:00:26. Зобов`язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галину Валеріївну скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 8597805 та запис про право власності № НОМЕР_1 щодо реєстрації права власності ОСОБА_1 на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86-88).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, стягнути судовий збір, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с. 94-99).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договор купівлі-продажу житлового будинку укладений на порушення ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» та ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», а тому має бути визнані недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, оскільки при його укладенні не було додержано вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з Витягом з погосподарської книги № 200 від 20.02.2017р., згідно запису в по господарській книзі Олександрівської сільської ради № 34, особовий рахунок № НОМЕР_2 , за ОСОБА_12 рахується житловий будинок, збудований в 1965р. та розташований в АДРЕСА_1 .

Являючись власником житлового будинку, за договором купівлі-продажу від 03.02.2015р. ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила 1/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Згідно з п.5 Договору, продавець свідчить, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна, що відчужується, не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування відчужуваним нерухомим майном. Договір посвідчений Медведенко Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 328.

За договором купівлі-продажу від 03.02.2015р. ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1 купила 4/5 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_1 . Згідно з п.5 Договору, продавець свідчить, що за адресою місцезнаходження нерухомого майна, що відчужується, не проживають та не зареєстровані малолітні та/чи неповнолітні діти, а також відсутні малолітні та/чи неповнолітні діти, що мають право користування відчужуваним нерухомим майном. Договір посвідчений Медведенко Г.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 325.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 , виданим Комінтернівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 18.11.2016р.

Листом від 11.05.2018р. № 1095/01-16 державний нотаріус Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області Лисак А.В. повідомила Комінтернівський районний суд Одеської області про те, що спадкова справа до майна ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заводилась, отже спадкоємців ОСОБА_4 судом не встановлено.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №46830487 від 03.11.2015р., власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 .

Відповідно до Довідки 35/68 про реєстрацію місця проживання/перебування особи, виданої Комінтернівським РС ГУДМС України в Одеській області 28.01.2016р., ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована в АДРЕСА_1 . ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в реєстрації або знятті з реєстраційного обліку за адресою матері не значиться.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 201 від 20.02.2016р., оригінал якої наявний у справі, виданій ОСОБА_2 , вона дійсно проживає в АДРЕСА_2 , склад сім`ї ОСОБА_11 - донька, ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 з 28.09.12р., ОСОБА_10 - племінниця, ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_3 з 10.10.2012р.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 202 від 20.02.2016р., виданою ОСОБА_2 , в АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (з 2012р.), ОСОБА_6 , ОСОБА_11 . (з 2012р.)

Згідно з довідкою виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 217 від 23.02.2016р., виданій ОСОБА_2 , вона дійсно проживає в с.Олександрівка, склад сім`ї ОСОБА_11 - донька, ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована АДРЕСА_3 з 28.09.12р., ОСОБА_10 - племінниця, ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована АДРЕСА_3 з 10.10.2012р.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 234 від 26.02.2016р., виданою ОСОБА_2 , в АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_10 (з 2012р.), ОСОБА_6 , ОСОБА_11 . (з 2012р.)

Відповідно до витягу з погосподарської книги, в АДРЕСА_3 , зареєстровані ОСОБА_10 (з 10.10.2012р.), ОСОБА_11 (з 28.09.2012р.)

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України, дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Згідно з положеннями частин четвертої та п`ятої статті 177 СК України, орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за?відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи, що ОСОБА_4 був двоюрідним дідом ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , і не є їх опікуном, суд першої інстанцій дійшов необґрунтованого висновку про задоволення вимог позову, оскільки для укладення ОСОБА_4 оспорюваного договору купівлі-продажу будинку згоди органу опіки і піклування не потребувалося.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання?членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником квартири (будинку), ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Таким чином, неповнолітні ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мали право лише на проживання у спірному будинку до укладення оспорюваного договору купівлі-продажу між ОСОБА_4 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_1 .

Колегія суддів враховує, що, оскільки права та інтереси неповнолітніх ОСОБА_11 та ОСОБА_10 вчиненням оспорюваного правочину не порушені, то відсутні правові підстави для визнання його недійсним. Діти мають право на проживання за місцем проживання кожного з батьків, а тому їх житлові права відчуженням квартири, що належала їх дядьку, не порушені.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим рішення Комінтернівського районного Одеської області від 06 червня 2018 року підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного Одеської області від 06 червня 2018 року - скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 (треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Медведенко Галина Валеріївна, Служба у справах дітей Комінтернівської районної державної адміністрації) про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складений 30 квітня 2020 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе