Провадження №22-ц/812/931/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Біляєвою В.М.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_2 . ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 червня 2015 року, ухвалене за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк» або Банк) подало до суду зазначений позов до ОСОБА_3 , який обґрунтовувало наступним.

24 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №NKKCGM00000006, відповідно до якого остання отримала кредит в сумі 95 505,82 доларів США зі сплатою відсотків та комісії, з кінцевим терміном повернення 24 березня 2028 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов договору станом на 04 вересня 2014 року утворилася загальна заборгованість за кредитним договором у сумі 71 173,56 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 67 309,12 доларів США, заборгованості за відсотками у сумі 3469,25 доларів США, заборгованості за пенею в сумі 182,41 доларів США та заборгованості за комісією в сумі 226,62 доларів США.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у сумі 71 173,56 доларів США, що станом на 04 вересня 2014 року еквівалентно 891 092,97 грн., а також судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 червня 2015 року позов Банку задоволено частково.

З ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто заборгованість за кредитом в сумі 67 309,12 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 3469,25 доларів США, пеню в сумі 182,41 доларів США, а також судовий збір в сумі 3 654 грн. У задоволенні вимоги про стягнення комісії відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_3 не виконала взятих на себе зобов`язань щодо своєчасного повернення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість за тілом кредиту, процентами та пеня, що підлягають стягненню з відповідача. Що ж стосується відмови у стягненні комісії, то суд зазначив, що умови договору передбачають право Банку на стягнення комісії. Однак, оскільки розрахунок заборгованості не включає в себе даних щодо нарахування комісії, то відсутні підстави для її стягнення.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_3 зазначала, що відсутні підстави для стягнення з неї заборгованості, бо Банк не довів факту перерахування їй кредитних коштів, наявність у нього ліцензії на видачу кредиту у іноземній валюті та наявності у нього права на звернення до суду, оскільки, на думку відповідача, Банк пропустив строки позовної давності. Крім того, відповідач наголошувала на тому, що не згодна з розрахунками Банку, які в тому числі не враховують сплату нею незаконно нарахованої комісії, а також висновками суду щодо відсутності підстав для призначення у справі судово-економічної експертизи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у березні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про отримання кредиту в сумі 85 000 доларів США для придбання житла, яка була погоджена Банком 17 березня 2008 року (а.с.98).

25 березня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №NKKCGM00000006, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 95 505,82 доларів США зі сплатою 0,9 % на місяць (24,96% на місяць у разі порушення зобов`язань по погашенню кредиту), а також щомісячної сплати винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 % від суми виданого кредиту строком до 24 березня 2028 року. При порушенні зобов`язань позичальник зобов`язалася сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки. Згідно з п.3.3 Договору кошти, отримані від Позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно з розділом 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася, направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.6.2), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі - кредиту (а.с.9-10).

26 березня 2008 року між сторонами укладено договір застави, предметом якого виступили майнові права ОСОБА_3 на отримання грошових коштів, які належні їй на праві власності (або будуть належати) на підставі договору №03/03-08 про участь у Фонді фінансування будівництва від 24 березня 2008 року (а.с.102-105).

Крім того, 26 березня 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір, предметом якого виступили майнові права на отримання у власність чотирикімнатної квартири будівельний номер за проектом В21, загальною площею 58,24 кв.м, що розташована на шостому поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с.106-113).

Відповідно до наданого Банком розрахунку заборгованість ОСОБА_3 за вищезазначеним кредитним договором станом на 04 вересня 2014 року складала 71 187,40 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 67 309,12 доларів США, заборгованості за відсотками в сумі 3469,25 доларів США, заборгованості зі сплати комісії в сумі 226,62 доларів США та пені в сумі 182,41 доларів США (а.с.5-7).

Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_3 до 15 липня 2014 року здійснювала погашення заборгованості, в тому числі сплатила щомісячну винагороду за надання фінансового інструменту (комісія) на загальну суму 5506,23 доларів США (а.с.33-41, 94-97).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частина 1 статті 1048 ЦК України передбачає, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В разі порушення зобов`язання наступають наслідки, визначені ст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.3 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, в редакції на час укладання кредитного договору, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 09.12.2019 р. у справі №524/5152/15, встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок, тому є нікчемними.

Згідно з ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості є правильним. Однак, колегія суддів не може у повній мірі погодитися з сумами нарахованої заборгованості, виходячи з наступного.

Досліджені судом докази доводять, що між сторонами було досягнено домовленостей щодо укладання кредитного договору. Відповідач виконувала умови договору до липня 2014 року, але потім допустила порушення умов договору щодо належної сплати кредитних платежів.

За такого, у Банку виникло право на дострокове стягнення кредиту, відсотків та пені.

Розрахунок Банку щодо нарахування відповідачу заборгованості свідчить, що алгоритм її нарахування є правильним та відповідає умовам договору.

Між тим, на думку колегії суддів, з урахуванням вищевикладеного, нарахування Банком відповідачу щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (комісія), є неправомірним, бо це є невиправданий платіж, який порушує публічний порядок.

У зв`язку з цим сплачена відповідачем комісія за час виконання договору у сумі 5506,23 доларів США повинна бути зарахована на погашення платежів з пені, процентів та тіла кредиту у порядку, визначеному пунктом 3.3 кредитного договору: пеня, відсотки, тіло.

Таким чином остаточна сума заборгованості становить 65 454,55 доларів США тіла кредиту і саме вона підлягає стягненню з відповідача.

Доводи відповідача про відсутність доказів надання їй кредиту та відсутності у Банку ліцензії на видачу кредитів у іноземній валюті, крім її посилань на це, нічим не підтверджені, а тому колегія суддів їх відхиляє.

Що ж стосується тверджень про порушення Банком позовної давності, то вони є хибними.

Відповідно до ст.ст.256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється у три роки. Спеціальна позовна давність терміном один рік обраховується для стягнення неустойки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Згідно з дослідженими доказами відповідач допустила порушення умов договору у серпні 2014 року. З позовом до суду Банк звернувся у жовтні 2014 року, тобто в межах строків позовної давності.

А крім того, у суді першої інстанції відповідач заперечень щодо позовної давності, як того вимагає ч.4 ст.267 ЦК України не висувала.

Оскільки рішення суду змінено, а позов Банку задоволено на 92%, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 3361,68 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

У зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_3 з Банку на її користь за розгляд апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у сумі 438,48 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 червня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №NKKCGM00000006 від 25 березня 2008 року у сумі 65 454,55 доларів США та судовий збір у сумі 3361,68 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 438,48 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.