Справа № 456/371/20
Провадження № 2/456/631/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2020 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

з участю секретаря - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стрийської міської ради Львівської області, третя особа державна архітектурно-будівельна інспекція України про визнання право власності на реконструюйований громадський будинок- магазин,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовною заявою та просить визнати за ним право власності на реконструйований громадський будинок - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , площею 131,4 кв.м..

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08.01.2019 він отримав у державного реєстратора виконавчого комітету Стрийської міської ради Пошивак З.Т. витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку площею - 0,0115 га., кадастровий номер :04:0023:0072. Також, 12.02.2019 він отримав у державного реєстратора Грабовецької сільської ради Львівської області Кіндракевич Б.Р. витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, загальною площею 106,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Однак з часу отримання вказаного витягу він провів реконструкцію даного магазину, а саме провів добудову площею 24,6 кв.м., розміром 3,56 м.кв. х 6,91 м.кв.. та отримав технічний паспорт на вказане нежитлове приміщення.

Звернувшись 10.12.2019 до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про реєстрацію права власності на реконструйований магазин, отримав відмову у внесені змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

На підставі вищенаведеного, у зв`язку з відсутністю у нього дозвільної документації та належно затвердженого проекту на даний магазин він змушений звертатись до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив суд такі задоволити. Додатково пояснив, що позивач є одноособовим власником будівлі та земельної ділянки. На належній йому земельній ділянці позивач здійснив незначну добудову складських приміщень, однак дозволу на проведення добудови не отримував. Відтак на даний час не може належним чином зареєструвати своє право. А тому змушений звертатись з позовом до суду. Просить позов задоволити.

Представник відповідача Стрийської міської ради Львівської області будучи належним чином повідомлена судом про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву згідно якої просила проводити розгляд справи у відсутності представника виконкому міської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечують.

Представник третьої особи державної архітектурно - будівельної інспекції України у судове засіданні не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, однак надіслав на адресу суду письмові пояснення на позовну заяву згідно якого просив відмовити у задоволені позовних вимог за безпідставністю.

В обґрунтування заявлених заперечень покликався на те, що звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватись за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Однак порушення прав позивача та як наслідок необхідність їх судового захисту не встановлено, оскільки позивач не звертався у передбаченому законом порядку до відповідної інспекції архбудконторолю для прийняття в експлуатацію самочинно збудованого об`єкта.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 152004591 від 08.01.2019 позивач ОСОБА_1 , на підставі договору поділу земельної ділянки, що є спільною частковою власністю, посвідченого 06.12.2018 приватним нотаріусом Чернилевською М.М. є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:023:0072, площею 0,0115 га, цільове призначення якої будівництво та обслуговування будівель торгівлі./а.с.8/

В подальшому, 12.02.2019 за ОСОБА_1 було визнано право власності на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 , загальною площею 106,4 кв.м., що стверджується, копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 155935462 виданим державним реєстратором Грабовецької сільської ради Кіндракевич Б.Р. /а.с.7/

Також у матеріалах справи міститься копія паспорту прив`язки стаціонарної споруди для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_2 видана ОСОБА_1 , дію якого продовжено до 28.10.2020, а також копія графічного обґрунтування щодо розташування

стаціонарної споруди по АДРЕСА_2 ФОП ОСОБА_1 погоджений начальником відділу архітектури та містобудування.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст.90 ЗК України), землекористувачі (ст.95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки(ст.102-1 ЗК України), або з інших передбачених законом підстав. Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

У відповідності до Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під поняттям будівництво розуміється нове будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та капітальний ремонт об`єктів будівництва.

У відповідності до Постанови Кабінету міністрів України від 19.08.2015 № 671 «Про деякі питання діяльності органів державного архітектурно - будівовельного контролю» встановлено, що органи державного архітектурно-будівельного контролю є правонаступниками прав та обов`язків Державної архітектурно-будівельної інспекції щодо здійснення переданих повноважень відповідно до Закону України Про регулювання містобудівної діяльності . До завершення здійснення заходів з утворення органів державного архітектурно-будівельного контролю в Київській та Севастопольській міських державних адміністраціях та сільських, селищних, міських радах або визначення структурних підрозділів місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, на які покладаються повноваження, визначені Законом України Про регулювання містобудівної діяльності, а також затвердження актів спільної комісії такі повноваження здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція.

Орган держархбудконтролю відповідно до покладених на нього завдань зокрема: надає, отримує документи, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, відмовляє у видачі таких документів, анулює їх, скасовує їх реєстрацію; приймає в експлуатацію закінчені будівництвом об`єкти (видає сертифікати, реєструє декларації про готовність об`єкта до експлуатації та повертає такі декларації на доопрацювання для усунення виявлених недоліків);

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього . Проте, відповідно до ч. ч. 3, 5 зазначеної норми право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Як роз`яснюється у пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №3«Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

На замовлення позивача, ФОП ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , згідно якого загальна площа громадського будинку, магазину, літ »А-1» складає 131,4 кв.м., конструктивні елементи: фудтамент бутобетон, стіни цегла, газоблок. Також згідно довідки ФОП ОСОБА_2 № 230 від 18.11.2019 у результаті обстеження нежитлового приміщення (магазину) виявлено, що загально площа такого збільшилась на 25,0 кв.м. за рахунок перерахунку площ та добудови./ а.с.24/

Таким чином, судом встановлено, що у цілому реконструкція магазину АДРЕСА_1 проходила без отримання на те відповідних дозволів контролюючих служб та погоджень, а також без затвердженого у встановленому законодавством порядку проекту. Така реконструкція здійснювалась господарським способом за власні кошти позивача.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж добудови площею 24,6 кв.м. до магазину літ «А-1» за адресою АДРЕСА_1 , виготовленого ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача ОСОБА_1 встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації./а.с.12-29/

Також судом з`ясовано, що позивач намагався вирішити дане питання у позасудовому порядку та звертався з заявою до державного реєстратора прав на нерухоме майно Грабовецької сільської ради Стрийського району, однак отримав рішення про відмову у внесенні змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №153416105 від 10.12.2019 у зв`язку з відсутністю документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, відповідно.

Слід звернути увагу на той факт, що при розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Як роз`яснено в абзаці 4 пункту 9 уже згаданої вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, зокрема врахувавши те, що позивач здійснив реконструкцію приміщення магазину на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності, і була відведена позивачу для вказаної мети, площа земельної ділянки становить 0,0115 га., а площа самочинно реконструйованого магазину 131,4 кв.м (0,01314 га), згідно технічної документації магазин є капітальною будівлею, фундамент бутобетонний, стіни газоблок, цегла, та такий об`єкт відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації. Прав та інтересів інших осіб самочинно реконструйований магазин не порушує, а тому виходячи з положень ч. 5 ст. 376 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити, а саме за позивачем слід визнати право власності на реконструйований громадський будинок - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , площею 131,4 кв.м. та розміщений на земельній ділянці з кадастровим номером НОМЕР_1 :04:023:0072.

Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 242, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на реконструйований громадський будинок - магазин за адресою: АДРЕСА_1 , площею 131,4 кв.м..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. М. Янів