ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка К.Ю., про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 21 вересня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики на суму 351 310, 00 гривень, що було на момент укладення договору еквівалентом 43 000, 00 доларів США. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 3102. Відповідно до п.1 договору позики відповідач зобов`язалася сплачувати позивачу еквівалент у гривні 1 200, 00 доларів США щомісяця. Всього відповідач з 21.09.2013 р. по 21.07.2014 р. сплатила позивачу за вказаним договором еквівалент у сумі 11 571, 17 доларів США у гривні. З серпня 2014 року відповідач не виконує умови договору позики.

З огляду на зазначене, позивач просила суд суд стягнути на її користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 21 вересня 2013 року, укладеним між нею та відповідачем, а саме, грошовий еквівалент у гривні 31 429, 00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на дату ухвалення судового рішення, грошовий еквівалент у гривні 50% штрафу від суми позики в розмірі 21 500, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення та грошовий еквівалент у гривні 3% річних від простроченої суми в розмірі 836, 95 доларів США за офіційним курсом НБУ на дату ухвалення рішення, а судові витрати покласти на відповідача.

В лютому 2016 року ОСОБА_1 подала зустрічний позов до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричка К.Ю., про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позову посилалася на те, що 21 вересня 2013 року вона отримала від позивача грошові кошти в сумі 351 310, 00 гривень, що є еквівалентом 43 000 доларів США, які вона повертала позивачу частинами, починаючи з вересня 2013 року до серпня 2014 року. Всього за вказаний період відповідач повернула позивачу 112 000,00 гривень. Враховуючи, що позивач є її двоюрідною сестрою, вона не вимагала від неї розписок про повернення кожної частини грошових коштів. Після того, як гривня почала знецінюватись, позивач зажадала від відповідача повернення грошей не в гривнях, а в доларах США в сумі не менше ніж 1 200,00 доларів США щомісячно. Вона неодноразово намагалася у двосторонньому порядку узгодити з позивачем новий порядок та строки повернення боргу, але позивач на такі пропозиції не погодилася. В травні 2015 року вона отримала від позивача заяву із вимогою сплатити суму заборгованості за договором позики. Вважає позовні вимоги щодо стягнення з неї штрафу в розмірі 50% від суми позики та 3% річних від простроченої суми, а також стягнення з неї понесених позивачем судових витрат необґрунтованими.

Рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошовий еквівалент у гривні неповернутих за договором позики від 21 вересня 2013 року грошових коштів в розмірі 31 428,83 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 806 429,21 гривень, грошовий еквівалент у гривні п`ятидесяти процентів від суми позики в розмірі 21 500, 00 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 551 666,35 гривень та грошовий еквівалент у гривні трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 836, 95 доларів США, що на день ухвалення рішення за офіційним курсом становить 21 475,22 гривень, а всього 1 379 570,78 гривень (один мільйон триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят гривень сімдесят вісім копійок).

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги зазначила, що стягнення грошового еквівалента у гривні суми позики, 3% річних та штрафу, визначених в доларах США із застосуванням офіційного курсу станом на день ухвалення судового рішення не відповідає положенням договору позики та нормам цивільного законодавства.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 вересня 2013 року між ОСОБА_2 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ричкою К.Ю., згідно умов якого позивач передала у власність відповідача, а відповідач прийняла грошові кошти у сумі 351 310, 00 грн, які є еквівалентом 43 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, строком до 21 вересня 2016 року.

Відповідно до п.1 Договору, розрахунок повинен проводитись за наступною схемою щомісячно позичальник сплачує позикодавцю суму за цим договором, еквіваленту 1 200, 00 доларів США за офіційним курсом МВР у гривні на день сплати.

Відповідно до п.2 договору позики, грошова сума, вказана в п.1 договору (сума позики) передана позикодавцем та одержана позичальником до підписання цього договору, про що свідчать підписи сторін на цьому договорі.

Згідно із п.3 договору позики, повна сума позики, що підлягає поверненню позичальником позикодавцю на день остаточного розрахунку має відповідати сумі 351 000, 00 гривень, які є еквівалентом 43 000, 00 доларів США за офіційним курсом НБУ.

Як передбачено п.6 договору позики, в разі неповернення позичальником боргу в сумі і в строки, передбачені цим договором, він зобов`язаний сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та штраф у розмірі 50 % від суми позики, а також три проценти річних від простроченої суми у відповідності до ст. 625 ЦК України.

Всього відповідач з 21.09.2013 р. по 21.07.2014 р. сплатила позивачу за вказаним договором еквівалент у сумі 11 571, 17 доларів США у гривні. З серпня 2014 року відповідач не виконує умови договору позики.

За період з 21.10.2013 р. по 10.07. 2015 р., згідно умов договору позики, відповідач повинна була сплатити позивачу 26 400, 00 доларів США (щомісячно по 1 200,00 доларів США протягом 22 місяців).

На день подачі позову борг відповідача за договором складав 31 428, 83 доларів США, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком.

Крім того, відповідач за порушення грошового зобов`язання повинна сплатити штраф в розмірі 50% від суми позики, що становить грошовий еквівалент у гривні 21 500, 00 доларів за офіційним курсом, а також 3% річних від простроченої суми, що становить грошовий еквівалент у гривні 836, 95 доларів США за офіційним курсом.

Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як передбачено частиною 2 вказаної статті, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Як зазначено у ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на встановлені обставини справи та вищезазначені норми чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у визнанні договору позики від 21 вересня 2013 року недійсним та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неповернутих за договором позики від 21 вересня 2013 року грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що стягнення грошового еквівалента у гривні суми позики, 3% річних та штрафу, визначених в доларах США із застосуванням офіційного курсу станом на день ухвалення судового рішення не відповідає положенням договору позики та нормам цивільного законодавства, підлягають відхиленню з огляду на положення ч.2 ст.533 ЦК України, згідно якої, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Враховуючи, що умовами договору було передбачено розрахунок заборгованості у розмірі, еквівалентному курсу долару США у гривні на день сплати, рішення суду першої інстанції відповідає положенням ст.533 ЦК України та умовам договору позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року, проте не зазначає доводів в обгурнтування незаконності судового рішення в частині відмови у задоволенні її зустрічного позову про визнання договору позики недійсним.

Таким чином, передбачених ст.376 ЦПК України порушень норм процесуального та матеріального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені ОСОБА_1 у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова