Справа № 721/925/18
Провадження №2/713/17/20
РІШЕННЯ

іменем України

10.03.2020 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі головуючого судді Кириляк А.Ю., за участі секретаря Матейчук Л.Ю., відповідача ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вижниця цивільну справу за позовом Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних підприємству протиправними діями,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 про відшкодування збитків, заподіяних підприємству протиправними діями.

В позові вказував, що рішенням Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 було призначено головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» та доручено голові районної ради заключити контракт з ним терміном на 3 (три) роки, у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до наказу КЗ «Путильська центральна районна лікарня» №58 кз від 18 вересня 2014 року ОСОБА_2 призначено головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня».

19 вересня 2014 року на підставі рішення Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року між Путильською районною радою в особі голови районної ради та ОСОБА_2 було укладено контракт.

Розпорядженням голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року ОСОБА_2 на підставі п.2 ч ст.36 КЗпП України звільнено з посади головного лікаря комунального закладу "Путильська центральна районна лікарня" з 18 вересня 2017 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту.

Наказом заступника головного лікаря комунального закладу "Путильська центральна районна лікарня" №21к-зв від 18 вересня 2017 року на підставі розпорядження голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року.

Вважаючи таке звільнення незаконним, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Путильської районної ради, голови Путильської районної ради, комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 2 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року про звільнення з посади головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Дячука ОСОБА_3 . ОСОБА_4 . з 18 вересня 2017 року, у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.І ст.36 КЗпП України. Визнано незаконним та скасовано наказ заступника головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №21к-зв від 18 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 від займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року. Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» з 18 вересня 2017 року згідно з пп. 5.5, 6.4 контракту.

Стягнуто з комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року в сумі 81138 гривень 24 копійки, з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня».

Вважав, що у зв`язку з протиправними діями відповідача щодо звільнення ОСОБА_2 комунальному закладу "Путильська центральна районна лікарня" завдано збитків у розмірі 81138,24 грн. Тому з ОСОБА_1 як з винної посадової особи, що заподіяла шкоду установі у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, на користь КЗ "Путильська центральна районна лікарня" підлягає стягненню 81138,24 грн. збитків.

Під час підготовчого судового засідання збільшив позовні вимоги просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу "Путильська центральна районна лікарня" (УДКСУ м.Чернівці, МФ0856135, р/р НОМЕР_1 , ) матеріальну шкоду в порядку регресу в розмірі 146 217 грн. 87 коп, оскільки на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2019 року у цій же справі стягнуто з Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 65079 гривень 63 копійки.

Позивач в адресованому суду клопотанні просив розглядати справу у його відсутність , позов підтримує в повному обсязі

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав , просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши відповідача , дослідивши матеріали справи, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, та керуючись законом, суд приходить до наступного.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

У відповідності до наказу №58 кз від 18 вересня 2014 року позивача ОСОБА_2 призначено головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» .

На підставі рішення Путильської районної ради № 61-28/14 від 18 вересня 2014 року між Путильською районною радою в особі голови районної ради та ОСОБА_2 19 вересня 2014 року було укладено контракт, за умовами якого позивача призначено на посаду керівника об`єкта спільної власності територіальних громад сіл, селища району головним лікарем КЗ «Путильська центральна районна лікарня» терміном на 3 ( три) роки з 19 вересня 2014 року по 18 вересня 2017 року .

Згідно п. 6.1 контракту, укладеного між позивачем та відповідачем, контракт діє з 19 вересня 2014 року до 18 вересня 2017 року .

Відповідно до п. 6.4 вищевказаного контракту, якщо відповідно до п. 5.5 контракту жодна із сторін не виявляє зацікавленості у його подальшому поновленні контракт автоматично набирає чинності терміном на один рік.

ОСОБА_2 розпорядженням голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України звільнено з посади головного лікаря комунального закладу "Путильська центральна районна лікарня" з 18 вересня 2017 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту .

На підставі розпорядження голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року, наказом заступника головного лікаря комунального закладу "Путильська центральна районна лікарня" №21к-зв від 18 вересня 2017 року ОСОБА_2 звільнено із займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року .

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Путильської районної ради, голови Путильської районної ради, комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» про визнання протиправним та скасування розпорядження, наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02 лютого 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження голови Путильської районної ради №30-к від 18 вересня 2017 року про звільнення з посади головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» Дячука М. ОСОБА_4 . з 18 вересня 2017 року, у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України. Визнано незаконним та скасовано наказ заступника головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» №21к-зв від 18 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_2 від займаної посади на підставі п.2 ст.36 КЗпП України (закінчення строку дії контракту) з 18 вересня 2017 року. Поновлено на посаді головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» з 18 вересня 2017 року згідно з пп. 5.5, 6.4 контракту. Стягнуто з комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18 вересня 2017 року по 02 лютого 2018 року в сумі 81138 гривень 24 копійки, з утриманням з цієї суми податків і інших обов`язкових платежів.

Допущено в порядку п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного лікаря комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня».

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 26 квітня 2018 року вказане рішення залишене без змін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 28 лютого 2019 року, заяву ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду задоволено. Стягнуто з Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 13 вересня 1999 року Путильським РВ УМВС в Чернівецькій області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ), середній заробіток за час вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 65079 гривень 63 копійки.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину.

За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК України покладено на відповідача.

Відповідно до положення ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове пов`язане саме з регресною вимогою.

Відповідно до п.п. 9, 10 озділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, посадові та службові особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), дії яких завдали шкоди, що відшкодована з бюджету, несуть цивільну, адміністративну та кримінальну відповідальність згідно з законом.

У разі встановлення в діях посадової, службової особи органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування) складу злочину за обвинувальним вироком суду щодо неї, який набрав законної сили, органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) в установленому законодавством порядку реалізовують право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи щодо відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законодавством.

Органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету (місцевих бюджетів), у випадках, визначених цим пунктом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб цих органів, якщо рішенням суду не встановлено в діях посадових, службових осіб складу злочину.

За результатами службового розслідування органи державної влади (органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування) та органи прокуратури за поданням відповідних матеріалів органами Державної казначейської служби України у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету (місцевим бюджетам), з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб цих органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», кошти, виплачені за рішенням суду про стягнення коштів згідно з цим Законом, вважаються збитками державного бюджету. Посадова, службова особа державного органу, державного підприємства або юридичної особи, дії якої призвели до збитків державного бюджету, несе відповідальність згідно із законом.

Орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, звертається до суду з позовами про відшкодування збитків, завданих державному бюджету.

Державні органи після виконання рішень суду про стягнення коштів з рахунків, на яких обліковуються кошти державного бюджету, у випадках, визначених цим Законом, проводять службове розслідування щодо причетних посадових, службових осіб таких органів, якщо рішенням суду не встановлено складу кримінального правопорушення в діях зазначених осіб.

За результатами службового розслідування державні органи та органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у місячний строк можуть звернутися до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до посадових, службових осіб таких органів, винних у завданні збитків (крім відшкодування виплат, пов`язаних із трудовими відносинами та відшкодуванням моральної шкоди).

Після виконання рішень суду відповідно до цього Закону за поданням органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, державний орган, до сфери управління якого належить державне підприємство, забезпечує проведення службового розслідування щодо службових осіб державного підприємства, дії яких призвели до збитків державного бюджету, якщо рішенням суду в діях зазначених осіб не встановлено складу кримінального правопорушення.

За результатами службового розслідування органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів за поданням відповідних матеріалів державними органами в місячний строк можуть звернутися до суду з позовом про відшкодування збитків, завданих державному бюджету, з пред`явленням зворотної вимоги (регресу) у розмірі виплаченого відшкодування до службових осіб державних підприємств, винних у завданні збитків.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, жодних належних, допустимих доказів на підтвердження визнання вини саме ОСОБА_1 у заподіянні майнової шкоди Комунальному закладу «Путильська центральна районна лікарня» у встановленому законом порядку позивачем суду не надано.

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності всіх складових цивільно-правової відповідальності саме ОСОБА_1 у завданні позивачу шкоди.

Так, підставою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків є наявність повного складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; 2) шкідливий результат такої поведінки (збитки); 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; 4) вина правопорушника.

Судові рішення, на які посилається позивач у позові як на доказ вини відповідача, не є належними доказами в розумінні п.п. 10 п. 9 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, такими рішеннями судів не доведений факт персональної вини , ОСОБА_1 , як голови Путильської районної ради.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не було належними та допустимими доказами доведено факту вини саме відповідача у заподіянні збитків, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за відсутністю доказів вини відповідача у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, сплачені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову Комунального закладу «Путильська центральна районна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків , заподіяних підприємству протиправними діями.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області через Вижницький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Вижницький районний суд до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Ю. Кириляк