Справа № 133/1739/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2020 року

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Воронюк В.А.

з участю секретаря судового засідання Полонської Н.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Кузьмінського Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом в якому просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь витрати по справі у розмірі -784,60 грн.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживає у 8/25 частки житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначена частка житлового будинку з господарськими спорудами належала їхній з відповідачем покійній матері, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та після смерті якої відкрилась спадщина, 2/3 частки якої вона прийняла, з урахуванням 1/3 частки старшого брата, ОСОБА_2 , який відмовився від своєї частки у спадщині на її користь у передбачений законом шестимісячний строк.

У належній їй частці будинку значиться зареєстрованим її брат - відповідач по справі - ОСОБА_2 . Однак брат не проживає в житловому приміщенні більше тридцяти років без поважних причин, а сакме з 1987 року, також він не сплачує комунальні платежі, у утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і взагалі не цікавиться, всі ремонти квартири за термін його не проживання вона робить сама за свої власні грошові кошти та кошти свого сина, який допомагає їй як матеріально так і фізичною працею.

22.07.2019 року ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного проваджнення.

27.08.2019 року відповідач надав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому посилався на ст. 1297 ЦК України та ст. 1299 ЦК України, зазначивши, що він, як і позивач являється спадкоємцем першої черги після смерті матері, спадщину прйняв у встановений законом строк, так як на день смерті проживав з померлою та має намір отримати свідоцтво про право власності на частку спадкового будинку. Після смерті матері проживає за іншою адресою, оскільки позивач змінила у будинку замки та не допускає його до будинку. Оскільки позивач не є власником майна, так як у неї відсутні правовстановлюючі документи , а саме свідоцтво про право на спадщину, тому вона не набула права звернення до суду із зазначеним позовом.

Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. При цьому додала, що власником житлового будинку по АДРЕСА_2 значиться її мати ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вона спадщину прийняла, але не є власником спірного житлового будинку , так як ще не оформила спадщину. У спірному житловому будинку зареєстрована вона та відповідач. При житті мати не ставила ніяких вимог про визнання відповідача втратившим право на житло.

Відповідач в судове засідання не з"явився, однак його представник - адвокат Кузьмінський Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивач не є власником спірного житлового будинку. Відповідач, як і позивач, є спадкоємцем першої черги і має право на спадщину після смерті матері на частину спірного житлового будинку по АДРЕСА_2 . При житті покійна не ставила ніяких вимог про визнання відповідача втратившим право на проживання. Оскільки позивачка не є власником житлового будинку, вона не може ставити вимогу про визнання відповідача втратившим право на житл згідно ст. 405 ЦК України .

Свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що проживають по сусідству з позивачкою. Відповідач у спірному житловому будинку не проживає значний час. Чи зареєстрований він у спірному будинку їм не відомо. При житті матері, відповідач навідувався до останньої. Від матері відповідача вони не чули, що вона мала намір його виписати.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - адвоката Кузьмінського Ю.В., свідків, дослідивши письмові докази вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що власником 8/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого в АДРЕСА_2 , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом являється мати сторін - ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти - сторони по справі: позивач - ОСОБА_1 та відповідач - ОСОБА_2 , які належним чином не оформили своїх спадкових прав.

В спадковій 8/25 частині житлового будику з господарськими будівлями, розташованому по АДРЕСА_2 , після смерті матері залишилась проживати позивач по справі - ОСОБА_1 та зареєстрпований відповідач по справі ОСОБА_2 , ( а.с.5 ).

Відповідно до актів обстеження від 10.03.2018 та від 21.08.2019 ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_2 .( а.с. 6,25 ) .

Ч. 1 ст, 3.16 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Як зазначено у ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Приписами частини першо ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів.

Як зазначено вище, що власником спірного майна була ОСОБА_3 , якак померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на майно, зокрема і на спірний житловий будинок.

Як зазначено у ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняті спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця прав на спадщину.

Згідно вимог ч. 1ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право па спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до положень ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникаг у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна.

Таким чином, оскільки обидві сторони є спадкоємцями першої черги після смерті матері, кожен з них має право реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину.

Відповідач має непорушне право власності, яке не може бути обмежене іншими спадкоємцями.

Згідно положень етапі 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї безповажних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням -може бути подано виключно власником такого майна.

Тоді, як Позивач не є власником майна, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності чи свідоцтво про право на спадщину. Тобто позивач не набув права звернення до суду за захистом своїх прав у такий спосіб, адже його право власності не порушується.

Більше того позивач та відповідач належать до кола спадкоємців за законом першої черги, відповідно до сі. 1261 ЦК України, а тому вимога про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням не може бути пред`явлена відповідачу.

Згідно зі ст.41 Конституції України, право приватної власності і непорушним.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог щодо втрати відповідачем права користування житловим приміщенням в порядку ч.2 ст.405 ЦК України слід відмовити.

Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічні вимоги зазначено у ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Частиною 5 статті 81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Приписами ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами ; висновками експертів ; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. ( ч.1 ст.77 ЦПК України ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. ( ч.2 ст.78 ЦПК України ).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи зазначенні положення суд оцінює пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в сукупності з іншими доказами.

По справі представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача судові витрати .

Відповідно до п.2 ч.2 статті 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу складає 5000 грн., що підтверджується розрахунком вартості та опису послуг адвоката за довогором про надання правничої допомоги від 14.08.2019 року, які необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 76-79, ч.ч.1,5,6 ст.81, ст. 141, ст.ст.263-268 ЦПК України, ч.1 ст. 316, ч.1 ст.317, ч.1 ст. 321, ст.405 ЦК України, суд-

ухвалив :

Відмовити в позові ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, зокрема квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( іпн НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 грн.

На рішення суду може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів після проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, строк на апеляційне оскарження рахувати з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 20 березня 2020 року.

Суддя В.А.Воронюк

12.03.2020