Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2020 Справа №607/1380/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Позняка В.М., за участю секретаря судового засідання Свергун Т.В., представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 3/4 частини житлового будинку, загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , зокрема 1/4 частину в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька ОСОБА_4 , 1/4 частину в порядку спадкування, після смерті матері ОСОБА_5 та 1/4 частину, як частку у колгоспному дворі, членом якого він був.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є спадкоємцем після померлих батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів про належність майна спадкодавцям. Крім того, позивачу на праві власності, як члену колгоспного двору, належить 1/4 частка у вказаному будинку. У зв`язку із цим, позивач ОСОБА_6 просить визнати за ним право власності на 3/4 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 28 січня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 лютого 2020 року. Протокольною ухвалою суду від 18 лютого 2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 11 березня 2020 року.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Скиба В.М., позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просив суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, щодо задоволення позову заперечив, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд встановив наступні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим повторно 18 травня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №11.

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складалася з 1/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 10 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №121.

08 грудня 2011 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Івачеводолішнівської сільської ради Тернопільського району, зареєстрованим у реєстрі за №60, згідно якого, заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, на що він за законом матиме право і що буде належати йому на день смерті, заповів ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася з належної йому частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

З метою оформлення права власності на вказане спадкове майно після смерті батьків та видачі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_2 звернувся Тернопільської районної державної нотаріальної контори, де після смерті ОСОБА_4 була заведена спадкова справа №128/2019. Після смерті ОСОБА_5 , спадкова справа не заводилася.

Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної нотаріальної контори Підгайної І.В. від 09 липня 2019 року, ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті матері - гр. ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за заповітом після смерті батька - гр. ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із відсутність правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на житловий будинок, а також було виявлено, що свідоцтві про смерть померлий записаний « ОСОБА_4 », а в свідоцтві про народження гр. ОСОБА_2 « ОСОБА_4 », що не дає можливості встановити факт родинних відносин сина та батька.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року, встановлено факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_2 .

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року набрало законної сили та не оскаржувалось, таким чином доказано факт родинних відносин між позивачем та його батьком ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки № 28 від 24 січня 2020 року виданої виконкомом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, про те що станом на 15.04.1991 року в житловому будинку в АДРЕСА_1 , членами двору були, а саме: голова двору - ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_9 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ); дружина - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ); син - ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_8; онук - ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_7. Будинок відносився до групи - колгоспний двір.

Як вбачається з інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна від 06 травня 2019 року № 616, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, по обліку бюро будинковолодіння АДРЕСА_1 , рахується за: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Раніше будинковолодіння рахувалося в АДРЕСА_2 .

Як вбачається з інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації №708 від 24.05.2019 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 за ОСОБА_5 в бюро не проведена.

Згідної інформаційної довідки, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації №707 від 24.05.2019 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року житловий будинок по АДРЕСА_1 (раніше АДРЕСА_2 зареєстровано за головою колгоспного двору ОСОБА_4 на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок виданого Тернопільською районною радою 30.06.1990 р. та записано в реєстрову книгу №1 за реєстровим №6.

06 травня 2019 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок, у якому вказана характеристика будинку, господарських будівель і споруд. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку, загальна площа приміщень становить 101,3 кв.м., житлова - 47,2 кв.м.

Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Таким чином, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 належить по 1/4 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , правовідносини щодо спадкування після її смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно із ст.ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Враховуючи те, що ОСОБА_5 заповіту щодо належного їй, як члену колгоспного двору, майна - 1/4 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 не складала, спадщину після її смерті прийняв чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_2 , оскільки були спадкоємцями першої черги за законом та фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 151 від 22 травня 2019 року, виданою виконкомом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, відмови від її прийняття протягом шестимісячного строку не заявляли, а тому вони успадкували в рівних частках належну померлій 1/4 частку житлового будинку, тобто - по 1/8 частині.

Окрім того, враховуючи те, що ОСОБА_4 , як члену колгоспному двору належала 1/4 частина житлового будинку по АДРЕСА_1 , та після смерті ОСОБА_5 він успадкував 1/8 частину житлового будинку, то йому належало 3/8 частини вказаного будинковолодіння, однак прав на належне йому майно не зареєстрував.

Встановлено, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому до правовідносин щодо спадкування після його смерті застосуванню підлягають норми ЦК України 2003 року.

Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за життя склав заповіт, яким заповів все належне йому майно, зокрема належну йому частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , останній спадщину прийняв, оскільки на момент смерті проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою № 58 від 26 березня 2019 року, виданою виконкомом Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, протягом шестимісячного строку з заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, а тому він успадкував належні померлому 3/8 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Таким чином, загальна частка успадкованої ОСОБА_2 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 складає 1/2 (1/8 + 3/8).

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвічує його право власності.

Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги те, що позивач, як член колгоспного двору, який не втратив частку станом на 15 квітня 1991 року, є власником 1/4 частки житлового будинку, а також 1/2 частину вказаного житлового будинку успадкував (за законом після смерті матері ОСОБА_5 та за заповітом - після смерті батька ОСОБА_4 ), він не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, а тому його право підлягає захисту в судовому порядку, шляхом визнання за ним права власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 , загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м.

Керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 259, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549, 553 ЦК України 1963 року, ст. 16, 392, 1216-1219, 1223, 1268, 1270 ЦК України 2003 року, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд АДРЕСА_1 , загальною площею 101,3 кв.м., житловою площею 47,2 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, визначеному п. 15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк