ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року

м.Суми

Справа №587/1610/19

Номер провадження 22-ц/816/1059/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з додатковою відповідальністю страхова компанія «Альфа Гарант»,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича на рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2020 року в складі судді Черних О.М., постановлене у м. Суми,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з позовом у серпні 2019 року, ОСОБА_1 просив стягнути з ТДВ СК «Альфа Гарант» на свою користь страхові відшкодування пов`язані з тимчасовою втратою працездатності в розмірі 10560,00 грн та з стійкою втратою працездатності в розмірі 57600,00 грн, а також стягнути витрати на правничу допомогу.

Свої вимоги мотивував тим, що 29.12.2017 року на вул. Центральна в смт. Степанівка Сумського району Сумської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «ВАЗ 21124» під керуванням ОСОБА_2 , за якої останній здійснив наїзд на позивача. Внаслідок ДТП позивач отримав важкі тілесні ушкодження. Вироком Сумського районного суду Сумської області від 13.11.2018 року по справі № 587/1138/18 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у відповідача. В зв`язку з цим, позивач звернувся до відповідача з повідомленням про ДТП та заявами про виплату вказаних страхових відшкодувань, які були отримані 17.04.2019 року, однак страхове відшкодування виплачено не було, що і стало підставою звернення до суду з позовом.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 19.02.2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Стефківський В.І. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що розмір відповідач безпідставно не виплатив позивачу страхове відшкодування. Вказує, що розмір страхового відшкодування за тимчасову втрату працездатності становить 10560 грн. та розрахований виходячи з середньомісячного заробітку (доходу) позивача за три останні місяці роботи, що передували втраті працездатності, виходячи з довідки про доходи ОСОБА_1 виданої ТОВ «ВКП «АККАД» 10.11.2018. На момент настання ДТП мінімальний розмір місячної заробітної плати становив 3200, а тому відшкодування за стійку втрату працездатності становить 57600 грн. Зазначає, що строк для виплати страхового відшкодування сплив 16.07.2019 року, однак його виплата здійснена не була. Жодного листа про прийняте рішення чи про необхідність надання додаткових документів позивачу не направлялося. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції помилково застосував норми ст. 1195 ЦК України та п. 1 ч. 3 ст. 1197 ЦК України, в той час як повинен був застосувати спеціальні норми права, тобто норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема ст.ст. 25, 26 Закону, які регулюють порядок обчислення розміру страхового відшкодування при тимчасовій та стійкій втраті працездатності. Вказує, що він просив суд стягнути саме мінімальний розмір страхового відшкодування, виплата якого не потребує встановлення ступеня загальної чи професійної втрати працездатності. Зазначає, що Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено вичерпний перелік документів , які додаються до заяви. Тому позивачем було надано відповідачу всі необхідні документи для здійснення страхового відшкодування. У довідці про доходи позивача наданої ТОВ «ВКП «АККАД» 10.11.2018 року чітко зазначено, що він працює у ТОВ «ВКП «АККАД» займаючи посаду рамника, яка є основним місцем його роботи. Вказує, що відповідач зобов`язаний був розпочати розслідування страхового випадку, визначити причини його настання та розмір завданих збитків, з огляду на що відповідач не надав жодного доказу того, що ним були вчинені всі необхідні дії для своєчасного здійснення виплати страхового відшкодування.

Від відповідача до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Серед іншого, відповідач зазначив, що позивачем не було надано страховій компанії жодних доказів встановлення ступеня втрати професійної чи загальної працездатності, а також доказів перебування у трудових відносинах з ТОВ «ВКП «АККАД». Крім того відсутній будь який висновок експерта, яким встановлено ступінь втрати працездатності у відсотковому співвідношенні. Вказує, що позивачем не було надано суду пояснень з яких причин він не отримував допомогу по тимчасовій непрацездатності за рахунок коштів Фонду соціального страхування України. Також, позивачем не було надано доказів понесення ним витрат на правову допомогу. Зазначає, що справа є не складною, підготовка до її розгляду не потребує аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, адже позовна заява є простою та типовою. При цьому сама справа є малозначною, а відтак, заявлені витрати є не співмірними та завищеними порівняно з сумою позову та складністю справи. В матеріалах справи відсутні будь які акти приймання передачі наданих послуг адвокатським об`єднанням «Гарнд Груп Партнерс».

Представник позивача в судовому засіданні просив скасувати оскаржене рішення і постановити нове про задоволення законних позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але про місце та час його проведення повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2017 року о 18 год. 20 хв. сталося ДТП за участю водія ОСОБА_2 , який керуючи автомобілем ВАЗ 21124 д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Вироком Сумського районного суду Сумської області від 13.11.2018 року, зокрема, ОСОБА_2 було визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України; стягнуто з ОСОБА_2 на користь Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації 30 567,44 грн витрат за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6111,09 грн матеріальної шкоди (витрати на лікування) та 50000,00 грн моральної шкоди.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 проходив довготривале лікування та згідно довідок про тимчасову втрату непрацездатності потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді перебував на стаціонарному лікуванні в період з 29.12.2017 року по 12.01.2018 року, з 24.012018 року по 07.02.2018 року, з 03.03.2018 року по 14.03.2018 року та з 20.07.2018 року по 01.08.2018 року.

Відповідно до акту огляду медико-санітарно експертної комісії № 386 від 20.04.2018 року ОСОБА_1 було встановлено другу групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату строком до 20.04.2019 року.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу ВАЗ21124 ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідно до полісу № АК/3877704 у ТДВ СК «Альфа Гарант».

08.04.2019 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернувся з письмовою заявою до ТДВ СК «Альфа Гарант» про виплату страхового відшкодування пов`язане зі стійкою втратою працездатності у розмірі 57600,00 грн. До зави було додано: завірену копію довідки до огляду МСЕК серії 12 ААА №940152 про встановлення другої групи інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату, копії індивідуальної програми реабілітації інваліда №366 та оригінал листа-відповіді з сумської обласної МСЕК №01-19/05/697.

09.04.2019 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернувся з письмовими заявами до ТДВ СК «Альфа Гарант» про повідомлення про ДТП та про виплату страхового відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 10560,00 грн. До зави було додано: завірені копії довідки про доходи ОСОБА_1 за період квітень-грудень 2017 року, виданої за місцем його роботи ТОВ «ВКП «АККАД» та довідок про тимчасову втрату непрацездатності потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді за періоди з 29.12.2017 року по 12.01.2018 року, з 24.012018 року по 07.02.2018 року, з 03.03.2018 року по 14.03.2018 року та з 20.07.2018 року по 01.08.2018 року.

Вказані заяви були отримані ТДВ СК «Альфа Гарант» 17.04.2020 року, однак на час звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом будь-якого рішення щодо виплати страхового відшкодування чи про відмову у виплаті, страховою компанією прийнято не було.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було надано відповідачу жодних документів які б підтверджували його витрати та необхідність їх здійснення. Так, позивач не надав відповідачу доказів встановлення ступеня втрати професійної чи загальної працездатності, враховуючи те, що позивачем також не було підтверджено та надано докази його перебування у трудових відносинах з ТОВ «ВКП «АККАД», крім того, відсутній будь який висновок експерта, яким встановлено ступінь втрати працездатності у відсотковому співвідношенні, а тому вимоги позивача є необґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з такого.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 22-1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який є спеціальним законом та підлягає застосуванню до спірних правовідносин у даній справі, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно положень ст.ст. 25, 26 цього Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах, зокрема, для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю.

Шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Вказана стаття також містить вичерпний перелік вимог до заяви та додатків до неї.

Згідно ч. 36.2 ст. 36 вказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Враховуючи фактичні обставини справи та приведені норми матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки при зверненні до страховика із заявами про виплату страхових відшкодувань у зв`язку з тимчасовою та стійкою втратою працездатності останнім було виконані вимоги ст. 35 вказаного Закону щодо змісту заяви та додатків до неї.

При цьому позивачем було додано до таких заяв довідку про встановлення другої групи інвалідності, що дозволяло страховику здійснити мінімальну виплату страхового відшкодування пов`язану зі стійкою втратою працездатності - у розмірі 18 мінімальних заробітних плат, відповідно до частин 26.2 та 26.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Встановлення ж ступеня втрати працездатності позивача, на що посилався у своїх запереченнях відповідач, у даній ситуації, даним Законом не вимагається.

Таким чином, вимоги позову про стягнення страхового відшкодування пов`язаного зі стійкою втратою працездатності в розмірі 57600,00 (18 мінімальних заробітних плат станом на 29.12.2017 року, а саме 18х3200,00 грн) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується вимог позову про стягнення страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, то вони також обґрунтовані, оскільки при зверненні ОСОБА_1 до страхової компанії, останнім також були дотриманні вимоги ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто було надано докази, що давали можливість страховій компанії здійснити таку виплату та визначити її розмір, а саме підтвердження із закладу охорони здоров`я часу втрати працездатності (довідки про тимчасову втрату непрацездатності потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді) та довідку про доходи, видану за місцем роботи, засвічену належним чином.

Вказаними доказами спростовуються заперечення відповідача з приводу не надання позивачем доказів перебування у трудових правовідносинах під час звернення до страховика.

Що стосується розміру страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, то слід зазначити наступне.

При визначенні розміру такого відшкодування в сумі 10560,00 грн, сторона позивача виходила з показників 55 днів (сума всіх календарних днів перебування позивача на лікарняному) та розміру середньоденного заробітку в сумі 192,00 грн (обрахованого за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я, відповідно до положень ст. 1197 ЦК України 2004 року).

Однак, статтею 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка набрала чинності пізніше з 01.01.2005р. і є спеціальною нормою та підлягає застосуванню до даних правовідносин, визначено, що середня заробітна плата, обчислюється відповідно до норм законодавства України про працю.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

У інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Таким чином, враховуючи розмір заробітної плати позивача за жовтень та листопад 2017 року 6382,20 грн та 4865,20 грн відповідно, кількість робочих днів у вказаних місяцях 2017 року 21 та 22 робочих дня відповідно, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 становить 261,57 грн.

За періоди з 29.12.2017 року по 12.01.2018 року, з 24.012018 року по 07.02.2018 року, з 03.03.2018 року по 14.03.2018 року та з 20.07.2018 року по 01.08.2018 року, враховуючи п`ятиденний робочий тиждень, кількість робочих днів становить 36 днів.

Отже, розмір страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 9416,52 грн (261,57 грн х 36 днів).

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування, пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності, в сумі 9416,52 грн та мінімального розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, в сумі 57600,00 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, а також враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, обставину звільненні позивача від сплати судового збору, з ТДВ СК «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню у відшкодування фактично понесених витрат на правничу допомогу в період апеляційного розгляду заявлену у розмірі 9000грн., тільки 7000,00 грн, а на користь держави - судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 768,40 грн і за апеляційний перегляд справи 1152,60 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Стефківського Володимира Івановича задовольнити частково.

Рішення Сумського районного суду Сумської області від 19 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування, пов`язане з тимчасовою втратою працездатності в сумі 9416,52 грн та мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, в сумі 57600,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа Гарант» на користь ОСОБА_1 у відшкодування фактично понесених витрат на правничу допомогу в період апеляційного розгляду в сумі 7000,00 грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю страхової компанії «Альфа Гарант» на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 768 грн 40 коп. і за апеляційний перегляд справи 1152 грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повне судове рішення складено 21 травня 2020 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко