Справа № 186/81/20
Провадження номер № 2/0186/138/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м.Першотравенськ

Суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (інфляційних втрат, процентів за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики),

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди (інфляційних втрат, процентів за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01 червня 2012 року він надав грошову позику в сумі 30000,00 грн. ОСОБА_2 , підтвердженням даної позики є розписка від 01 червня 2012 року.

В зв`язку з фінансовими негараздами у ОСОБА_2 , між ними була досягнута домовленість, що за кожен місяць користування грошима, починаючи з 01 червня 2012 року буде нараховувати по 1000,00 грн. щомісячно і ця сума буде сплачена разом з сумою позики. Дана домовленість була зазначена у додатковій угоді від 15 червня 2012 року (п.8 угоди), про що ОСОБА_2 , власноруч розписав по кожній сумі позики щомісячні проценти, від суми позики, по деяким позикам - грошову суму, які він зобов`язаний був сплачувати, після повернення кожної позики (боргу), та підсумував загальну щомісячну суму процентів.

Дані обставини встановлені рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровській області від 09 жовтня 2018 року (справа № 186/1062/18) та додаткового доказування не потребують в силу ст.82 ЦПК України.

Так як, відповідач ОСОБА_2 добровільно відмовився повертати борг у січні 2014 року, то заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року, справа № 186/1064/14-ц, з ОСОБА_2 була стягнута сума боргу 30000,00 грн. за позикою згідно розписки від 01 червня 2012 року та судові витрати в розмірі 300 грн., а всього 30 300 грн.

З квітня 2015 року (дата відкриття ВП) у Першотравенському міському відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (надалі - ДВС), перебуває виконавче провадження ВП 47295104 з примусового виконання судового рішення (в/лист №186/1064/14-и), про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 30 300,00 грн.

Згідно довідки ДВС від 03 жовтня 2019 року, станом на 10 грудня 2018 року в примусовому порядку з ОСОБА_2 за даним виконавчим провадженням ВП 47295104 стягнуто 654,49 грн.

На протязі тривалого часу судове рішення не виконується, за цей час, кошти стягнуті за рішенням суду знецінились і у зв`язку з цим він має право звернутися до суду і прохати суд, стягнути нараховані інфляційні втрати (інфляційне збільшення), 3% річних та щомісячні проценти від суми позики на підставі ст.625 ЦК України та ст.1048 ЦК України.

Індекс інфляції з січня 2014 р. по січень 2017р.: 1.249 х 1.433 х 1.124 х 1.010 = 2.0319 ( НОМЕР_1 ).

Коефіцієнт для розрахунку інфляційного збільшення становить - 1.0319 (2.0319 - 1).

Позика в розмірі 30 000,00 грн. (розписка від 01.06.2012 р.), повернення коштів 14-15 січня 2014 року, судовий збір - 300 грн., рішення Першотравенського міського суду від 18 грудня 2014 року (№ 186/1064/14-ц).

Кошти стягнуті в примусовому порядку на погашення боргу після 15 січня 2014 року є простроченими коштами по поверненню позики від 01 червня 2012 року і у зв`язку з цим, нарахування інфляційних втрат (інфляційне збільшення), нараховується за ввесь час прострочення.

Сума боргу станом на 01.01.2017 рік становить: 30204,36 грн. (30300,00 грн. - 7.30 - 27.42 - 27.42 -16.75 -16.75).

Інфляційні втрати за 2017 рік: січень 30204,36 грн. х 1.0319 = 31167.88 грн.; лютий 30204,36 грн. - 16.75 грн. = 30187.61 х 0.01 = 301.88 грн.; березень 30187,61 грн. - 33.50 грн. = 30154,11 грн. х 0.018 = 542,77 грн.; квітень 30154,11 грн. - 16.75 грн. = 30137,36 грн. x 0.009 = 271,24 грн.; травень 30137,36 грн. 16,75 грн. = 30120,61 грн. х 0.013 = 391,57 грн.; червень 30120,61 грн. 16,75 грн. = 30103,86 грн. x 0.016 = 481,66 грн.; липень 30103,86 грн. 16,75 грн. = 30087,11 грн. х 0.002 = 60,17 грн.; серпень 30087,11 грн. інфляційне збільшення не нараховується (0.999); вересень 30087,11 грн. 33,50 грн. = 30053,61 грн. х 0.02 = 601,07 грн.; жовтень 30053,61 грн. 16,75 грн. = 30036,86 грн. x 0.012 = 360,44 грн.; листопад 30036,86 грн. 16,75 грн. = 30020,11 грн. х 0.009 = 270,18 грн.; грудень 30020,11 грн. 16,75 грн. = 30003,36 грн. x 0.01 = 300,03 грн.

Всього у 2017 року 34748,89 грн.

Інфляційні втрати за 2018 рік: січень 30003,36 грн. 16,75 грн. = 29986,61 грн. х 0.015 = 449,80 грн.; лютий 29986,61 грн. 16,75 грн. = 29969,86 грн. x 0.009 = 269,73 грн.; березень 29969,86 грн. 16,75 грн. = 29953,11 грн. х 0.011 = 329,48 грн.; вересень 29953,11 грн. 67,82 грн. = 29885,29 грн. х (1.008 х 0.993 х 1.019 - 1) = 29885,29 грн. х 0.02 = 597,71 грн.; жовтень 29885,29 грн. -87,20 грн. = 29798,09 грн. x 0.017 = 506,57 грн.; грудень 29798,09 грн. - (76,30 + 76,30) = 29645,49 грн. х (1.014 х 1.008 - 1) = 29645,49 грн. х 0.022 = 652,20 грн.

Всього у 2018 року 2805,49 грн.

Інфляційне збільшення (інфляційні втрати), на суму позики в розмірі 30000.00 грн., розписка від 01 червня 2012 року, станом на 01 січня 2019 року становить: 37748 грн. 38 коп. (34748.89 + 2805.49).

3% річних за період: з 16 січня 2014 року по 10 січня 2019 року включно.

Так як позика, на день подання даного позову, не повернута, то для розрахунку 3% річних береться сума зазначена як в договорі позики (розписки від 01.06.2012 року), так і в судовому рішенні - 30 000 (тридцять тисяч) гривень та період з 13 липня 2018 року по 10 січня 2020 року включно: 30000 х 3 : 100 : 365 х 547 = 1348.77 грн.

Сума яка підлягає стягненню (3% річних), становить: 1348 грн. 77 коп.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Між ним та відповідачем, як вже було зазначено вище, була домовленість: щомісячно за користування грошима нараховуються проценти в розмірі 1000 грн. (п.8 угоди від 15.06.2012 року).

Проценти, за весь час користування позикою (грошима), сплачуються разом з основною сумою позики.

На день подання даного позову, позика отримана ОСОБА_2 в червні 2012 року в розмірі 30000,00 грн. неповернута і у зв`язку з цим він має право заявляти вимогу про стягнення з відповідача проценти за позикою, що не суперечить договору.

В даному випадку, договір позики укладений між фізичною особою та приватним підприємцем ОСОБА_2 і кошти надавалися на підприємницьку діяльність, і тому позика, надана 01 червня 2012 року, не може бути безпроцентною. Сума позики 30000,00 грн., розписка від 01 червня 2012 року.

Щомісячна плата за користування грошима (позикою) - 1000 грн.

Кількість місяців в розрахунковому періоді: з 01.06.2012 року по 01.01.2020 року 91.

Сума яка підлягає стягненню: 91 000 грн. (1000 х 91).

Загальна сума яка підлягає стягненню з відповідача становить: 130097 грн. 15 коп. (37748.38 + 1348.77 + 91000.00). Виходячи з засад виваженості та розумності вважає за доцільне зменшити суму, яка підлягає стягненню, а саме: інфляційні втрати (інфляційне збільшення) до 19651,23 грн. та проценти за позикою до 9000,00 грн., а всього стягнути з ОСОБА_2 30000,00 грн. (19 651.23 + 1348.77 + 9000), та судові витрати по справі.

Просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь кошти в розмірі 30000,00 грн. та судові витрати по справі в розмірі 2215 грн. 35 коп., з них: судовий збір - 840 грн. 80 коп., витрати пов`язані з прибуттям до суду - 666 грн. 90 коп. та компенсація за відрив від звичайних занять - 708 грн. 45 коп.

Відповідач ОСОБА_2 не погодившись з позовними вимогами ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що вважає їх такими, що не відповідають вимогам національного законодавства, абсурдними та надуманими. Також зазначає, що 01 червня 2012 року він узяв у позивача в борг 30000,00 грн., про що написав розписку. Розписка містила умову про дату повернення боргу - за першою вимогою. У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до нього з вимогою про повернення цих грошей. З січня 2014 року розпочався відлік строку позовної давності. Взаємовідносини стосовно боргової розписки від 01.06.2012 року були предметом судового розгляду. Є два рішення суду з цього питання. 18 грудня 2014 року заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, з нього стягнули на користь ОСОБА_1 30000,00 грн. та судові витрати по розписці від 01 червня 2012 року. 09 жовтня 2018 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області, з нього стягнули інфляцію та три проценти річних. Позивач просить стягти з нього проценти за користування позикою, пише, що він брав кошти на підприємницьку діяльність, тому позика не може бути безпроцентною та ще пише, що між ними була досягнута домовленість, що за кожен місяць користування грошима, починаючи з 01 червня 2012 року буде нараховуватись по 1000,00 грн. щомісячно і ця сума буде сплачена разом з сумою позики. Дані обставини, як пише позивач, були встановлені рішенням Першотравенського міського суду від 09 жовтня 2018 року в справі №186/1062/18. Позивач умисно вводить суд в оману в цій частині позову, бо ніякої домовленості про сплату процентів за користування грошима між ними не було, це не встановлено ніяким рішенням суду, а навпаки, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2018 року суддя Демиденко С.М. справа №186/1062/18, позивачу відмовив у позові про стягнення процентів за користування грошима, вказавши, що "судом встановлено, що боргова розписка від 01 червня 2012 року не містить жодних умов про сплату будь-яких процентів". Саме ця обставина встановлена судом в рішенні, що набуло чинності. Але ОСОБА_1 знову звертається з такими ж вимогами до суду, що містить явні ознаки подачі ним безпідставного позову повторно з метою неправомірного стягнення коштів з нього. Ніякої додаткової угоди між ними не досягалося, звідки ОСОБА_1 взяв, що він брав кошти для підприємницької діяльності, йому невідомо, це не зафіксовано ніяким чином, а тому позов в цій частині є повною уявою позивача. Звертає увагу суду на рішення Перщотравенського міського суду від 09 жовтня 2018 року, яким позивачу в задоволенні позову в цій частині було відмовлено.

Позивач просить стягти з нього 3% річних за період з 13 липня 2018 року по 10 січня 2020 року та індекс інфляції за весь час прострочення, за період з січня 2017 року по 01 січня 2019 року. Ці вимоги заявлено з пропуском строку позовної давності, про що він робить заяву. Ще раз він стверджує і це встановлено вже рішеннями суду, що перебіг строку позовної давності розпочав відлік з січня 14 року і ніщо не заважало позивачу під час звернення до суду з позовом про стягнення боргу 30000,00 грн., заявляти і позов про стягнення 3% річних та інфляції, що ним не було зроблено. Подає цей позов лише у січні 2020 року - через 6 років. Також звертає увагу суду, що рішенням Першотравенського міського суду від 09 жовтня 2018 року за цими вимогами позивача було застосовано строк позовної давності, а ще просить врахувати, що цим рішенням були стягнуті інфляційні суми за період з 12 липня 2015 року по 22 грудня 2017 року, а позивач знову просить стягти інфляційні втрати за період з січня 2017 року, при цьому заявляє позовні вимоги, які вже були предметом розгляду судом, намагається отримати інфляційні суми подвійно за цілий рік.

Статтею 83 ЦПК України передбачається, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

ОСОБА_1 проігнорував вимогу даної статті цивільно-процесуального законодавства України, ні одного доказу йому не направляв, тому просить суд не брати всі надані ним "документи" до уваги, бо вони подавалися з порушенням встановленого законодавством порядку подання доказів.

Судові витрати несе кожна сторона і стягуються вони пропорційно до заявлених позовних вимог. Йому не вручалась копія квитанції про судовий збір позивача, тому він не має можливості оцінити в якому розмірі було сплачено позивачем судового збору та чи сплачував він його взагалі. Крім того, ОСОБА_1 просить стягнути з нього гроші за його прибуття до суду та компенсацію за відрив від звичайних занять. Ця справа розглядається в спрощеному провадженні без виклику сторін. Про які витрати каже позивач (відрив від занять та приїзд до суду). Його до суду ніхто і не викликає і від його "звичайних" занять не відриває. Це абсурдні вимоги, як на його суб`єктивну думку, не підлягають задоволенню.

Просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Позивачем ОСОБА_1 на відзив відповідача ОСОБА_2 було подано у відповідність до ст.179 ЦПК України відповідь на відзив відповідно до якої, вважає, що ОСОБА_2 , намагається ввести суд в оману.

Як зазначено у позовній заяві, 01 червня 2012 року він надав позику в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень ОСОБА_2 на підтримку його підприємницької діяльності і даний факт підтверджується безпосередньо самим відповідачем, письмовим відзивом наданим до суду та зафіксований в судовому рішенні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 жовтня 2018 року-справа № 186/1062/18 (витяг з судового рішення):

Відповідач надав суду письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню із наступних підстав. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору. На підтвердження своїх позовних вимог, позивач не додав до свого позову, а ні оригіналу розписки, а ні її копії. Замість розписки позивач надав листа з робочими помітками, які він вів для себе, з його помітками для підрахунків витрат на підприємницьку діяльність, з отриманих сум позики. Ніякої домовленості по зміні договору позики робочий лист в собі не несе. Посилаючись на ст.207 ЦК України позивач грубо порушив, так як правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний йоге сторонами. У залученому до позову листі, не має підпису сторін, його умов, строків виконання, та дати йоге підписання. Крім того у поданому до позовної заяви листі, відповідач шляхом виправлень, намагається надати робочому листу вигляду додаткового договору, хоча він має робочий характер. Лист не містить умов зміні договору, не містить підписів сторін.

Загальна сума позовних вимог, яка підлягає стягненню за рішенням суду розрахована позивачем неправильно та становить: 3441,81 грн.

Також, на підтвердження своїх вимог, він надав суду в якості доказу на підтвердженню домовленості щодо сплати відсотків розписку.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини 1, 2 ст.1048 ЦПК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесяти кратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018 року, а саме:«..., а ще прошу врахувати, що цим рішенням були стягнуті інфляційні суми за період з 12.07.15 р. по 22.12.17 р., а позивач знову просить стягнути інфляційні втрати за період з січня 17 р., - на лице заявления позову, який вже був предметом розгляду судом, намагається отримати інфляційні суми подвійно за цілий рік !!!», то я хочу зазначити наступне.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 05 лютого 2019 року рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09.10.2018 року в частині стягнення інфляційних втрат та 3-х процентів річних за договором позики скасував та ухвалив в цій частині нове судове рішення.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму трьох процентів річних за договором позики від 01 червня 2012 року, нарахованих за період з 12 липня 2015 року по 12 липня 2018 року включно, в розмірі 2 701, 26 грн. та відмовив в задоволені позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за договором позики від 01 червня 2012 року, справа № 186/1062/18, провадження № 22-ц/803/2262/19.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступного.

Дійсно, відповідач по справі ОСОБА_2 01 червня 2012 року отримав від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 30000,00 грн., які зобов`язався повернути за першою вимогою.

Позивач із вимогою про повернення боргу звернувся до відповідача ОСОБА_2 14 січня 2014 року.

У зв`язку з неповерненням позики, 02 липня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення суми позики - 30000,00 грн. по цій розписці. Позовних вимог про стягнення процентів, суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річних процентів від простроченої суми ОСОБА_1 не заявляв.

Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволені та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 30000,00 грн., у зв`язку з невиконанням зобов`язань згідно розписки від 01 червня 2012 року, складеної на підтвердження позики та в рахунок повернення понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 300,00 грн., а всього стягнуто 30300,00 грн.

Відповідно до листа №7154 від 03 жовтня 2019 року Першотравенського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області встановлено, що з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа №186/1064/14-ц, виданого 18 грудня 2014 року Першотравенським міським судом Дніпропетровської області було стягнуто та перераховано на користь ОСОБА_1 наступні грошові кошти: 7,30 грн. (платіжне доручення № 215 від 08 липня 2016 року); 27,42 грн. (платіжне доручення № 283 від 31 серпня 2016 року); 27,42 грн. (платіжне доручення № 277 від 14 вересня 2016 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 329 від 12 жовтня 2016 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 391 від 11 листопада 2016 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 29 від 01 лютого 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 48 від 02 березня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 78 від 15 березня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 112 від 11 квітня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 153 від 18 травня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 186 від 09 червня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 230 від 13 липня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 246 від 06 вересня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 282 від 20 вересня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 310 від 11 жовтня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 351 від 29 листопада 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 379 від 22 грудня 2017 року); 16,75 грн. (платіжне доручення № 19 від 19 січня 2018 року); 16,75 грн. (платіжне доручення №52 від 15 лютого 2018 року); 16,75 грн. (платіжне доручення №94 від 14 березня 2018 року); 67,82 грн. (платіжне доручення №1066 від 21 вересня 2018 року); 87,20 грн. (платіжне доручення №1898 від 31 жовтня 2018 року); 76,30 грн. (платіжне доручення №2817 від 05 грудня 2018 року); 76,30 грн. (платіжне доручення №2883 від 10 грудня 2018 року).

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

За правилами статей 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 процентів за користування сумою позики, нарахованих позивачем ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Між сторонами існує спір, чи передбачав договір позики від 01 червня 2012 року умову про сплату щомісячних відсотків в розмірі 1000,00 грн.

Згідно правового висновку Верховного Суду України (Постанова від 11 листопада 2015 року, №6-1967цс15): «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Судом встановлено, що боргова розписка від 01 червня 2012 року не містить жодних умов про сплату будь-яких процентів.

На підтвердження своїх вимог, позивач надав суду в якості доказу на підтвердження домовленості щодо сплати відсотків записи, зроблені відповідачем, які називає додатком до договору позики від 15 червня 2012 року.

Надаючи оцінку зазначеному доказу, суд враховує положення ст.ст.80, 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази - записи відповідача, не дають можливості суду встановити факт наявності домовленості між сторонами договору позики, про сплату процентів в розмірі 1000,00 грн. щомісячно, на постійній щомісячний основі, початок та закінчення періоду їх нарахування.

Саме тому в задоволені позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача в цій частині слід відмовити.

Стосовно позовних вимог про стягнення 3% річних від простроченої суми на підставі ст.625 ЦК України, за договором позики від 01 червня 2012 року, за період з 13 липня 2018 року по 10 січня 2020 року, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст.259 ЦК України).

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц.

Отже, 3% річних які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 становить 1325,55 грн. з розрахунку:

-за період з 13 липня 2018 року по 21 вересня 2018 року 30000,00 грн.(сума боргу) 284,75 грн.(сплачено за період) : 100% х 3% : 365 (днів в році) х 70 (усього прострочених днів) = 170,96 грн.;

-за період з 21 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року 29715,25 грн. (сума боргу) 67,82 (сплачено за період) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 40 (усього прострочених днів) = 97,47 грн.;

-за період з 31 жовтня 2018 року по 05 грудня 2018 року 29647,43 грн. (сума боргу) 76,30 грн. (сплачено за період) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 35 (усього прострочених днів) = 85,07 грн.;

-за період з 05 грудня 2018 року по 10 грудня 2018 року 29494,83 грн (сума боргу) 76,30 грн. (сплачено за період) : 100% х 3% :365 (днів у році) х 5 (усього прострочених днів) = 12,12 грн.;

-за період з 10 грудня 2018 року по 10 січня 2020 року включно 29494,83 грн. (сума боргу) 76,30 грн. (спдачено за період) : 100% х 3% : 365 (днів у році) х 397 (усього прострочених днів) = 959,93 грн;

170,96 грн. + 97,47 грн. + 85,07 грн. + 12,12 грн. + 959,93 грн. = 1325,55 грн.

В частині позовних вимог про стягнення нарахованого позивачем встановленого індексу інфляції за період з 01 січня 2017 року по 01 січня 2019 року за договором позики від 01 червня 2012 року, суд приходить до наступного.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст.261 ЦК, зокрема відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 відсотків річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Враховуючи, що позивач звернувся до суду 21 січня 2020 року за стягненням інфляційних втрат за період з 01 січня 2017 року по 01 січня 2019 року, то суд повинен встановити, чи дотримано строки позовної давності.

Позивач просить суд стягнути 19651,23 грн. інфляційних втрат з 01 січня 2017 року по 01 січня 2019 року.

Враховуючи вищезазначене, в задоволені позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за договором позики за період з 01 січня 2017 року по 21 січня 2017 року слід відмовити зі спливом строку позовної давності.

Інфляційні втрати є способом захисту майнових прав і інтересів кредитора, що полягає у відшкодуванні йому матеріальних втрат від знецінення коштів у результаті інфляційних процесів, і гарантують отримання компенсації від боржника за використання утримуваних ним грошових коштів за весь час прострочення в їх сплаті.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Також вважаю за необхідне зазначити, що нормою ст.625 ЦК України передбачена відповідальність у вигляді інфляційних втрат встановлена за невиконання зобов`язань, тобто розмір індексу інфляції повинен розраховуватись від суми, яку позивач не отримав суми боргу, оскільки позикодавець несе втрати від неповернутої суми заборгованості.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

Збитки від інфляції = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Індекс інфляції у 2017 році становив: січень 101,1%; лютий 101,0%; березень 101,8%; квітень 100,9%; травень 101,3%; червень 101,6%; липень 100,2%; серпень 99,9%; вересень 102,0%; жовтень 101,2%; листопад - 100,9%; грудень - 101,0%.

У 2018 році: січень 101,5%; лютий 100,9%; березень 101,1%; квітень 100,8%; травень 100,0%; червень 100,0%; липень 99,3%; серпень 100,0%; вересень 101,9%; жовтень 101,7%; листопад - 101,4%; грудень - 100,8%.

У січня 2019 року індекс інфляції становив 101,0%.

Інфляційні втрати за договором позики від 01 червня 2012 року (з урахуванням строків позовної давності за період з 21 січня 2017 року по 01 січня 2019 року), які підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 становлять 6534,54 грн. з розрахунку:

- за період з 21 січня 2017 року по 01 лютого 2017 року: (29904,36 грн. 0,00 грн) х 0,0% -29904,36 = 0,00 грн.;

-за період з 01 лютого 2017 року по 02 березня 2017 року: (29904,36 грн. 16,75 грн.) х 101,0% - 29887,61 грн. = 298,88 грн.;

-за період з 02 березня 2017 року по 11 квітня 2017 року: (29887,61 грн. 16,75 грн. 16,75 грн) х 101,8% - 29854,05 грн. = 537,37 грн.;

-за період з 11 квітня 2017 року по 18 травня 2017 року: (29854,05 грн. 16,75 грн.) х 102,2% - 29837,30 грн. = 656,42 грн.;

-за період з 18 травня 2017 року по 13 липня 2017 року: (29820,55 грн. 16,75 грн.) х 101,6% - 29803,80 грн. = 476,86 грн.;

-за період з 13 липня 2017 року по 06 вересня 2017 року: (29803,80 грн. 16,75 грн.) х 100,1% - 29787,05 грн. = 29,79 грн.;

-за період з 06 вересня 2017 року по 11 жовтня 2017 року: (29787,05 грн. 16,75 грн. 16,75 грн.) х 102,0% - 29753,55 грн = 595,07 грн.;

-за період з 11 жовтня 2017 року по 29 листопада 2017 року: (29753,55 грн. 16,75 грн) х 102,1% - 29736,80 грн. = 624,47 грн.;

-за період з 29 листопада 2017 року по 22 грудня 2017 року: (29736,80 грн. 16,75 грн.) х 101,0% - 29720,05 грн. = 297,20 грн.;

-за період з 22 грудня 2017 року по 19 січня 2018 року: (29720,05 грн. 16,75 грн.) х 101,5% - 29703,30 грн. = 445,55 грн.;

-за період з 19 січня 2018 року по 14 березня 2018 року: (29703,30 грн. 16,75 грн. 16,75 грн.) х 100,0% - 29669,80 грн. = 267,03 грн.;

-за період з 14 березня 2018 року по 21 вересня 2018 року: (29669,80 грн. 16,75 грн.) х 103,24% - 29653,05 грн. = 919,24 грн.;

-за період з 21 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року: (29653,05 грн. 67,82 грн.) х 101,7% - 29585,23 грн. = 502,95 грн.;

-за період з 31 жовтня 2018 року по 05 грудня 2018 року: (29585,23 грн. 87,20 грн.) х 101,4% - 29498,03 грн. = 412,97 грн.;

-за період з 05 грудня 2018 року по 10 грудня 2018 року: (29498,03 грн. 76,30 грн.) х 100,8% - 29421,73 грн. = 235,98 грн.;

-за період з 10 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року: (29421,73 грн. 76,30 грн.) х 100,8% - 29345,43 грн. = 234,76 грн.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про відшкодування йому судових витрат по справі суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК Україн и судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., ціна позову 30000,00 грн. Позовні вимоги задоволено частково, стягнуто 7860,09 грн., що становить 26,20% від ціни позову, тому стягненню з відповідача на його користь підлягає сума судового збору пропорційна задоволеній частині позовних вимог 220,29 грн. (26,20% від сплаченої суми судового збору). Решту судового збору слід залишити за позивачем.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 138 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони.

Враховуючи зазначене у відшкодуванні таких витрат позивачу суд відмовляє.

Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати.

Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України постанова від 27 квітня 2006 р. № 590.

Згідно якої сума компенсації (відшкодування) за відрив від звичайних занять обчислюється пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати особи, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому приймається процесуальне рішення або здійснюється процесуальна дія, і не може перевищувати її розміру, обчисленого за фактичні години відриву від звичайних занять.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що справа є малозначною та розглядалась за правила спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 компенсації за відрив від звичайних занять в розмірі 708,45 грн. та витрат пов`язаних з прибуттям у суд в розмірі 666,90 грн. слід відмовити.

Керуючись ст.ст.625, 1048,1054 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 258, 263, 264-265, ЦПК України, - суддя

ВИРІШИЛА:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про про стягнення матеріальної шкоди (інфляційних витрат, процентів за користування грошима та 3% річних від простроченої суми позики) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , суму інфляційних втрат за період з 21 січня 2017 року по 01 січня 2019 року в розмірі 6534 (шість тисяч п`ятсот тридцять чотири) гривні 54 копійки та три проценти річних за договором позики від 01 червня 2012 року, нарахованих за період з 13 липня 2018 року по 10 січня 2020 року включно, в розмірі 1325 (одна тисяча триста двадцять п`ять) гривень 55 копійок, а всього стягнути 7860 (сім тисяч вісімсот шістдесят) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дмитрівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , 220 (двісті двадцять) гривень 29 копійок судового збору, сплаченого позивачем при пред`явленні позову до суду.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, а з дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: С.С. Кривошея.