Справа № 148/2282/19
Провадження №2/148/44/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 березня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного підприємства "Житлосервіс "Софіївка-3" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Представник Приватного підприємства "Житлосервіс "Софіївка-3" (далі ПП "Житлосервіс "Софіївка-3") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №548 від 22.12.2016 ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" визнано виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_1 була власником квартири АДРЕСА_2 та споживачем житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 322 ЦК України, на власника покладено тягар утримання майна. Таким чином, оскільки відповідач є попереднім власником нерухомого майна, тому вона, в силу даної статті, є належним відповідачем.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором та не звільняється від оплати таких послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дану позицію закріплено у Постанові ВСУ від 20.04.2016 №6-2951цс15, в якій зазначено, що відсутність договору з позивачем не позбавляє обов`язку оплатити надані послуги в межах строку позовної давності.

Відповідач, починаючи з 01.08.2017 по 31.07.2018 не зробила жодного платежу за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, допустила утворення заборгованості, яка станом на 31.07.2018 становить 3765,96 грн.

Позивач щомісячно надсилав відповідачу рахунки на сплату житлово-комунальних послуг із зазначенням щомісячного платежу та суми боргу, однак відповідач борг не сплатила.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3765,96 грн., сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн. та витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 48,20 грн.

Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву (а.с. 42-45), відповідно до якого, відповідач та її представник позов не визнають, з огляду на наступні причини. Позивачем не надано до позовної заяви рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №548 від 22.12.2016, на яке він посилається у позовній заяві, про те, що ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" визнано виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій по АДРЕСА_1 . Також, позивачем не надано жодного доказу, що відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 . Надана позивачем довідка про заборгованість не може слугувати доказом наявності будь-якої заборгованості перед позивачем, оскільки, у даній довідці, як і в змісті позовних вимог, не зазначено за який саме місяць виникла заборгованість, чи входять до даної заборгованості штрафні санкції, не зазначено тарифу, та ким такий тариф затверджено. Окрім того, позивач свідомо приховав інформацію, що рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №206 від 12.06.2018 рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 визнано незаконним та скасовано. Також, представник відповідача зазначає, що надання житлово-комунальних послуг відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189, введений в дію 01.05.2019, здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 3 розділу VI ""Прикінцеві та перехідні положення" даного закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Однак, такого договору між сторонами укладено не було ні до 01.05.2019, ні після. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач надіслав на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 64-66), відповідно до якого, представник позивача не погоджується з позицією відповідача та зазначає, що в період з 01.08.2017 по 31.07.2018 ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" надавало відповідачу житлово-комунальні послуги з утримання будинків та прибудинкових територій належної якості, що підтверджується відсутністю актів-претензій з боку відповідача. Відповідач же, не сплачувала за надані послуги. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №210/5796/16-ц, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання таких послуг не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі в межах строку позовної ддавності. Також, відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Тобто відсутність договору не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати. Тарифи на дані послуги були затверджені рішенням виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №302 від 12.07.2016, копію якого позивачем надіслано разом з відповіддю на відзив. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач була власником квартири до моменту її продажу на електронних торгах.

Щодо рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №206 від 12.06.2018, то дане рішення було скасоване рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019. Однак, відповідно до норм ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Тобто за якою, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Відповідно до ч. 2 ст. 265 КАС України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Характеризуючи ненормативні акти, Конституційний Суд України у рішенні від 16.04.2009 №рп/2009 (справа №1-9/2009), їх визначив як такі, що передбачає конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосувуються одноразово і після реалізації, вичерпують свою дію. Конституційний Суд визначає нормативний акт як акт, який встановлює, змінює чи припиняє норми права, має локальний характер, розрахований на широке коло осіб та застосовується неодноразово. Таким чином, рішення Київського окружного адміністративного суду не відноситься до проміжку часу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки зазначене рішення є нормативно-правовим актом, його дія припиняється з 16.08.2019.

В судове засідання представник позивача не з`явився. В матеріалах справи наявна заява від нього про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №206 від 12.06.2018 (а.с. 5), погоджено тарифи на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, які надаються ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" в с. Софіївська Борщагівка. Так, зокрема, по АДРЕСА_4 кв.м. на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для першого поверху та інших поверхів без ліфту становить 6,22; тариф за 1 кв.м. на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій для другого поверху та вище (з ліфтом) становить 7,12; тариф за 1 кв.м.; на утримання нежилих приміщень становить 10,00.

За п. 2 вказаного рішення, рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №302 від 12.07.2016 "Про становлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ПП "Житлосервіс "Софіївка-3", втратило чинність в частині щодо погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на вищевказані будинки.

За п. 3 рішення, рішення 19 сесії 7 скликання від 23.10.2018 №38 Софіївсько-Борщагівської сільської ради "Про погодження тарифів на надання послуг утримання будинків і споруд та прибудинкової території" ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" втратило чинність в частині щодо погодження тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на вищевказані будинки.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019 (а.с. 46-51), рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №206 від 12.06.2018 "Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій" визнано протиправним та скасовано.

Відповідно до копії рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради №548 від 22.12.2016 (а.с. 33), ПП Житлосервіс "Софіївка-3" визнано виконавцем послуг з обслуговування будинків та прибудинкових територій по ряду вулиць, зокрама, і по АДРЕСА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 19.11.2019 (а.с. 11), відповідач ОСОБА_1 є власником двокімнатної квартири житловою площею 63,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вказаної інформації, 20.06.2017 зареєстровано обтяження на дану квартиру - арешт, накладений ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.06.2017. Також, на вказане нерухоме майно зареєстровано обтяження - арешт, накладений Києво-Святошинським районним відділом ДВС.

Відповідно до довідки про заборгованість ПП Житлосервіс "Софіївка-3" №105 від 28.11.2019 (а.с. 10), у власності відповідача ОСОБА_1 перебувала квартира АДРЕСА_2 . Починаючи з 01.08.2017 по 31.06.2018, вона не сплачувала за спожиті житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, виникла заборгованість у розмірі 3756,96 грн.

В зв`язку з виниклою заборованістю, ПП Житлосервіс "Софіївка-3" надіслало на адресу відповідача претензію з вимогою сплатити заборгованість в сумі 3765,96 грн.

Також, позивачем надано суду копію рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №302 від 12.07.2016 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надаються ПП "Житлосервіс "Софіївка-3", яким втановлено тарифи в АДРЕСА_4 , тариф за 1 кв.м. на утримання будинків без ліфтів та нежитлові приміщення на першому поверсі становить 4,37; тариф з другого по одиннадцятий поверхи з ліфтами становить 4,99. Встановлені тарифи набувають чинності з 13.07.2016.

Порядок надання, споживання та оплати житлово-комунальних послуг регулюється ст. 66-68 Житлового Кодексу Української РСР та Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до ст. 66 ЖК УРСР, плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).

Відповідно до ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, визначає житлово-комунальні послуги як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Представник відповідача, заперечуючи позовні вимоги позивача, зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що позивач ПП "Житлосервіс "Софіївка-3" є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_4 .

Разом з тим, відповідно до надісланого позивачем на адресу суду копії рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради №548 від 22.12.2016 (а.с. 33), судом встановлено, що позивач ПП Житлосервіс "Софіївка-3" є виконавцем послуг з обслуговування будинків та прибудинкових територій по АДРЕСА_4 .

З огляду на це, суд вважає доведеним в судовому засіданні те, що позивач є виконавцем послуг з утримання будинків та прибудинкових територій за вказаною адресою.

Також, представник відповідача однією з причин не визнання позову зазначає недоведеність позивачем обставини належності позивачу на праві власності квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

В свою чергу, належних та допустимих доказів зазначеного, ні відповідач, ні представник відповідача, не надають.

Як зазначено вище, судом на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 11), встановлено належність відповідачу на праві власності двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, доводи позивача, що відповідач була власником крартири саме до моменту її продажу на електронних торгах, залишились не доведеними.

Щодо позиції представника відповідача, що надання житлово-комунальних послуг відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017 №2189, введеного в дію 01.05.2019, здійснюється виключно на договірних засадах, суд зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Такому праву прямо відповідає визначений п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеній у Постанові від 18.03.2019 при розгляді справи № 210/5796/16-ц, відсутність укладеного в письмовій формі договору між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг, які надавались позивачем.

З огляду на це, твердження представника відповідача, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах є неправильним.

Представник відповідача, також, стверджує, що рішення виконкому Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №206 від 12.06.2018 є нечинним, оскільки дане рішення, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019, визнано незаконним та скасовано. Позивач же стверджує, що вказане рішення №206 від 12.06.2018 є чинним в період спірних правовідносин з 01.08.2017 по 31.07.2018, оскільки рішення Київського окружного адміністративного суду не відноситься до проміжку часу щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, вважаючи, що зазначене рішення сільської ради є нормативно-правовим актом і його дія припиняється з 16.08.2019, тобто з дня його скасування судом.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", діючого на момент виникнення спірних правовідносин, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належали: 1) затвердження та реалізація місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та реалізації відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання та якості житлово-комунальних послуг, контроль за їх дотриманням; 4) визначення виконавця житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства; 5) управління об`єктами у сфері житлово-комунальних послуг, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації; 6) забезпечення населення житлово-комунальними послугами необхідних рівня та якості; 7) встановлення зручного для населення режиму роботи виробників та виконавців; 8) інформування населення відповідно до законодавства про реалізацію місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також щодо відповідності якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 9) укладання договорів з підприємствами різних форм власності на вироблення та/або виконання житлово-комунальних послуг; 10) здійснення контролю за дотриманням законодавства щодо захисту прав споживачів у сфері житлово-комунальних послуг; 11) проведення моніторингу виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 12) вирішення інших питань у сфері житлово-комунальних послуг відповідно до законів.

Відповідно до ст. 9 Закону, контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Зазначені у частині першій цієї статті органи можуть залучати до своєї роботи на громадських засадах представників органів самоорганізації населення та членів правлінь об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельних кооперативів, молодіжних житлових комплексів тощо.

Новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» прийнято 09.11.2017. Даний закон набрав чинності 10.12.2017 та введений в дію 01.05.2019.

Відповідно до ст. 6 даного Закону, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:

1) споживачі (індивідуальні та колективні);

2) управитель;

3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є:

1) послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2) послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація;

4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5) послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6) послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7) послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

За статтею 2 Закону, предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

За ст. 4 Закону, до повноважень органів місцевого самоврядування належать: 1) затвердження та виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, участь у розробленні та виконанні відповідних державних і регіональних програм; 2) встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону; 3) затвердження норм споживання комунальних послуг; 4) інформування населення відповідно до законодавства про стан виконання місцевих програм у сфері житлово-комунального господарства, а також про відповідність якості житлово-комунальних послуг нормативам, нормам, стандартам та правилам; 5) здійснення моніторингу стану виконання місцевих програм розвитку житлово-комунального господарства; 6) встановлення одиниці виміру обсягу наданих послуг з поводження з побутовими відходами.

Відповідно до ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка в себе включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; та 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

В свою чергу, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 16.08.2019, яким рішення №206 від 12.06.2018 визнано протиправним та скасовано, судом встановлено, та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не потребує доказування, що Законом України «Про внесення змін до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» щодо термінів застосування фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері комерційного обліку теплової енергії та водопостачання та до розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» щодо уточнення порядку введення в дію Закону» від 07.06.2018 № 2454-VIII, який набув чинності з 09.06.2018, в Закон України «Про житлово-комунальні послуги» внесені зміни в частині, зокрема, регулювання суспільних відносин, пов`язаних із наданням послуги з управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно положень статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, що діяла на дату прийняття оскаржуваного рішення, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком; комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Таким чином, статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», законодавцем здійснено розмежування поняття житлової і комунальних послуг, установлений їх зміст та визначений перелік.

При цьому, надання послуги із утримання будинків, споруд та прибудинкової територій до переліку житлових чи комунальних послуг, законом не передбачається.

В силу приписів частини першої статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно положень частини першої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Частиною другою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Таким чином, ціна послуги з управління багатоквартирним будинком визначається виключно за домовленістю сторін, окрім випадку обрання управителя будинку на конкурсних засадах у порядку, встановленому законом, коли вартість послуг визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу.

Згідно положень підпункту другого пункту «а» статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження з встановлення в порядку і межах, визначених законом, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

Отже, орган місцевого самоврядування уповноважений на встановлення тарифу на послуги, якщо законом, крім іншого, визначені такі послуги, порядок і межі встановлення на них тарифу.

З 10.06.2018, тобто за два дні до прийняття оскаржуваного рішення, в розділі VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги», набув чинності новий пункт 31 за змістом абзацу першого якого, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуг з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі вивезення побутових відходів за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними цим Законом. У разі якщо згідно з такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Отже, до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладені за правилами, визначеними Законом України «Про житлово-комунальні послуги», договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами.

Тобто, зміна умов надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, у тому числі щодо зміни вартості таких послуг, не відповідають положенням, встановленим з 10.06.2018 пунктом 31 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Підсумовуючи наведене, у сукупності, Київський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що з 10.06.2018 у виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відсутні повноваження щодо встановлення (у тому числі і за результатами коригування) або затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а вчинення таких дій є порушенням принципів, встановлених положеннями частини другої статті 19 Конституції України.

Відтак, адміністративний суд дійшов висновку, що рішення виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 206 від 12.06.2018 «Про погодження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій» є таким, що прийнято владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, що само по собі є достатньою підставою для визнання його протиправним і скасування.

З огляду на викладене, суд вважає безпідставними твердження позивача щодо чинності рішення № 206 від 12.06.2018 до моменту його скасування, оскільки, як встановлено рішенням Київського окружного адміністративного суду, ще з 10.06.2018 у виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відсутні повноваження щодо встановлення (у тому числі і за результатами коригування) або затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій.

В свою чергу, позивачем на підтвердження позовних вимог та, відповідно, заборгованості, надіслано копію попередного рішення Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №302 від 12.07.2016 про затвердження тарифів на послуги з утримання будинків та споруд та прибудинкових територій.

Представник відповідача ж заперечує наявність у позивача заборгованості за надані послуги, оскільки ні позовна заява, ні довідка про заборгованість, не містять опису, за який саме місяць виникла заборгованість, у них не зазначено, чи входять до даної заборгованості штрафні санкції, не зазначено діючий тариф.

На думку суду, такі твердження представника відповідача заслуговують на увагу.

Суд вважає, що надана позивачем лише довідка про заборгованість не є достатнім доказом її наявності. Суду є незрозумілим, яким чином, позивачем проводився розрахунок заборгованості, який тариф застосовувався, оскільки позивачем встановлені різні тарифи, період застосування такого тарифу, тощо. Також, потрібно враховувати, що з 10.06.2018 у виконавчого комітету Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області відсутні повноваження щодо встановлення (у тому числі і за результатами коригування) або затвердження тарифів на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Відтак, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахуваня заборгованості.

З огляду на це, суд вважає непідтвердженою належними та допустимими доказами заборгованість, вказану позивачем.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача у заявлених ним межах, та, відповідно, про відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Враховуючи, що судом у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921 грн. (а.с. 1), та зазначені ним витрати на поштову кореспонденцію в розмірі 48,20 грн., не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 66, 67 ЖК України, ст. 1, 7, 9, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004, ст. 2, 4-6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017, ст. 4, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Приватного підприємства "Житлосервіс "Софіївка-3" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 3765,96 грн. відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: