ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6573/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Римар М.М.

представника позивача - Кубишкіної В.Ю.

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, посилаючись на те, що внаслідок винних дій відповідача сталась дорожньо - транспортна пригода, на час якої автомобіль останнього був забезпечений страховиком. Страховик здійснив виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхування, проте виплачена сума не покрила шкоду заподіяну позивачу, спричинену в результаті дорожньо - транспортної пригоди. Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає виплатити відшкодування, позивач вимушена була звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач та представник останньої позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача просив суд не брати до уваги доказ наданий позивачем на підтвердження розміру заподіяного матеріального збитку, посилаючись на те, що доказ наданий позивачем має процесуальні вади, а отже є недопустимим. Зокрема у висновку експертного автотоварознавчого дослідження не зазначено, що висновок підготовлений для подачі в суд, а експерт попереджений про кримінальну відповідальність. Враховуючи наведене позивачем не доведено належним чином обґрунтованість позовних вимог.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.

17.10.2019 за участю автомобілів сторін, внаслідок винних дій відповідача мала місце дорожньо - транспортна пригода, в результатові якої автомобілю позивача були спричинені технічні ушкодження, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили /а.с. 15/.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи те, що відповідальність відповідача була забезпечена страховиком, останнім було сплачено позивачу страхове відшкодування в межах максимального ліміту та 31.08.2020 підписана угода про припинення зобов`язання переданням відступного /а.с. 64, 65/.

Згідно ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховимвідшкодуванням).

На підтвердження розміру матеріального збитку, який не покрило страхове відшкодування, позивач надала копію висновку № 279 експертного автотоварознавчого дослідження від 07.02.2020 (далі - висновок) /а.с. 21 - 49/.

Згідно ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Згідно абз. 14, 15 п. 4.14 розділу ІV Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень № 1950/5 від 26.12.2012 у вступній частині висновку експерта зазначаються зокрема: попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України; інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження (у разі проведення експертизи на підставі письмового звернення особи, яке містить таку інформацію).

Враховуючи те, що наданий позивачем висновок не містить відомостей про те, що останній готувався для подачі в суд, а також що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, вказаний висновок суд визнає недопустимим.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

З приписів ст. ст. 12, 76-81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази п одаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів в порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте, таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки на підтвердження вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди, позивач надала єдиний доказ, який через його процесуальні вади не може бути взятий судом до уваги. Зазначений висновок суду узгоджується з правовою позицію ВП ВС у справі № 522/1029/18; провадження № 14-270 цс19 від 18.12.2019.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то підтвердження спричинення останньої, а також розміру останньої, позивачем також не доведено у встановленому законом порядку.

Керуючись ст.ст. 1-13, 17, 18, 76-82, 89, 133, 141, 242, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 1166, 1167, 1194 ЦК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.09.2020.

Головуючий: