Уманський міськрайонний суд Черкаської області
Справа №705/7456/16-ц
2/705/161/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 травня 2020 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, у складі:
головуючого судді Коваля А.Б.
при секретарі Безвенюк Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту дарування коштів,
Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_2 з 07.09.2002 року, який було розірвано рішенням суду від 20.01.2016 року.
Від шлюбу у них є неповнолітня дитини син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з відповідачем. При цьому, у 2006 році, у шлюбі, їх сім`я придбала житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя з відповідачем не досягнуто. На цей час, щоб уникнути справедливого розподілу майна та перешкодити йому у зверненні до суду, ОСОБА_2 приховує від нього всі правовстановлюючі документи на вказаний будинок.
Просить суд розділити майно, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, виділивши ОСОБА_4 1/2 частину житлової та нежитлової нерухомості (будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та виділивши ОСОБА_2 1/2 частину житлової та нежитлової нерухомості (будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В подальшому від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява, у якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати, а саме розмір судового збору 620,08 грн., витрати на професійне правничу допомогу 20 000,00 грн.
В ході розгляду справи відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про встановлення факту дарування коштів, посилаючись на те, що за час проживання з ОСОБА_4 , ніякого майна, що підлягає поділу нажито не було.
Перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_4 її мати ОСОБА_6 подарувала їй кошти у розмірі 30 000 грн. За ці кошти, 28 листопада 2006 року в присутності ОСОБА_7 та в присутності державного нотаріуса Уманської міської державної нотаріальної контори Кравчук Т.І. було укладено договір купівлі-продажу, а саме: земельної ділянки площею 526 кв.м, вартістю 8 190 грн., та частини будинку 27/50, вартістю 20 078,28 грн. за адресою: АДРЕСА_1 .
Тому вважає, що вказана земельна ділянка та частина будинку, які ОСОБА_4 вважає підлягають поділу, придбані за кошти, що на момент оформлення належать їй і були її особистою приватною власністю.
Просить суд встановити факт дарування коштів ОСОБА_6 у розмірі 30 000 грн. особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
В подальшому від представника позивача по зустрічному позову ОСОБА_2 адвоката Іванова А.А. надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій просить суд встановити факт дарування коштів ОСОБА_6 у розмірі 30 000 грн. особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Позивач, він же відповідач по зустрічному позову ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, на адресу суду подали письмову заяву, у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги первісного позову підтримують та просять суд його задоволити. Вимоги зустрічного позову не визнають та просять суд відмовити у його задоволенні. У відповіді на відзив на позовну заяву представником ОСОБА_5 вказано, що ОСОБА_2 стверджує, що за час проживання з позивачем його довірителем, ніякого майна, що підлягає поділу нажито не було, але разом з тим, у своєму відзиві визнає, що під час сумісного проживання у шлюбі подружжям було придбано будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 . Але ОСОБА_2 також запевняє, що вищевказані будинок та земельну ділянку було придбано за кошти її матері та подаровано їй, при цьому не надаючи будь-яких підтверджуючих документів щодо купівлі вказаного майна за подаровані їй, її особисті кошти позивач, вона ж відповідач ОСОБА_2 не надає.
Відповідач, вона ж позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 та її представник адвокат Іванов А.А. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно, про причини своєї неявки суд не повідомляли, тому відповідно до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. Раніше на адресу суду направлено відзив на позовну заяву, у якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі з 07.09.2002 року до 20.01.2016 року. За час спільного проживання ніякого майна, що підлягає поділу, сторонами нажито не було. У період їх шлюбних стосунків, мати ОСОБА_2 ОСОБА_6 подарувала їй грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн., за які було придбано земельну ділянку та частину будинку, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане можуть підтвердити, як мати позивача, так і колишній власник майна ОСОБА_7 .
Частина 1 статті 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно статті 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а у задоволенні зустрічному позову слід відмовити.
Судом достовірно встановлено про те, що згідно заочного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 20 січня 2016 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 вересня 2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Уманського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 416, було розірвано.
Згідно копії договору купівлі-продажу, укладеного 28 листопада 2006 року, ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_2 купила, земельну ділянку площею 526 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії договору купівлі-продажу, укладеного 28 листопада 2006 року, ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_2 купила, 27/50 частин житлового будинку, розташованого на присадибній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вищевказані земельну ділянку та частину житлового будинку були зареєстровані належним чином, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12790959 сформованого 06.12.2006 року (а.с. 31) та копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ№ 133685 (а.с. 27).
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У відповідності до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно ч. 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
При вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України).
Судом встановлено, що спірна земельна ділянка та частина житлового будинку, розташована на цій земельній ділянці, була придбана подружжям у період перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю. За вказаних обставин, суд вважає, що частки сторін є рівними, підстави для відступу від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України відсутні.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача судові витрати пропорційно до розміру позовних вимог та документально підтверджені, а саме у розмірі 551,20 грн. В іншій частині позовної вимоги щодо стягнення судових витрат відмовити. Оскільки позивачем по первісному позову ОСОБА_4 не надано жодного підтвердження щодо сплати судових витрат у розмірі 620,08 грн. (квитанція про сплату судового збору у розмірі 551, 20 грн. (а.с. 1), яку судом стягнуто з відповідача по первісному позову на користь позивача по первісному позову) та витрат на професійну допомогу у розмірі 20 000,00 грн.
На думку суду, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту дарування коштів та визнання особистою приватною власністю придбаного у шлюбі майна за ОСОБА_2 не підлягає до задоволення виходячи з наступного.
Позивач по зустрічному позову, вона ж відповідач по зустрічному позову ОСОБА_2 у своєму позові посилається на те, що земельна ділянка та частина житлового будинку, розташована на цій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , була придбана за кошти, подаровані її матір`ю особисто їй, тому і право власності було оформлено саме на неї. При розгляді справи було встановлено, що зазначене майно було придбано у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, про що не заперечує і сама позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 . Іншого доказу, ніж свідчення матері останньої ОСОБА_6 та колишнього власника майна ОСОБА_7 суду надано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані у справі докази і надаючи їм оцінку, суд вважає, що позивачем по зустрічному позову не доведено, що майно, яке було придбано у шлюбі з ОСОБА_4 , а саме земельна ділянка та житловий будинок, були придбані за особисті кошти ОСОБА_2 і є її особистою приватною власністю, оскільки, у відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Також, відповідно до положень ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підстав для відшкодування судових витрат немає.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 128, 131, 141, 259, 264-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 364, 368 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволити частково.
Розділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділивши ОСОБА_4 1/2 частину житлової та нежитлової нерухомості (будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та виділивши ОСОБА_2 1/2 частину житлової та нежитлової нерухомості (будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 551,20 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту дарування коштів відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя: А. Б. Коваль