Справа № 288/61/20
Провадження № 2/288/141/20
16 березня 2020 року смт Попільня
Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді - Зайченко Є. О.,
за участю секретаря судових засідань - Дашинської Н.Є.,
представника третьої особи: Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області Садової Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,
ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, в якій вказує, що 07 серпня 2001 року між ними: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , Івано-Франківським відділом реєстрації актів цивільного стану було зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу, позивач змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».
За час проживання у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Так як спільне життя не склалося, рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 червня 2007 року шлюб між ними розірвано, дочку залишено проживати з позивачем.
24 лютого 2018 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_7 ».
Позивач зазначає, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує належним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не створює умов для отримання нею освіти.
Після розірвання шлюбу, позивач самостійно займається вихованням та утриманням дочки, так як відповідач повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не телефонує їй, не відвідує, не цікавиться її здоров`ям, навіть не вітає з днем народження.
Позивач не чинить перешкод відповідачу у спілкуванні з дитиною, йому відоме їхнє місце проживання.
До служби у справах дітей Попільнянської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування щодо розв`язання спорів стосовно участі його як батька у вихованні га утриманні дочки відповідач не звертався.
В червні 2019 року, позивач зверталася до Івано-Франківської міської ради за місцем проживання відповідача з проханням надати відомості (акт обстеження житлово-побутових умов, характеристику) для підготовки позову про позбавлення його батьківських прав. У відповіді Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-франківської міської ради мені було роз`яснено, що надати необхідні відомості працівники служби не можуть, оскільки ОСОБА_2 , не надає згоди на поширення та обробку своїх персональних даних, а також не надає згоди на обстеження житлово- побутових умов проживання та інформації про свої особисті дані.
25 вересня 2019 року начальником відділу культури, туризму, молоді та спорту, сім`ї та дітей Попільнянської селищної ради (головою опікунської ради) В.В. Шарандаком на адресу відповідача було направлено лист з проханням прибути на засідання опікунської ради у зв`язку з розглядом заяви неповнолітньої ОСОБА_5 . Засідання опікунської ради відповідач проігнорував, аргументів щодо неможливості прибути на засідання не навів, а також не просив перенести засідання на іншу дату.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 червня 2004 року з відповідача на утримання дочки стягнуто аліменти в розмір 1/4 частини його заробітку (доходу).

Відповідно до довідки - розрахунку Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Івано-Франківській області від 19 червня 2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на червень 2019 року становить 130029,95 гривень. Даний факт свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Позивач вказує, що неодноразово намагалася вплинути на поведінку відповідача та змінити його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, але він відмовляється зі нею зустрічатися, а також не бажає спілкуватися ні зі нею ні з дочкою навіть по телефону.

Наведені факти, можна розцінювати як ухилення батька від виховання дочки, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.

Враховуючи зазначені обставини та з метою захисту прав та інтересів дитини органом опіки та піклування Попільнянської селищної ради надано Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затверджений рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради № 89 від 09 жовтня 2019 року.

Позивач просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 батьківських прав по відношенню до його неповнолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 130029,95 (сто тридцять тисяч двадцять дев`ять) гривень 95 копійок та судовий збір.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав та стгнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток рекомендованими поштовим відправленнями на адресу зареєстрованого місяця проживання відповідача.
Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи.
Згідно з частини 1 статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.
Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до частини 1 статті 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів.
Представник третьої особи: Органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області судовому засіданні не заперечувала щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні зазначив, що він являється сусідом та бившим колегою позивача. Заочно знає про наявність особи відповідача, але як сусід зазначає, що він ніколи не бачив, не чув щоб до сусідки ОСОБА_1 та дитини ОСОБА_5 приїздив ОСОБА_2 . ОСОБА_9 не чув, що ОСОБА_2 приділяв увагу та виховував дитину ОСОБА_5 , яку він знає з дитячих років. Також зазначив, що завдяки вихованню матері та бабусі, ця дитина виросла чемною, вихованою та доброю дівчинкою.

В судовому засіданні допитано дитину ОСОБА_5 , яка зазначила, що ОСОБА_2 не піклувався, даже якщо він буде йти по вулиці вона його не впізнає, оскільки не знає його рис обличчя. Він ніколи не приділяв їй уваги, не приймав участі у її вихованні та не допомагав матеріально, не цікавився її життям.

Згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02. 1991 р.), якщо внутрішнім законодавством дитина взнається такою, що має достатній рівень розуміння, перед прийняттям рішення судовий орган:

визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб`єктів батьківської відповідальності;

упевнюється в тому, що дитина отримала всю відповідну інформацію; у відповідних випадках консультує особисто дитину (у разі необхідності приватно) сам або через інших осіб чи інші органи в зрозумілий дитині спосіб, якщо це явно не суперечить найвищим інтересам дитини;

надає можливість дитині висловлювати її думки;

приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною (ст.6).

Таким чином, практична реалізація принципу «забезпечення якнайкращих інтересів дитини» вимагає в тому числі з`ясування судами думки дитини під час вирішення спорів, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Національне законодавство визначає право дитини, яка може висловити свою думку бути вислуханою при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном ( ст. ст. 160, 161, 171 СК України).
Конвенція про права дитини у статті 12 визначає, що Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Правом звернення досуду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 22 червня 2007 року, шлюб зареєстрований 19 вересня 2003 року відділом РАЦС Івано Франківського управління юстиції, актовий запис №929, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвано. Неповнолітня дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 для утримання та виховання, залишено при матері ОСОБА_10 до її повноліття.
Ні підставі вищевказаного рішення відділом реєстрації актів цивільного стану Попільнянського районного управління юстиції Житомирської області 05 жовтня 2010 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 .
24 лютого 2018 року ОСОБА_10 зареєструвала свій шлюб з ОСОБА_6 , після чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_10 .
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 25 вересня 2019 року зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_1 з сином ОСОБА_11 , 2018 року народження і дочкою ОСОБА_5 , 2003 року народження /довідка Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 25 вересня 2019 року № 373/.
Як вбачається з службової характеристики ТВО військового комісара Попільнянського районного військового комісаріату від 16 липня 2019 року, ОСОБА_1 , займає посаду діловода служби захисту інформації Попільнянського військового комісаріату Житомирської області, має військове звання старший солдат. За час виконання посадових обов`язків зарекомендувала себе спроможним правильно та вірно організувати роботу згідно своїх посадових обов`язків. Корупційних діянь та правопорушень за нею не обліковано.
ОСОБА_5 , учениця 11-Б класу КЗ КОР «Фастівського ліцею інтернату», навчається в ліцеї з вересня 2014 року. За час навчання зарекомендувала себе як відповідальна, наполеглива учениця. У навчальній діяльності виявляє високу старанність та працездатність, завдяки яким досягає відмінних успіхів у навчанні. Мама ОСОБА_1 приділяє належну увагу навчанню та вихованню доньки, бере активну участь в громадському житті класу. Батько вихованням дитини не займається, на батьківські збори не з`являється, не цікавиться життям доньки. Зі слів мами фінансової допомоги не надає. Наведене відображено в характеристиці директора КЗ КОР «Фастійвський ліцей інтернат» від 02 вересня 2019 року.
Відповідно до повідомлення служби у справах дітей Попільнянської РДА Житомирської області від 19 липня 2019 року № 257-01-19, ОСОБА_2 не звертався до Попільнянської РДА, як органу опіки та піклування щодо розв`язання спорів стосовно участі його, як батька у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .
Згідно листа служби у справах дітей виконавчого комітету Івано Франківської міської ради від 08 липня 2019 року № В/2098/1В/2098, в письмовому поясненні працівникам служби у справах дітей ОСОБА_2 зазначає, що не надає згоди на поширення та обробку своїх персональних даних, а також не надає згоди на обстеження житлово побутових умов проживання та інформації про свої особисті дані.
Частиною четвертою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до частини 5 та частини 6 статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Рішенням виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 09 жовтня 2019 року № 89, затверджено висновок органу опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по відношенню до неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Підстави позбавлення батьківських прав наведені у статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться із дитиною.
Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно приписів статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Приписами частини другої статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі;

не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п.16 Постанови пленуму Верховного суду України N 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо.
Згідно приписів частини другої статті 150 та частини другої статті 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Крім того, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно положень частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частини сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.
Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є самим крайнім заходом впливу стосовно відповідача, але він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків: не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не забезпечує її належними умовами для навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема не бере участі у забезпеченні дочки необхідного харчування, медичного догляду, лікування.

Аналізуючи докази в їх сукупності, суд бере до уваги той факт що дитина, ОСОБА_5 , проживає на даний момент з мамою, яка забезпечує її фізичний та духовний розвиток, забезпечує матеріально. Відповідач участі у вихованні дочки не приймає, не цікавиться вихованням дитини, її розвитком, потребами. Крім того, суд враховує той факт, що відповідачу було відомо про розгляд питання про позбавлення батьківських прав (службі в справах дітей виконавчого комітету Івано Франківської міської ради ОСОБА_2 зазначив, що не надає згоди на поширення та оьробку його персональних даних та на обстеження його житлово побутових умов проживання та інформації про свої особисті дані), відзиву чи пояснень в спростування доводів позивача останній не надав, в судове засідання не з`явився, що вказує на винну поведінку відповідача, та може свідчити про байдужість з боку батька до долі дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками.
При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.
У зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5 ..
Кім того, суд звертає увагу, що відповідно до частини 2 статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Що стосується вимоги позивача про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд приходить до наступного.
Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 1 статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Відповідно до частини 1 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. Відповідно до частини 4 статті 194 СК України заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 30 червня 2004 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_10 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј частки його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 13 травня 2004 року.
Згідно розрахунку державного виконавця Івано Франківського МВ ДВС ГТУЮ в Івано Франківській області, зі сплати аліментів згідно виконавчого листа № 2-398/2004 від 01.08.2004 про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 на утримання дочки ОСОБА_13 у розмірі ј частки від доходу починаючи з травня 2004 року, заборгованість за період з травня 2004 року по 01 червня 2019 року становить - 130029 гривень 95 копійок. Разом з тим, загальна сума неустойки (пені) з 01 січня 2016 року по січень 2019 року становить 351811 гривень 57 копійок, що підтверджується розрахунком.
Відповідно до статті 196 СК України передбачена, зокрема, відповідальність за прострочення сплати аліментів.
Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення їх сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.
Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» внесено зміни до ст. 196 СК України. Зокрема, ч. 1 викладено в такій редакції: «1. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості».
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема: у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Аналіз зазначеної правової норми свідчить, що у даному випадку слід виходити з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, а тому саме на неї покладено тягар доказування протилежного. Відповідно, суд повинен встановити факт заборгованості по аліментам й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки (пені).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення.
Верховний суд України у своїй постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 роз`яснив наступне: «Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць)».
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За загальним правилом, право на стягнення неустойки (пені) в особи виникає у зв`язку із юридичним фактом порушення обов`язку зі сплати аліментів на утримання дитини. При цьому, виконання такого обов`язку з порушенням строків сплати та наступне погашення заборгованості не звільняє особу від відповідальності у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення виконання обов`язку зі сплати аліментів.
Аналізуючи всі обставини справи, надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Згідно приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Разом з тим, позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а тому у відповідності до статті 141 ЦПК України судовий збір підлягають стягненню з відповідача в дохід держави в розмірі 840 гривень 80 копійок.
Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"; Конвенцією «Про права дитини»; Законом України «Про охорону дитинства»; статтями 150, 151, 152, 157, 164, 165, 166, 196 СК України, статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Попільнянської селищної ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , по відношенню до його дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 130029,95 (ста тридцяти тисяч двадцяти дев`яти) гривень 95 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , / АДРЕСА_2 / на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , / АДРЕСА_3 / 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , / АДРЕСА_2 / судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок, зарахувавши його до спеціального фонду Державного бюджету України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко