СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/99/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді Шум Л.М.

секретарі Кормушиній О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про поновлення процесуальних строків на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця, стягувач: ОСОБА_2

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 заявник звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови.

Також ОСОБА_1 просив суд визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з даною скаргою на дії с та поновити його.

Заявник вважає, що з урахуванням приписів, визначених ч. 1 ст. 449 ЦПК України, ч. 5 ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Постанову Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження № 59308976 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-136/2010, виданого 15.06.2010 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 1 924 024,57 гр., заявник отримав у відділенні поштового зв`язку 12.07.2019.

22.07.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця у зв`язку з незаконним відкриттям виконавчого провадження.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року по справі № 4-с/759/150/19 скарга залишена без розгляду в зв`язку з тим, що ним пропущений строк на звернення до суду на загальних підставах. Зазначену ухвалу заявник отримав у поштовому відділенні 12.09.2019.

Тому ОСОБА_1 просив суд визнати поважним причину пропуску строку звернення до суду зі скаргою та поновити його.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 16.08.2019, справу передано до провадження судді Шум Л.М. (а.с.37).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року було відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Святошинського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві про визнання незаконною та скасування постанови, стягувач: ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково. Ухвала Святошинського районного суду м. Києва від 19 вересня 2019 року скасована, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставою для скасування ухвали суду від 19.09.2019 було невирішення судом питання щодо можливості поновлення пропущеного процесуального строку та передчасного розгляду скарги ОСОБА_1 по суті.

Вирішуючи питання заявника про поновлення процесуального строку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, виходячи з системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивна є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Крім того, з роз`яснень пункту 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" убачається, що скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Суд враховує вимоги ч. 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, які можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник скористався своїм процесуальним правом на оскарження дій державного виконавця щодо прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, проте ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 липня 2019 року по справі № 4-с/759/150/19 його скарга була залишена без розгляду на підставі ст. 126 ЦПК України, у зв`язку з закінченням процесуального строку та за відсутності клопотання про поновлення строків на подання скарги. Вказану ухвалу заявник отримав 12 серпня 2019 року (а.с.35,36).

Після отримання зазначеної ухвали суду заявник 16.08.2019 повторно звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця ,у зв`язку з незаконним відкриттям виконавчого провадження з одночасним поданням клопотання про поновлення процесуального строку.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Враховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

При цьому, виходячи з принципу верховенства права, положень ст.ст. 21,22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень статті 15 ЦК України та положень ст.ст. 2, 4, 10, 447 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, очевидним стає висновок про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав та свобод, у тому числі шляхом оскарження дій державного виконавця.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявник з поважних причин пропустив строк на оскарження дій державного виконавця , а тому відповідне питання ОСОБА_1 має бути задоволено.

З огляду на вищенаведене, керуючись ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення процесуальних строків задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальні строки на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

Справу призначити до розгляду

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя: Л.М. Шум