ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1509/19 Номер провадження 22-ц/814/1207/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Прядкіної О.В., Чумак О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року (повний текст складено 24.02.2020 року)

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління, про зобов`язання вчинити певні дії, та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що що він є власником квартири АДРЕСА_1 , де проживає разом з родиною.

Зазначає, що належне йому житло розташоване на 2 поверсі триповерхового житлового будинку. В кінці 2017 року на першому поверсі (під квартирою позивача) відповідач ОСОБА_1 придбав житлову квартиру АДРЕСА_2 . Про зміну власника квартири позивач дізнався тоді, коли стало чути шум робочого інструменту і метушню в під`їзді незнайомих осіб, що здійснювали ремонт. На зауваження про надмірний шум та бруд у під`їзді будівельники повідомили, що не є власниками квартири, а вони здійснюють переобладнання квартири під майбутній магазин. З власником квартири АДРЕСА_2 він, ОСОБА_2 , ніколи не бачився і не розмовляв.

Враховуючи значні будівельні роботи, які організував ОСОБА_1 , з метою забезпечення захисту цілісності власного житла, позивач звернувся до Лубенської міської ради з заявою щодо правомірності дій ОСОБА_1 . У відповідь отримав інформацію про те, що ОСОБА_1 звернувся до Лубенської міської ради з питанням надання дозволу на переобладнання придбаної ним квартири під магазин. При цьому, до сусідів щодо надання згоди на таке переобладнання, ОСОБА_1 не звертався, та позивач стверджує, що більшість мешканців будинку, в тому числі сусіди ОСОБА_1 , проти такого переобладнання.

Вказує, що в період проведення ремонтних робіт ОСОБА_1 , з метою вчинення на позивача та його родину тиску, незаконно втрутився в систему водопостачання будинку, обладнавши в своїй квартирі на стояку подачі холодного водопостачання запірну арматуру-кран. З того часу, протягом 2018-2019 років ОСОБА_1 фактично шантажує та збиткується над ОСОБА_3 та його родиною, робить їх життя нестерпним, оскільки майже щоденно здійснює самовільне відключення їх квартири від водопостачання та переказує через знайомих що буде їх «тренувати поки не дадуть згоду на облаштування його магазину». Неодноразові звернення позивача до Лубенської міської ради, Лубенського відділу поліції, Лубенського КЖЕУ фактично виявилися безрезультатними, позивачу рекомендовано звернутись до суду за відновленням його прав.

Зазначає також, що, внаслідок протиправних дій відповідача позивач зазнав моральної шкоди, а саме у зв`язку з постійними нервовими хвилюваннями він втратив сон, виник біль у серці, внаслідок чого ОСОБА_2 змушений був лікуватись спочатку в кардіологічному відділенні Лубенської ЦРЛ, а в подальшому в кардіологічному центрі м. Полтава. Після проходження лікування, лікарями йому було рекомендовано уникати хвилювань та стресових ситуацій, але дії ОСОБА_4 не припинились, він продовжує відключати водопостачання його квартири, що змусило його звернутись до суду за захистом.

З урахуванням наведеного прохав: усунути перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 вчинити дії по демонтажу запірної арматури (крану) на інженерних мережах стояка водопостачання розміщеної в квартирі АДРЕСА_3 , що належить відповідачу ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Лубенське комунальне житлово-експлуатаційне управління, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, задоволено частково.

Усунуто перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою за адресою АДРЕСА_4 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 вчинити дії по демонтажу запірної арматури на інженерних мережах стояка водопостачання, розміщеної в квартирі за адресою АДРЕСА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 845,24 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити; вирішити питання судових витрат.

Вказує, що 17.02.2020 року, після винесення місцевим судом оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 було ініційовано проведення Лубенським КЖЕУ обстеження належної йому квартири, та, згідно Акту, було встановлено відсутність будь-якої запірної арматури для перекриття подачі холодної води до квартир, розташованих над квартирою відповідача. Відсутність засобів перекриття води також встановлено 19.02.2020 року працівниками КП «Лубни-водоканал».

Вказує, що перепідключення позивачем водопроводу з квартири АДРЕСА_6 відбулось незаконно, без отримання відповідних дозволів.

Зазначає, що, на його думку, суд першої інстанції на підставі належних та допустимих доказів не встановив та не мав можливості встановити вину ОСОБА_1 у відсутності води у квартирі позивача. Показання свідків апелянт вважає неналежними доказами, оскільки допитані особи є зацікавленими.

Вважає недоведеним факт того, що лікування позивача в кардіологічному відділенні було обумовлено саме ситуацією, що склалась між сторонами, а стало наслідком побиття позивача громадянином ОСОБА_5 , а тому стягнення з нього моральної шкоди вважає необґрунтованим.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, відповідно до договору купівлі-продажу від 16.05.2002 року (бланк серії АЕК №153767), позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Також, судом першої інстанції установлено та не заперечується сторонами по справі, що власником квартири АДРЕСА_3 , яка розташована під квартирою позивача, є відповідач по справі ОСОБА_1 .

Окрім того, матеріалами справи установлено, що з кінця 2018 року в квартирі АДРЕСА_1 відсутнє холодне водопостачання, що підтверджується витягами з журналу реєстрації заявок населення по будинку АДРЕСА_7 (а.с.16,17,32,65).

Даний факт також підтверджується актом Лубенського ЛК ЖЕУ від 14.05.2019 року, з якого вбачається, що на час обстеження 14.05.2019 року о 09-13 год. в квартирах АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 відсутнє холодне водопостачання. При огляді підвального приміщення - запірна арматура знаходиться в задовільному стані, відкрита. Висновки комісії: відсутнє водопостачання по стояку кв. АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 можливо по причині встановлення самовільного крана на стояку холодної води в кв. АДРЕСА_2 . Доступ в квартиру АДРЕСА_2 відсутній неодноразово (а.с.62).

В подальшому, 29.05.2019 року працівниками КП «Лубни-водоканал» було складено акт про те, що при обстеженні було виявлено, що водопостачання в квартиру АДРЕСА_8 підключено з другого стояка, з квартири АДРЕСА_6 , так-як можливо, абонент з кв. АДРЕСА_2 незаконно перекрив воду по стояку. Доступ в свою квартиру АДРЕСА_2 абонент не дає, неодноразово (а.с.63).

Також, з матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неодноразовими зверненнями позивача ОСОБА_2 до органів поліції із заявами про перекриття стояка холодного водопостачання до належної йому квартири були проведені перевірки, в результаті яких ОСОБА_2 пояснив, що, починаючи з 20.12.2018 року власником квартири АДРЕСА_3 був незаконно встановлений вентиль на стояку та здійснюється відключення холодної води до квартири АДРЕСА_8 , чим спричиняються незручності власнику даної квартири. На час перевірки під час неодноразового відвідування квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_6 (брат відповідача ОСОБА_1 ) виявлено не було, під час неодоразового відвідування за можливим місцем проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_13 , останнього виявлено не було, під час телефонної бесіди з ОСОБА_6 останній відмовився надавати будь-які пояснення, лише повідомив, що не має ніякого відношення до даної квартири (а.с.15).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що, внаслідок протиправних дій відповідача, позивач обмежений у доступні до водопостачання у належній йому квартирі, а тому наявні підстави для усунення відповідних перешкод та стягнення завданої моральної шкоди, що мала місце у зв`язку з конфліктною ситуацією, що виникла між сторонами.

Такі висновки місцевого суду в повній мірі відповідають обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.3 ст.328 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Як вірно установлено місцевим судом та не спростовано апелянтом, з кінця 2018 року в належній позивачу квартирі АДРЕСА_1 відсутнє холодне водопостачання (а.с.16,17,32,65).

Також, як установлено на підставі належних та допустимих доказів, зокрема, акту Лубенського ЛК ЖЕУ від 14.05.2019 року, на час обстеження - 14.05.2019 року о 09-13 год. в квартирах АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 відсутнє холодне водопостачання. При огляді підвального приміщення - запірна арматура знаходиться в задовільному стані, відкрита. Висновки комісії: відсутнє водопостачання по стояку кв. АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 можливо по причині встановлення самовільного крана на стояку холодної води в кв. АДРЕСА_2 . Доступ в квартиру АДРЕСА_2 відсутній неодноразово (а.с.62). Аналогічна інформація також міститься в Акті КП «Лубни-водоканал» від 29.05.2019 року (а.с.63) та убачається з неодноразових звернень позивача до органів поліції (а.с.15).

З урахуванням наведеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що саме внаслідок протиправних дій відповідача у належній ОСОБА_2 квартирі відсутнє водопостачання холодної води, оскільки Актом від 14.05.2019 року засвідчено, що в підвалі будинку запірна арматура відкрита, відтак, перекриття потоку води відбулось саме між підвалом та другим поверхом будинку, тобто у належній відповідачу квартирі.

Окрім того, ненадання ОСОБА_1 доступу до належного йому нерухомого майна, протягом майже двох років, з метою перевірки дійсної відсутності механізму перекриття водопостачання судом розцінюється як доказ правомірності позовних вимог.

Також, відповідні протиправні дії відповідача були підтверджені допитаними в судовому засіданні в суді першої інстанції свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 1 пункт 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з судової практики Європейського суду з прав людини, останній чітко зазначає, що друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом» (рішення у справі «Україна-Тюмень» проти України» (Ukraine-Tyumen v. Ukraine), N 22603/02, п. 49 від 22 листопада 2007 року).

З аналізу наведених норм вбачається, що власник майна може вимагати усунення всяких порушень його права користування та розпорядження своїм майном. За нормами даних статей володілець майна не обмежений в часі на здійснення свого права на захист власності.

Відтак, колегія суддів вважає висновок місцевого суду про наявність підстав для усунення відповідачем перешкоди у користуванні належним ОСОБА_2 житлом, а саме квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача ОСОБА_1 вчинити дії по демонтажу запірної арматури (крану) на інженерних мережах стояка водопостачання, розміщеної в квартирі АДРЕСА_3 , що належить відповідачу ОСОБА_1 , правомірним.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що Актом Лубенського КЖЕУ від 17.02.2020 року та працівниками КП «Лубни-водоканал» 19.02.2020 року встановлено відсутність будь-якої запірної арматури для перекриття подачі холодної води до квартир, розташованих над квартирою відповідача, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказані вище докази були отримані відповідачем вже після постановлення місцевим судом оскаржуваного рішення, відтак, не можуть достеменно вказувати на відсутність відповідних механізмів перекриття води станом на 14.02.2020 року, оскільки могли бути демонтовані в період між 14.02.2020 року та 17.02.2020 року.

Твердження апелянта про незаконне перепідключення позивачем водопроводу до належної йому квартир з квартири АДРЕСА_6 , суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки наведене не є предметом розгляду в даному позовному провадженні та не вказує на неправомірність позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позовних вимог, суд також оцінює критично, оскільки колегія прийшла до висновку про обґрунтованість вимог та законність рішення місцевого суду з урахуванням наведеного вище.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було дійсно заподіяно моральної шкоди, яка полягала в тому, що в період виникнення конфліктної ситуації між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у позивача погіршився стан здоров`я, що підтверджується виписками із медичної картки амбулаторного хворого (а.с.18-20), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого (а.с.66).

При цьому, розмір моральної шкоди визначений місцевим судом в сумі 5000,00 грн., колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Твердження в апеляційній скарзі стосовно того, щолікування позивача в кардіологічному відділені було обумовлено не ситуацією, що склалась між сторонами, а стало наслідком побиття позивача громадянином ОСОБА_5 , апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки доказів відповідного твердження сторонами не надано.

Матеріалами справи установлено протиправність дій відповідача по відключенню водопостачання до належної позивачу квартири, вказане порушення було тривалим - з 2018 року по 2020 рік, та саме у цей проміжок часу позивач здійснював лікування у відділенні кардіології. Відтак, за нормою ст.23 ЦК України, оскільки порушення права особи є установленим, то у позивача наявне право на стягнення на свою користь моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням хвороби ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції вважає правомірним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14 лютого 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: О.В. Прядкіна

О.В. Чумак