У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2020 Справа №607/12591/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Облещук О.В.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник Оксани Степанівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 .

Подання обґрунтовано тим, що 22 травня 2019 року державним виконавцем здійснено вихід за місцем виконання виконавчих дій, який вказано у виконавчому документі, та встановлено, що ОСОБА_1 забов`язання не виконала. Виходом державного виконавця 23 травня 2020 року за місцем виконання виконавчих дій встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. 23 травня 2019 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу. 07 червня 2019 року було направлено запит в адміністрацію прикордонної служби України, щодо перетину кордону ОСОБА_1 . 04 липня 2019 року на адресу Відділу надійшла відповідь від державної прикордонної служби, з якої встановлено, що відомостей про перетин державного кордону ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період з 13 грудня 2018 року в базі даних не виявлено. 07червня 2019 року було направлено запит в УДМС України з метою встановлення реєстації місця проживання боржника. 23 червня 2019 року на адресу Відділу надійшла відповідь від УДМС України, з якої встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 20 серпня 2019 року було направлено запит в Довжанську сільську раду з метою встановлення реєстацію місця проживання боржника. 20 серпня 2019 року на адресу Відділу надійшла відповідь від Довжанської сільської ради, згідно з якою ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Місце проживання (перебування) її невідоме. Згідно з відповіддю Державної прикордонної служби України, яка надійшла на адресу Відділу 09 липня 2019 року, в період з 13 грудня 2018 року (з дати видачі виконавчого листа) в базі відсутні відомості про перетинання державного кордону громадянином України - ОСОБА_1 . Виходом державного виконавця 20 серпня 2019 року за місцем виконання виконавчих дій, яке вказано у виконавчому документі, встановлено, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає. Із заяви ОСОБА_3 від 24.10.2019 вбачається, що батько дитини не володіє інформацією про місцезнаходження ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2020 року оголошено розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року оголошено розшук дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на наведене та те, що на даний час рішення суду не виконане, просила задовольнити подання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник О.С. подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, подання підтримала, просила задовольнити.

Вирішуючи подання, суд виходить з таких обставин:

08 лютого 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчий лист №607/12591/17, згідно з яким встановлено ОСОБА_3 графік побачень з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які проводити в такі дні:

- щовівторка з 12.00 год. до 17.00 год.

- щосереди з 12.00 год. до 17.00 год.

- щосуботи з 12.00 год. до 17.00 год.

- на кожен день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 , день ОСОБА_5 дитини 08 травня, на день Святого Миколая 19 грудня, з 12.00 до 17.00 год.

Побачення та спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_4 протягом першого року повинні відбуватися у присутності матері, в подальшому без присутності матері, у тому числі в місцях культурно-розважального характеру, призначених для повноцінного відпочинку дітей та за місцем проживання батька.

Відпочинок та оздоровлення ОСОБА_3 своєї малолітньої дитини ОСОБА_4 проводити за попередньою домовленістю із матір`ю дитини, з урахуванням бажання самої дитини та стану її здоров`я.

04 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58778414 з виконання виконавчого листа №607/12591/17.

04 квітня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору.

Як слідує з акту державного виконавця від 22 травня 2019 року, виходом державного виконавця за місцем виконання, яке вказане у виконавчому документі, встановлено, що зобов`язання не виконане.

Як вбачається з акту державного виконавця від 23 травня 2019 року, виходом державного виконавця за місцем виконання, яке вказане у виконавчому документі, встановлено, що зі слів брата ОСОБА_6 , ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.

23 травня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу.

З відповіді Державної прикордонної служби України від 02 липня 2019 року вбачається, що відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_2 в період з 13 грудня 2018 року (з дати виконавчого листа) в базі даних не виявлено.

Як слідує з відповіді Довжанської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області №143 від 20 серпня 2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_1 . Місце проживання (перебування) ОСОБА_1 невідоме.

Як вбачається з акту державного виконавця від 20 серпня 2019 року, виходом державного виконавця за місцем виконання, яке вказане у виконавчому документі, встановлено, що зі слів ОСОБА_6 його сестра ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_7 звернувся до Тернопільського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області із заявою, в якій зазначив, що ОСОБА_8 та дитина не проживають за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 . На даний час їхнє місце проживання йому невідоме, тому з метою виконання рішення суду просив оголосити ОСОБА_1 в розшук.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року оголошено розшук ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 січня 2020 року оголошено розшук дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається з акту державного виконавця від 22 вересня 2020 року, виходом державного виконавця за місцем виконання, яке вказане у виконавчому документі, встановлено, що зобов`язання, встановлене рішенням суду, не виконане.

22 вересня 2020 року державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу.

Суд, розглянувши подання, вивчивши матеріали справи, вважає, що подання не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України"(далі - Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до вимог ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно з п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Одночасно суд зауважує, що в ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, наголошено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно із своєю власною, й обмеження може бути встановлено законом в разі крайньої необхідності в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину й захисту здоров`я чи моралі, й якщо це виправдано суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження. І саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

За таких обставин, не вбачається факту ухилення боржника від виконання рішення, так як відсутні будь-які докази свідомих діянь (дій або бездіяльності) боржника, спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

Також, державним виконавцем у поданні не зазначено та не обгрунтовано будь-яких ризиків можливості перетинання боржником ОСОБА_1 державного кордону України з метою ухилення виконання рішення суду. Більше того, в матеріалах справи міститься відповідь Державної прикордонної служби України від 02 липня 2019 року, згідно з якою відомостей про перетинання державного кордону ОСОБА_2 в період з 13 грудня 2018 року (з дати виконавчого листа) в базі даних не виявлено.

Крім того, в поданні державним виконавцем взагалі не обґрунтовано, в чому є крайня необхідність, в розумінні ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосування обмеження виїзду боржника за кордон, і яким чином це сприятиме виконання рішення суду про встановлення графіку побачень з дитиною.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вказане подання головного державного виконавця Тернопільського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 є необґрунтованим, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 259-261, 353-355, 441 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Десятник Оксани Степанівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяН. М. Сташків