РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

за участю секретаря Кравчук А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовними вимогами до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Свій позов мотивує тим, що 07 серпня 1982 року між ним, ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , укладено шлюб, який зареєстрований міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис №189.

Одруження з відповідачем виявилось невдалим і спільне життя з ним не склалося. В сім`ї склались складні взаємовідносини, постійно виникають непорозуміння та сварки. Вони різні за характерами, в сім`ї відсутні взаєморозуміння та довір`я. Шлюбні відносини між ними не підтримуються, а сам шлюб носить формальний характер. На сьогоднішній день збереження шлюбу між ним та відповідачем є неможливим, оскільки він ні за яких умов не буде проживати однією сім`єю з відповідачем. Подальше спільне їх життя як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ним та відповідачем. Примирення між ними є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року відкрито провадження у даній цивільній справі. Розгляд цивільної справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження в зазначеній справі. Призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, до судового розгляду по суті.

Під час судового розгляду зазначеної цивільної справи представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Говрас І.В. у своїх неодноразових заявах до суду підтримала позов та вважає, що є підстави для розірвання шлюбу; водночас суду повідомила, що примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись та вирішити спірні питання не дали позитивного результату, а тому наполягала на розірванні шлюбу. Просила розгляд справи провести без участі позивача та його представника.

Відповідач ОСОБА_2 протягом часу розгляду справи в суді, заперечувала проти розірвання шлюбу, просила суд зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення, оскільки з позовом не згідна і переконана, що сім`ю можливо зберегти.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 січня 2020 року надано подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення 2 (два) місяці. Зупинено провадження по справі.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 20 березня 2020 року поновлено провадження у зазначеній справі, призначеного судове засідання на 06 квітня 2020 року.

06 квітня 2020 року відповідач подала клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з запровадженням в Україні карантинних заходів в тому числі міжгороднього сполучення, не має можливості бути присутньою в судовому засіданні.

Клопотання відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 07 травня 2020 року.

За аналогією, 07 та 27 травня 2020 року відповідач подавала повторні заяви про відкладення розгляду справи.

За результатами розгляду останнього клопотання, суд ухвалив його відхилити, оскільки поверхневі та загальні покликання на умови карантину зі сторони відповідача не можуть вважатися достатньою підставою для відкладення розгляду справи. Також рекомендація Ради суддів України (лист № 9-рс-186/20 від 16 березня 2020 року) не вказує на припинення судами розгляду справ, а лише встановлює особливий режим судів України, який включає в себе, зокрема, розгляд справ в режимі відеоконференції, по можливості здійснення розгляду справи без участі сторін, в порядку письмового провадження, рекомендацію учасникам судових засідань подавати до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності за наявними у справі матеріалами.

Також відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Водночас, будь-яких нових доказів або обставин по справі останніми не наведено, клопотань про їх витребування/ долучення тощо останньою не заявлено.

У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя в умовах карантину може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Додатково суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Він не буде відповідальним за відкладення, викликані станом його здоров`я, оскільки вони пов`язані з форс-мажорними обставинами.

Крім того, Європейський суд з прав людини визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі "Varela Assalino contre le Portugal" (пункт 28, № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права. Європейський суд вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду, є доцільнішим, ніж усні слухання; розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

Таким чином, суд вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

За переконанням суду така позиція жодним чином не суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя, оскільки відповідач мала неодноразову можливість взяти участь в судових засіданнях, в тому числі в режимі дистанційного провадження, порядок проведення якого в умовах запровадженого карантину значним чином також спрощено. В той же час подальше зволікання з розглядом справи з порушеннями розумних строків суперечить основним принципам правосуддя та інтересам позивача. При цьому суд також зважив на те, що відповідач систематично користалась своїм правом клопотати перед судом щодо відкладення судових засідань, проте за весь час розгляду справи відзиву на позов, а також доказів своїх доводів щодо заперечення позову до суду не надала.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07 серпня 1982 року укладено шлюб, який був зареєстрованийміським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис №189.

Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін на даний час фактично припинені, позивач вважає, що їхня сім`я розпалася вже давно і він не бажає відновлювати стосунки з відповідачем, позивач на примирення не згодний, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить його інтересам.

У наданий судом строк для примирення, сторони не примирилися, а позивач наполягав на розірванні шлюбу, вказував, що збереження шлюбу суперечить його інтересам.

Відповідач своїм правом подачі відзиву на позов не скористалася, позов заперечила з підстав незгоди з ним.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Нормами ст.51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодний на примирення, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача протягом півроку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Щодо заперечень відповідача стосовно розірвання шлюбу з позивачем, суд зазначає, що не вправі відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на наполягання позивача на розірванні шлюбу, оскільки це може бути розцінено як примушення останнього до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. До того ж, суд звертає увагу відповідача на те, що їй та позивачу надався достатній термін для примирення, протягом якого сторони не примирились і не відновили фактичні шлюбні відносини.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст.7, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. ст.104, 112-115 СК України, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу- задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ), який був зареєстрований07 серпня 1982 року міським відділом ЗАГС м. Володимир-Волинський Волинської області, актовий запис №189.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою, яка була відсутня в судовому засіданні під час проголошення рішення, у цей же строк з дня його отримання.

Суддя (підпис).

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер