ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 травня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/115/20

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/625/20, № 22-ц/4823/775/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Цукровик»,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року (ухвалене об 11:08) та додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» (далі по тексту - СТОВ «Цукровик»), в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив:

- стягнути з відповідача на його користь пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 976,99 грн, інфляційні втрати (збитки) у розмірі 522 грн, 3% річних у розмірі 401,46 грн, а всього 1 900,45 грн;

- розірвати договір оренди землі № б/н від 21.03.2008, додаткову угоду № 1 до договору оренди земельної ділянки від 11.09.2012 та договору № 1 від 28.09.2016 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008, укладені між ОСОБА_2 та СТОВ «Цукровик», відносно земельної ділянки кадастровий номер :02:000:0187, площею 4,4442 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в Чернігівській області, Прилуцький район, Ковтунівська сільська рада.

Позов обґрунтовував тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2019 він отримав у спадок від померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку, яка була передана останньою в платне користування відповідачу за договором б/н від 21.03.2008, додатковою угодою №1 до договору оренди земельної ділянки від 11.09.2012 та договором № 1 від 28.09.2016 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008.

11.02.2019 позивачем на адресу відповідача було направлено лист з повідомленням про вступ у спадщину та вимогою провести орендну плату за користування земельною ділянкою, однак орендар взяті на себе зобов`язання по виплаті орендної плати за 2018 та 2019 роки не виконав, у зв`язку з чим має місце систематична несплата орендної плати, що є підставою для припинення права користування земельною ділянкою, та відповідач має нести відповідальність за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» про розірвання договору оренди землі - відмовлено.

Додатковим рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у стягненні із СТОВ «Цукровик» 3% річних, пені та інфляційних втрат.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1. просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на недоведеність та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Заявник посилається на те, що існуючий договір № 1 від 28.09.2016 про внесення змін до договору оренди не містить даних про його реєстрацію, а тому неможливо стверджувати про дію та чинність умов, які визначені цим договором.

Зазначає, що судом було встановлено, що відповідач не виплачував позивачу орендну плату за 2018 та 2019 роки, вона була виплачена лише 06.02.2020 вже під час розгляду даної справи в суді, тобто відповідач дійсно більше 2 років поспіль систематично не сплачував орендну плату за землю, чим порушував свої зобов`язання, визначені п. 15 договору № 1 від 28.09.2016.

Вказує, що висновок районного суду про неможливість сплати орендної плати за відсутності інформації про банківські рахунки позивача є помилковим, оскільки він у своїй заяві від 11.02.2019, адресованій відповідачу, зазначив та окремо наголосив про виплату орендної плати на адресу його фактичного проживання та перебування, адже таким способом розрахунку відповідач користувався у 2018 році для виплати орендних коштів іншим орендодавцям та успішно ним скористався після того, як дізнався про наявність даного позову.

Крім того, відповідач не скористався вимогами ч. 1 ст. 537 ЦК України та не сплатив орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знав куди сплачувати кошти на виконання договірного зобов`язання.

Заявник вважає помилковим висновок районного суду про те, що якщо вимога позивача під час розгляду справи у частині стягнення заборгованості за договором оренди відповідачем виконана, то останній може не нести відповідальність за порушення норм законодавства у вигляді штрафних санкцій та пені за порушення умов договору.

Наголошує, що орендна плата не була виплачена йому ні за 2018 рік, ні за 2019 рік, має місце прострочення грошового зобов`язання, а тому судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення пені, передбаченої умовами договору, а також встановлених ст. 625 ЦК України індексу інфляції та 3% річних.

У відзивах на апеляційні скарги СТОВ «Цукровик» просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Відповідач посилається на те, що в порушення ч. 3 ст. 148 1 ЗК України, позивач, набувши право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, протягом одного місяця з дня набуття прав на неї, не повідомив відповідача про вірний кадастровий номер земельної ділянки та про платіжні реквізити, на які необхідно було сплачувати йому орендну плату. Так, саме про необхідність сплати орендної плати ОСОБА_1 поштовим переказом на адресу його проживання у заяві останнього не було зазначено. Також, зазначений ОСОБА_1 кадастровий номер - :002:000:0187 як у поданій ним заяві від 11.02.2019 до відповідача, так і у мотивувальній частині позовної заяви, було зазначено не вірно.

Отже, у відповідача фактично не було підстав для перерахування коштів новому власнику зазначеної у позові земельної ділянки, оскільки позивач-апелянт не вчинив зі своєї сторони дій, які випливають із суті зобов`язання, а відтак з боку відповідача відсутнє прострочення грошового зобов`язання, що є підставою для звільнення від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, врахувавши доводи, наведені у відзивах на апеляційні скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок сільськогосподарським товариством по сплаті орендної плати за 2018 рік ОСОБА_2 був виконаний, а неотримання її орендодавцем об`єктивно зумовлено її смертю, а позивачем, з огляду на процедурний момент прийняття спадщини, відповідно відсутністю належних повноважень.

Ухвалюючи додаткове рішення про відмову у задоволенні вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних збитків, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для застосування вимог ст. 625 ЦК України та для задоволення позову в частині стягнення зі СТОВ «Цукровик» 3% річних, пені та інфляційних збитків у зв`язку з недоведеністю позивачем факту прострочення боржником виконання грошового зобов`язання.

З висновком районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі апеляційний суд погоджується, однак не може погодитись з висновком районного суду про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних збитків, через його невідповідність обставинам справи і, як наслідок, неправильне застосування норм матеріального права.

Судом у справі встановлено, що 21.03.2008 між СТОВ «Цукровик» та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,4442 га, кадастровий номер :02:000:0187, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з послідуючим укладенням Додаткової угоди до нього № 1 від 11.09.2012, Договору про внесення змін до договору оренди землі № 1 від 28.09.2016, за яким ОСОБА_3 передала в оренду СТОВ «Цукровик» належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧН № 019080 від 15.01.2002 вищезазначену земельну ділянку, розташовану на території Ковтунівської сільської ради Прилуцького району чернігівської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 15-16).

Згідно укладеного 28.09.2016 між СТОВ «Цукровик» (орендар) та ОСОБА_2 (орендодавець) Договору № 1 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008, орендодавець передала орендарю спірну земельну ділянку на строк до 28.09.2023 (а.с. 10-15).

Відповідно до п. 13-15 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірах: з 01.01.2017 - 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зазначеної у п. 4 цього договору; орендна плата з 01.01.2017 - 12 889,29 грн в рік, або у натуральній формі - зерно (пшениця, ячмінь, кукурудза), цукор та надання послуг.

Обчислення розміру орендної плати за використання земельної ділянки здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Орендна плата вноситься щорічно до 31 грудня розрахункового року.

У разі невнесення орендної плати з вини орендаря у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0,02% несплаченої суми за кожний день прострочення (п. 18 договору).

Пунктом 45 передбачено, що дія Договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема, за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. За невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та цього договору (п. 47, 48 договору).

У заяві, адресованій СТОВ «Цукровик», від 05.03.2018 ОСОБА_2 просила кошти за земельний пай (спірну земельну ділянку) перераховувати їй за поштовою адресою (а.с. 43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 20).

Згідно списку згрупованих поштових переказів електронних та платіжного доручення від 25.06.2018 СТОВ «Цукровик» перерахувало ОСОБА_2 орендну плату за 2018 рік в сумі 12 839,60 грн, однак кошти були повернуті відповідачу в зв`язку з тим, що одержувачка переказу ОСОБА_2 померла (а.с. 44-48).

29.01.2019 ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається із земельної ділянки площею 4,4442 га, що розташована на території Ковтунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області, належної спадкодавцю на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-ЧН № 019080, виданого Ковтунівською сільською радою Прилуцького району Чернігівської області від 15.01.2002 на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Ковтунівської сільської ради від 11.01.2002, зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 78, кадастровий номер :02:000:018, та цієї ж дати зареєстрував за собою право власності на вказану земельну ділянку (а.с. 18-19).

11.02.2019 ОСОБА_1 направив на адресу СТОВ «Цукровик» письмову заяву, яка була отримана відповідачем 15.02.2019, в якій повідомив останньому про те, що він є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 спірної земельної ділянки, та просив нарахувати та виплачувати йому, як спадкоємцю та власнику даної земельної ділянки, орендну плату, що підлягає виплаті. Про прийняте рішення по даній заяві просив повідомити його письмово на домашню адресу, вказану ним у заяві. До заяви було додано копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.01.2019, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 17-21).

24.01.2020 за № 24/01 (після подачі ОСОБА_1 позову до суду) відповідач направив позивачу лист з проханням терміново надіслати на його адресу платіжні реквізити, на які необхідно перераховувати кошти позивачу за оренду земельної ділянки (а.с. 51).

05.02.2020 СТОВ «Цукровик» поштовим переказом відправило позивачу за його адресою орендну плату за 2018, 2019 роки в сумі 23 215,47 грн, який було ним отримано 08.02.2020 (а.с. 69-72, 89).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно з якою засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

За ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

За приписами ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України, орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

У ст. 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.

За положеннями ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право, крім іншого, вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно з ч. 3, 4, 5 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному 148 1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 148 1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.

Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі).

Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа.

В розумінні вищевказаних норм, підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди може бути лише систематична несплата орендної плати.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку 29.01.2019 (після її державної реєстрації).

Як убачається із матеріалів справи, відповідач був проінформований про те, що новим власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_1 15.02.2019.

Свій обов`язок по виплаті орендної плати спадкодавиці ОСОБА_2 за 2018 рік СТОВ «Цукровик» виконало відповідно до п. 15 Договору про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008 шляхом перерахування поштовим переказом на домашню адресу ОСОБА_2 у червні 2018 року, однак кошти не були отримані у зв`язку з її смертю, тобто не з вини орендаря.

Орендна плата за 2018 рік, яка не була отримана ОСОБА_2 через її смерть, а також орендна плата за 2019 рік, була виплачена ОСОБА_1 поштовим переказом 08.02.2020.

Таким чином, відповідачем було порушено строки внесення орендної плати ОСОБА_1 як новому власнику спірної земельної ділянки одноразово лише за 2019 рік, оскільки вона була виплачена поза розрахунковим роком.

У такому випадку відсутні підстави вважати, що з боку відповідача мало місце систематичне порушення обов`язку по сплаті орендної плати за користування спірною земельною ділянкою, а тому твердження позивача про те, що відповідач більше 2 років поспіль систематично не сплачував орендну плату за землю, чим порушував свої зобов`язання, визначені п. 15 договору № 1 від 28.09.2016, є хибними.

Відтак висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог про розірвання договору оренди землі з підстав, що передбачені п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що існуючий договір № 1 про внесення змін до договору від 28.09.2016 не містить даних про його реєстрацію, а тому неможливо стверджувати про дію та чинність умов, які визначені цим договором, спростовується наявною інформацією у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с. 15), згідно якої первісний договір оренди земельної ділянки від 21.03.2008, додаткова угода № 1 до нього та договір про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 28.09.2016 пройшли державну реєстрацію.

Посилання заявника на те, що відповідач не скористався вимогами ч. 1 ст. 537 ЦК України та не сплатив орендну плату шляхом внесення грошових коштів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори, якщо не знав куди сплачувати кошти на виконання договірного зобов`язання, не заслуговують на увагу, оскільки внесення належних із боржника кредиторові грошей у депозит нотаріуса на підставі вказаної статті є правом, а не обов`язком боржника, і їх невнесення у депозит не може тлумачитись як систематична несплата орендної плати і бути підставою для розірвання договору.

За таким, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.02.2020, яким вирішено позов у частині позовних вимог про розірвання договору оренди землі, належить залишити без змін, як таке, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на дане рішення суду, відповідно, залишити без задоволення.

Однак, переглядаючи додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.03.2020, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних, пені та інфляційних збитків, колегія суддів дійшла наступного.

Висновки районного суду про відсутність факту прострочення боржником грошового зобов`язання не відповідають встановленим обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що, отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 направив відповідачу заяву про виплату орендної плати, в якій вказав свою поштову адресу та надав відповідні правовстановлюючі документи.

Вказану заяву СТОВ «Цукровик» отримало 15.02.2019, і з цього моменту було обізнане про нового власника. Після чого, зважаючи на наявність поштової адреси позивача, повинно було сплатити останньому орендну плату за 2018 рік. Однак жодної відповіді на неї відповідач не надав, належну позивачу орендну плату не виплатив.

Лише після звернення ОСОБА_1 до суду, відповідач направив останньому лист від 24.01.2020 з проханням надати платіжні реквізити, а 05.02.2020 виплатив позивачу поштовим переказом за вказаною у заяві адресою належну йому орендну плату.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва.

Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі 0,02% відповідно до п. 18 Договору № 1 про внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008 і 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України, нарахованих за період невиконання грошового зобов`язання щодо сплати орендної плати за 2018 рік за договором оренди земельної ділянки у розмірі 12 889,29 грн (п. 13 Договору).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Встановивши, що орендна плата за 2018 рік була виплачена позивачу майже через рік після його вимоги, колегія суддів вважає, що відповідач порушив виконання грошового зобов`язання, яке є зобов`язанням за договором оренди земельної ділянки, відповідно, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення встановленої умовами договору пені за порушення строків виплати орендної плати та інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Таким чином, висновок суду першої інстанції, про недоведеність факту прострочення боржником виконання грошового зобов`язання є помилковим та не відповідає встановленим у справі обставинам та наданим на їх підтвердження доказам.

Враховуючи те, що заяву позивача про виплату орендної плати та правовстановлюючі документи відповідач отримав 15.02.2019, а орендну плату за 2018 рік виплатив лише 05.02.2020, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню пеня в розмірі 0,02%, 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на суму боргу (орендну плату за 2018 рік у розмірі 12 889,29 грн), починаючи з 16.02.2019 до 14.01.2020 (в межах позовних вимог).

Вирішуючи питання про суму, що підлягає стягненню зі СТОВ «Цукровик» на підставі п. 18 договору № 1 від 28.09.2016 про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 21.03.2008 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд виходить з наступних розрахунків.

Сума орендної плати, виплаченої з порушенням строків становить 12 889,29 грн (п. 13 Договору), період прострочення сплати орендної плати з 16.02.2019 до 14.01.2020 складає 333 дні.

Сума пені за прострочення виконання грошового зобов`язання з виплати орендної плати становить 859,14 грн = 12 889,29 грн х 0,02% х 333 дні.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики (Державним комітетом статистики України) і не пізніше 10 числа кожного місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону (стаття 4).

Індекс інфляції за вказаний період становив: у січні 2019 року 101,0% (газета «Урядовий кур`єр» (далі - УК) № 28 від 12.02.2019); у лютому 2019 року 100,5% (УК № 49 від 13.03.2019); у березні 2019 року 100,9% (УК № 70 від 11.04.2019); у квітні 2019 року 101,0% (УК № 87 від 11.05.2019); у травні 2019 року 100,7% (УК № 109 від 12.06.2019); у червні 2019 року 99,5% (УК № 131 від 12.07.2019); у липні 2019 року 99,4% (УК № 153 від 13.08.2019); у серпні 2019 року 99,7% (УК № 173 від 11.09.2019); у вересні 2019 року 100,7 % (УК № 195 від 11.10.2019); у жовтні 2019 року 100,7% (УК № 216 від 12.11.2019); у листопаді 2019 року 100,1% (УК № 238 від 11.12.2019); у грудні 2019 року 99,8% (УК № 5 від 11.01.2020); у січні 2020 року 100,2% (УК № 27 від 12.02.2020).

Загальний відсоток індексу інфляції за вказаний період становив 104,3 % (101,0% х 100,5% х 100,9% х 101,0% х 100,7% х 99,5% х 99,4% х 99,7% х 100,7 % х 100,7% х 100,1% х 99,8% х 100,2%).

Відповідно, інфляційні втрати позивача за період з 16.02.2019 до 14.01.2020 становлять: 12 889,29 грн х 104,3 % - 12 889,29 грн = 554,24 грн.

Сума процентів за період з 16.02.2019 до 14.01.2020 становить 352,78 грн (12 889,29 грн х 3% х 333 дні : 365 днів : 100).

Колегія суддів вважає неспроможними наведені у відзиві СТОВ «Цукровик» доводи про те, що про необхідність сплати орендної плати ОСОБА_1 поштовим переказом на адресу його проживання у заяві останнього не було зазначено та у відповідача фактично не було підстав для перерахування коштів новому власнику, оскільки позивач-апелянт не вчинив з своєї сторони дій, які випливають із суті зобов`язання, якого він повинен був дотримуватися. Отримавши заяву ОСОБА_1 , в якій крім іншого було зазначено поштову адресу останнього, відповідач мав можливість виплатити орендну плату скориставшись поштовим переказом, як належним способом виконання грошового зобов`язання, враховуючи також, що саме на орендарі (боржнику) лежить обов`язок вчасного перерахування належних орендодавцю коштів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що орендна плата попередній власниці земельної ділянки виплачувалась саме поштовими переказами, і була виплачена 05.02.2020 ОСОБА_1 також поштовим переказом.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що позивач, набувши право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття прав на неї, не повідомив відповідача про вірний кадастровий номер земельної ділянки, а зазначений ОСОБА_1 кадастровий номер - :002:000:0187 як у поданій ним заяві від 11.02.2019 до відповідача, так і у мотивувальній частині позовної заяви, було зазначено не вірно, з огляду на те, що разом із заявою ОСОБА_1 було надано копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом, де кадастровий номер земельної ділянки зазначений вірно. Наявність у кадастровому номері зайвої цифри є явною друкарською опискою та не може бути підставою для звільнення від відповідальності за порушення умов договору та норм чинного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду від 30.03.2020 відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до СТОВ «Цукровик» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу - п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до п. 1, 8 ч. 2, 13 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням розміру задоволених позовних вимог ОСОБА_1 на суму 1 766,16 грн (1 766,16 грн від 1 900,45 грн становить 92,93%), зважаючи на наявність у матеріалах справи належних доказів понесення позивачем витрат по сплаті судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (а.с. 1) та за апеляційний розгляд справи (а.с. 157), зі СТОВ «Цукровик» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 781,35 грн (840,80 грн х 92,93% :100%) за розгляд справи судом першої інстанції та 1 172,04 грн (1 261,21 грн х 92,93% :100%) за апеляційний розгляд справи.

Як убачається з матеріалів справи, правнича допомога ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції надавалась адвокатом Зарічною Л.А. на підставі та відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання адвокатських послуг від 17.02.2020 (а.с. 121-122). Згідно квитанції №0.0..1 від 19.02.2020 ОСОБА_1 було сплачено адвокату Зарічній Л.А. гонорар у сумі 3 500 грн за юридичні послуги згідно договору (а.с. 123). Сума гонорару відповідно до акту виконаних послуг від 17.02.2020 складається з витрат на підготовку та складання апеляційної скарги в сумі 3 500 грн (а.с. 124).

Враховуючи принцип обґрунтованості та пропорційності, беручи до уваги складність даної справи, колегія суддів вважає за доцільне зменшити суму заявлених до відшкодування витрат адвоката Зарічної Л.А. та стягнути зі СТОВ «Цукровик» на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 500 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 375, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року - задовольнити частково.

Додаткове рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 березня 2020 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» (місцезнаходження: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, смт. Линовиця, вул. Заводська, 4, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 859 (вісімсот п`ятдесят дев`ять) грн 14 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, 554 (п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 24 коп. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 352 (триста п`ятдесят дві) грн 78 коп. та 781 (сімсот вісімдесят одну) грн 35 коп. у відшкодування судових витрат, а всього 2 547 (дві тисячі п`ятсот сорок сім) грн 51 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Цукровик» (місцезнаходження: Чернігівська обл., Прилуцький р-н, смт. Линовиця, вул. Заводська, 4, ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1 172 (одну тисячу сто сімдесят дві) грн 04 коп. судового збору за апеляційний розгляд справи та 500 (п`ятсот) грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а разом 1 672 (одну тисячу шістсот дві) грн 04 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді