Справа № 135/833/20
Провадження № 2/135/263/20
РІШЕННЯ

іменем України

21.09.2020 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: судді Корнієнка О.М.,

з участю секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначили, що вони є співвласниками буд. АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 є власником 1/3 частини вищевказаного будинку згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради від 25 квітня 2001 року. ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вищевказаного будинку згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради від 25 квітня 2001 року, та власником 1/3 частини цього будинку згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2020 після смерті матері ОСОБА_5 ..

31.03.2007 в даному будинку було зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_3 .. У 2011 році відповідач ОСОБА_3 залишила місце проживання у буд. АДРЕСА_1 і виїхала, наскільки позивачам відомо, у село Явтушки Барського району Вінницької області. Тобто в будинку не проживає і речей не зберігає з 2011 року. Реєстрація місця проживання у їхньому будинку відповідача ОСОБА_3 позбавляє ОСОБА_1 на отримання субсидії на житлово-комунальні послуги. Вони неодноразово звертались до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації місця проживання у будинку, однак вона ігнорує дані прохання.

Тому, вони вимушені звернутися в суд та просити визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування буд. АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, подали до суду заяви згідно яких просили справу розглянути без їх участі та участі представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, однак надіслала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнає в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Статтею 41Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян.

Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками буд. АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.07.2020. ОСОБА_4 є власником 1/3 частини вищевказаного будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради від 25 квітня 2001 року, зареєстрованого за № 223 від 19.05.2001 Тульчинським МБТІ. ОСОБА_1 є власником 1/3 частини вищевказаного будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Ладижинської міської ради від 25 квітня 2001 року, зареєстрованого за № 223 від 19.05.2001 Тульчинським МБТІ та власником 1/3 частини цього будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.07.2020 після смерті матері ОСОБА_5 , посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Кощеєвою Г.С.. В житловому буд. АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради №386 від 11.03.2019.

За змістом ст. 16 ЦК України особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Тому суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як власники майна, мають право вимагати усунення перешкод у здійснення ними права користування майном шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 по справі № 6-57цс11.

Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не є наймачем житлового приміщення в належному ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинку. Договір найму жилого приміщення у вказаному будинку між сторонами не укладався. Відповідач втратив право користування цим житлом, так як був відсутній без поважних причин у будинку понад один рік. А тому не має права користування житловим приміщенням у даному будинку.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 будучи зареєстрованою в належному позивачу будинку, тривалий час не проживає в ньому, а тому обмежує право позивачів на користування даним будинком. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись будинком.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивачів знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись України, ст.ст. 16, ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст.12, 13, 76-78, 81, 140-142, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Суддя