___________________________________________________________________________________________________________________
cправа № 520/8697/19
провадження № 4-с/947/16/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повна)

11.03.2020 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у одноособовому складі:

суддя Літвінова І.А. головуючий,

учасники справи та процесу:

секретар судового засідання Молодов В.С.

скаржник ОСОБА_1 ,

представник скаржника - адвокат Айвазова К.Б.,

представники суб`єкту оскарження - приватного виконавця Парфьонова Г.В.: адвокати Громадський О.В. та Гросу В.О.,

представник стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Траст Фінанс» - адвокат Бондар М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича у виконавчому провадженні ВП № 57750326,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходяться матеріали скарги ОСОБА_1 (провадження № 4-с/520/72/19) на дії приватного виконавця при примусовому виконанні рішення суду у цивільній справі № 2-5815/09 (виконавче провадження № 57750326). Скаржник просить суд визнати неправомірними дії приватного виконавця Парфьонова Г.В. щодо надсилання запитів, формування витягів і «таке інше», вчинені в рамках виконавчого провадження № 57750326 після винесення постанови про його зупинення 28.12.2018 року.

Свої вимоги скаржник мотивує тим, що 28 грудня 2018 року приватний виконавець отримав ухвалу Одеського апеляційного суду від 02.11.2018 про відкриття виконавчого провадження та на підставі ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» зупинив виконавче провадження з примусового виконання рішення суду у цивільній справі № 2-5815/09.

Скаржник зазначає що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ОСОБА_1 у скарзі вказує, що згідно академічного тлумачного словника (1970-1980) української мови значення слова «сукупність» тлумачиться як неподільна єдність чого-небудь, загальна кількість, сума чогось. Таким чином, зупинення виконавчого провадження, це є зупинення саме всієї сукупності у її неподільності та єдності виконавчих дій, в тому числі прийняття рішень шляхом винесення постанов, попереджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Враховуючи вищенаведене, будь-які виконавчі дії приватного виконавця Парфьонова Г.В., у тому числі надсилання запитів, формування витягів і таке інше, вчинені в рамках виконавчого провадження 357750326 після винесення постанови про його зупинення 28.12.2018 є неправомірними.

Приватний виконавець Парфьонов Г.В. скористався своїм правом на відзив та подав його до суду. У відзиві приватний виконавець не визнає скаргу у повному обсязі та зазначає, що дійсно постановою від 28 грудня 2018 року було зупинене виконавче провадження у зв`язку із прийняттям до розгляду апеляційної скарги на рішення, яке було підставою для видачі виконавчого документу. Проте відповідно до другого речення ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

В судовому засіданні скаржник та його представник скаргу підтримали, а представники приватного виконавця - не визнали у повному обсязі. Також представник стягувача що з`явився у судові засідання заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходи щодо розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали матеріалів виконавчого провадження № 57750326, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 446 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На вимогу суду приватним виконавцем Парфьоновим Г.В. було надано суду матеріали виконавчого провадження № 57750326. Оглядом матеріалів виконавчого провадження було встановлено що після зупинення виконавчого провадження 28.12.2018 приватним виконавцем було винесено дві постанови 29.12.2019 року та 13.02.2019.

Постановою від 29.12.2018 року було виправлено помилку у процесуальному документі та зменшено долю арештованого майна (житловий будинок АДРЕСА_1 ) з 61/ НОМЕР_1 до 53/100. Зазначена постанова не є такою, що оформлює нову виконавчу дію, а лише є такою що вносить зміни у раніше оформлений процесуальний документ тому не може порушувати приписи ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження», а відповідно і прав та охоронюваних законом інтересів скаржника.

Постановою від 13.02.2019 року приватний виконавець зняв арешт з коштів, а саме заробітної плати та пенсії, що міститься на рахунках в АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ухвали Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2019 у справі №520/19639/18.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Приватний виконавець зобов`язаний був виконати ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 23.01.2019 у справі № 520/19639/18 і таке виконання не є протиправним та вчиняється виключно в інтересах скаржника, а отже не може порушувати його прав.

Всі інші документи що містяться в матеріалах виконавчого провадження винесені приватним виконавцем після 28.12.2019 року були спрямовані на з`ясування майнового стану боржника, а отже є правомірними відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд також не погоджується із твердженнями скаржника про те що непрошиті і ненормовані в хронологічному порядку матеріали виконавчого провадження свідчать про протиправність дій приватного виконавця.

Порядок документування діяльності з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), роботи з документами (далі - діловодство) та організації архіву в районних, районних в містах, міських, міськрайонних, міжрайонних відділах державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України, відділах примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - органи державної виконавчої служби), приватними виконавцями, встановлюється Правилами ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5.

Відповідно до п. 7 Розділу ІІІ Правил, лише матеріали виконавчого провадження, за яким відповідно до статей 37-39 Закону винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження (далі - завершене виконавче провадження), формуються державним або приватним виконавцем у хронологічному порядку за документом про відкриття виконавчого провадження відповідно до дати надходження (створення) документів виконавчого провадження. Копія виконавчого документа долучається до матеріалів виконавчого провадження в останню чергу. У завершеному виконавчому провадженні аркуші нумеруються. Документи виконавчого провадження, що містять понад 35 аркушів, підшиваються на чотири проколи спеціальними суровими нитками або дратвою.

Оскільки виконавче провадження № 57750326 не є закінченим, то вимоги про хронологічне формування його матеріалів та прошивку не є обов`язковими, а відповідно невиконання таких вимог не може свідчити про протиправність дій приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною третьою статті 451 ЦПК України встановлено, - якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 81, 89, 447 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на дії приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича (посв. 0044 від 06.06.2017 р. Одеська обл.; місцезнаходження: 65082, м. Одеса, вул. Гоголя, 19, оф. 1) щодо надсилання запитів, формування витягів і вчинення інших дій в рамках виконавчого провадження ВП № 57750326 після винесення постанови про його зупинення 26 грудня 2018 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її складення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання повної ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Днем складення повної ухвали є 18.03.2020 року.

Суддя Літвінова І. А.