г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/669/20
Номер провадження 2/213/920/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

за участі секретаря судового засідання - Стаматової А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі судового засідання №14, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу №213/669/20 за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення сервітуту та усунення перешкод у здійсненні користування власністю, за відсутності сторін,-

встановив:

Представник позивача 19.02.2020 року звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , предметом якої є припинення сервітуту, а саме: право користування відповідачем квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Як на підставу позову представник позивача посилається на те, що позивач з 01.10.2003 року є власником вищезазначеної квартири. Відповідач є колишньою дружиною його сина. За домовленістю з позивачем вони зареєстрували своє місце проживання у даному житловому приміщенні і у відповідача, таким чином, виникло право користування даним майном (сервітут). 25.12.2012 року шлюб між ними було розірвано, але до теперішнього часу відповідач постійно проживає за спірною адресою і не бажає припиняти своє проживання у квартирі, хоча має у власності житло, тому позивач звертається до суду з даним позовом.

Позивач та її представник у судове засідання викликались, але не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача заявила клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечують /а.с.38/.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась. В телефонному режимі повідомила суду, що позов не визнає і вважає його необґрунтованим. Зазначила, що за домовленістю з позивачем, за спірною адресою не проживає з 10.05.2020 року, ключів від квартири не має. Свою частину домовленості вона виконала, тому просить у позові відмовити. З`являтися до суду не бажає (а.с.39).

За таких підстав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 57,0 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м. /а.с.6,7,8-9/.

Станом на 14.02.2020 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 (син позивача), ОСОБА_3 (колишня невістка), ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (онуки) (а.с.10-14).

Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірваний рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу від 13.12.2012 року. Рішення набрало законної сили 25.12.2012 року (а.с.11).

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод прийнятого у Парижі 20.03.1952 p., було гарантовано захист права власності. Згідно з нею кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна не інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла не інакше як на підставі закону і за рішенням суду. Цьому праву кореспондує обов`язок держави створювати умови для його захисту та реалізації. Основною гарантією реалізації права на житло є те, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як за рішенням суду.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло [2, ст. 141].

Відповідно до цього положення гарантується не тільки свобода його придбання, але й можливість його вільного користування, його недоторканість, недопущення примусового позбавлення, не інакше, як на підставі і за рішенням суду. Однак, як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність не тільки дає свободу розпорядження, власність й зобов язує: вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Положення Конституції України продовжується в нормах Глави 23 Цивільного кодексу України, який встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд [3, ст. 356].

Так, у ч.1 ст.316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того, ст.321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Пункт 2 ч.1 ст.395 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначає вид речового права на чуже майно - право користування (сервітут). Частина 1 ст.405 ЦК України, встановлює, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України: член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ухвалі Верховного Суду України від 21 вересня 2011р. у справі N 6-57868св10 міститься висновок, що: «… сервітутне право користування житлом набувають члени сім`ї власника житла за фактом набуття статусу члена його сім`ї. Необхідною умовою виникнення зазначеного сервітуту є спільне проживання членів сім`ї з власником житла та ведення спільного господарства.».

Згідно до положень п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для його встановлення.

Обставиною отримання сервітуту було те, що ОСОБА_3 стала членом сім`ї власника квартири, тому наслідком припинення сімейного життя і того, що ОСОБА_3 вже не є членом сім`ї власника квартири, є припинення сервітуту, а саме: права ОСОБА_3 на користування Квартирою.

Наявністю реєстрації відповідача у належному позивачу на праві власності помешканні, чиняться перешкоди, як власнику об`єкту нерухомості, оскільки останній повинен нести комунальні витрати за відповідача та не може розпорядитися квартирою шляхом її відчуження.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 840,80 грн. /а.с.3/.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Припинити сервітут, а саме: право користування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартирою, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_4 та номер і серія паспорта під час розгляду справи судом не встановлені.

Відповідач ОСОБА_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Дата складення повного судового рішення 18 травня 2020 року.

Головуючий суддя В.В.Попов.