Справа № 344/2993/20
Провадження № 22-ц/4808/614/20
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І.А.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Пастернак І.А. 26 лютого 2020 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Ростислав Іванович, про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

26.02.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Р.І., про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку загальною площею 307,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького РНО Хохряковою О.В. 15.07.1999 року, по реєстру №Д-270, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 29.07.1999 року за РПВН 10304469, запис №215 в кн. 2.

25.01.2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Кредитний договір №0, в забезпечення виконання зобов`язань за яким 26.01.2007 року укладено Договір іпотеки, предметом іпотеки згідно якого є вищевказаний житловий будинок.

12.11.2008 року АКІБ «УкрСиббанк» було направлено позивачу вимогу про дострокове повернення кредиту та процентів у зв`язку з неналежним виконанням Кредитного договору.

08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого до останнього перейшло право вимоги за Кредитним договором, укладеним із ОСОБА_2 .

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №0 від 25.01.2007 року шляхом визнання за банком права власності на спірний житловий будинок.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року в задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності; рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року дане рішення суду скасовано, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Однак, в лютому 2020 року позивачу стало відомо, що державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.І. прийнято рішення за індексним номером 50794268 від 24.01.2020 року про державну реєстрацію прав та обтяжень, згідно якого право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 перереєстровано на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». При цьому підставою для виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень, серія та номер: 43406, виданий 17.08.2018 року, видавник: директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», отримувач: ОСОБА_3 .

Вважає вказане право власності зареєстрованим неправомірно, з порушенням вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЗУ «Про іпотеку», оскільки вищевказаними рішеннями суду відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», правонаступник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на даний житловий будинок, вимоги про усунення порушень позивач не отримувала, а оцінка предмету іпотеки на момент набуття відповідачем права власності на нього не проводилася. Тому просила визнати протиправним та скасувати виконаний державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.І. запис про державну реєстрацію права власності №35170127 від 17.01.2020 року на вказане нерухоме майно за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Одночасно з позовною заявою позивачем також подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер об`єкта в РПВН: 10304469, право власності на яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Дана заява мотивована тим, що предметом позову є визнання протиправним та скасування виконаного державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.І. запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Рішеннями Івано-Франківського міського суду від 14.06.2016 року та Апеляційного суду Івано-Франківської області від 01.11.2016 року відмовлено в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірний житловий будинок, однак, як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №201422283 від 22.02.2020 року право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (підстава виникнення права власності: вимога про усунення порушень, серія та номер: 43406, виданий 17.08.2018 року, видавник: директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», отримувач: ОСОБА_3 ).

При цьому зазначає, що вказаної вимоги про усунення порушень позивач не отримувала, а дана інформаційна довідка не містить посилань на звіт про оцінку нерухомого майна, що свідчить про те, що така оцінка для проведення державної реєстрації переходу права власності не проводилася.

Разом з тим ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» як власник майна не обмежене у подальшому відчуженні будинку, що у свою чергу призведе до неможливості виконання рішення у разі задоволення позову по даній справі та унеможливить ефективний захист або поновлення порушених прав або інтересів позивача.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер об`єкта в РПВН: 10304469, право власності на яке зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, вважає її незаконною, постановленою з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно до Договору №667/К купівлі-продажу майнових прав від 11.07.2018 року до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором №0 від 25.01.2007 року, а також права іпотекодержателя за Договором іпотеки від 26.01.2007 року, укладеними між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 .

Станом на 11.07.2018 року заборгованість ОСОБА_3 перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» становила 5614354 грн. 37 коп.

Вважає, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції не мотивував свій висновок та не зазначив, яким чином невжиття заходів забезпечення, а саме розпорядження квартирою, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або забезпечити фактичне виконання у разі задоволення позовних вимог.

Також судом не враховано, що заходи забезпечення позову не повинні перешкоджати господарській діяльності відповідача та не повинні мати наслідком заподіяння шкоди інтересам особи, а оскаржувана ухвала позбавляє ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є власником майна, розпоряджатися ним, чим порушує його права.

Крім того вважає, що судом не досліджено відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам.

З огляду на викладене просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2020 року скасувати, відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_1 скористалася своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. У відзиві зазначила, що предметом поданого нею позову є визнання протиправним та скасування рішення та виконаного державним реєстратором запису про державну реєстрацію права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Станом на сьогоднішній день ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є власником спірного житлового будинку і жодним чином не обмежене у подальшому його відчуженні. Крім того зазначила, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань основними видами діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є надання фінансових послуг, а відповідачем в поданій апеляційній скарзі не аргументовано, яким саме чином арешт нерухомого майна, яке є предметом позову і спору, впливає на його господарську діяльність. Вважає, що вжиті заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними з позовними вимогами і не порушують прав та законних інтересів учасників справи чи інших осіб, не призводять до втручання у господарську діяльність відповідача чи до погіршення стану майна, а лише запроваджують законні обмеження, наявність яких дозволить створити належні умови для запобігання перешкод для виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, і невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання такого рішення, унеможливить ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду. Щодо зустрічного забезпечення зазначає, що така вимога є правом, а не обов`язком суду, а ухвалення рішення про забезпечення позову без одночасного вирішення судом питання про зустрічне забезпечення не позбавляє заявника права звернутися із таким клопотанням після застосування судом заходів забезпечення позову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2020 року без змін.

Сторони в засідання апеляційного суду не з`явилися.

Представник позивача та третя особа подали до суду клопотання про розгляд справи в їх відсутності.

Представник апелянта причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення позову.

Судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державний реєстратор виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчак Ростислав Іванович, про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що накладення арешту на спірний житловий будинок не порушить прав учасників процесу, натомість забезпечить охоронювані законом права та інтереси позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Перелік видів забезпечення позову визначений у ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Зокрема, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пленум Верховного Суду України у постанові №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п. 4).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Так, співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 25.05.2016 року у справі №6-605цс16, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

В ухвалі Верховного Суду від 24.04.2020 року у справі №753/20440/18 (№61-6989ск20) зазначено, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову у цій справі суд мав здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги та імовірності утруднення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав чи інтересів позивача.

Як вбачається матеріалів справи, на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 15.07.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Тисменицького нотаріального округу Хохряковою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №Д-270, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ 29.07.1999 року за реєстровим №215, ОСОБА_4 набула право власності на жилий будинок (домоволодіння) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , яке згодом було передане в іпотеку на підставі Договору іпотеки від 26.01.2007 року, укладеного між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» (а.с. 8-11).

Встановлено також, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №201422283 від 22.02.2020 року 17.01.2020 року державним реєстратором виконавчого комітету Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Онутчаком Р.І. зареєстровано право власності на вищевказаний житловий будинок за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.01.2020 року, індексний номер 50794268. При цьому підставою виникнення права власності зазначено: вимога про усунення порушень, серія та номер: 43406, виданий 17.08.2018 року; видавник: директор ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»; отримувач: ОСОБА_3 , договір іпотеки, серія та номер: Д-35, виданий 26.01.2007 року, видавник: іпотекодержатель - АКІБ «УкрСиббанк», іпотекодавець - ОСОБА_3 ; договір про надання споживчого кредиту, серія та номер: 0, виданий 25.01.2007 року, видавник: банк - АКІБ «УкрСиббанк», позичальник - ОСОБА_3 (а.с. 27-28).

Позивач вважає, що вказане право власності зареєстроване за відповідачем неправомірно, а тому просить визнати протиправним та скасувати вищевказаний запис про державну реєстрацію права власності на житловий будинок за ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (а.с. 4-6).

Таким чином предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі якого Товариство може скористатися своїм правом на відчуження цього майна іншим особам, предметом спору - визначення прав на спірне нерухоме майно, а саме на житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Складовими права власності на житловий будинок є право розпорядження, володіння та користування цією нерухомістю.

Отже, спір щодо права на нерухоме майно реально існує, як існує і можливість подальшого відчуження цього майна.

Більше того, у відповіді на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» не заперечує про свій намір реалізації вищевказаного майна.

Таким чином накладення арешту на нерухоме майно є співмірним із заявленими вимогами.

При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», оскільки арештоване майно фактично зберігається у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Разом з тим, невжиття таких заходів може призвести до того, що у разі якщо відповідач розпорядиться спірним майном, це може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок є законним та обґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що вжиті заходи забезпечення позову перешкоджають у здійсненні ним своєї господарської діяльності, не заслуговують на увагу, оскільки арешт переданого в іпотеку позивачем нерухомого майна не призводять до зупинення господарської діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»; дані заходи забезпечення позову спрямовані на зменшення ризику відчуження спірного майна іншим особам, а також на нівелювання ризиків, пов`язаних із вчиненням дій, що можуть вплинути на цілісність і схоронність такого майна.

Що стосується тверджень відповідача про те, що суд першої інстанції не аргументував свого рішення про задоволення заяви про забезпечення позову, то такі також є безпідставними. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінив докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20.05.2020 року.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: О.В. Пнівчук

Л.В. Ясеновенко