Провадження № 2/750/295/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Будаш М.В.,

справа №750/14213/19

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за участі позивача, його представника адвоката Шолох О.В., відповідача, -

в с т а н о в и в:

В грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення з підстав, передбачених ст..1212 ЦК України 6500 доларів США. Свої позовні вимоги мотивував тим, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.04.2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договорами позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики №1 від 21.05.2016 року в сумі 6500 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти за договором позики №2 від 26.07.2016 року в солідарному порядку 7000 доларів США. Вказаним рішенням суду було встановлено факт укладання договорів позики, а також той факт, що 25.08.2016 року ОСОБА_1 в присутності ОСОБА_4 було складено розписку про те, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 6500 доларів США для зберігання та ведення бухгалтерського обліку щодо будівництва сушильних камер. Гроші використані на будівництва сушильних камер в повному обсязі. Позивач під час розгляду вказаних справ зазначав, що між сторонами існував договір про спільну діяльність та всі гроші, які отримані у ОСОБА_3 були передані ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_2 для будівництва сушильних камер. Однак, апеляційний суд зазначив, що відповідно до положень ст..1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі, а таких доказів суду першої та другої інстанції не надано, тому фактично було відмовлено в задоволенні апеляційної скарги позивача. Отже, враховуючи що жодних договірних відносин між позивачем та відповідачем не склалось, є підстави для застосування ст..1212 ЦК України на стягнення коштів.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали.

Відповідач позов не визнала. Відзив не надала. Зазначила, що кошти використовувались позивачем для будівництва сушильних камер, він наймав робітників і здійснював їх оплату.

Згідно із ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Як передбачено ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

За змістом ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Так, судом встановлено, що 25.08.2016 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 6500 доларів США для зберігання та ведення бухгалтерського обліку щодо будівництва сушильних камер, про що складена розписка. В подальшому вказані кошти були повністю використані для будівництва сушильних камер. Позивач проти будівництва сушильних камер не заперечував, навпаки особисто наймав працівників та здійснював оплату проведених робіт коштами, які були передані на зберігання відповідачу. Доказів використання відповідачем коштів в особистих ціляє, а не для будівництва сушильних камер не надано.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) відмовити

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне рішення виготовлено 03.05.2020 року.

Суддя Н.В.Требух