Справа № 415/4351/18
Провадження № 22-ц/810/219/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 , відповідачі приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», ОСОБА_2 , приватне підприємство «Люксавто-СДК»,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 січня 2020 року, ухваленого Лисичанським міським судом у складі: судді Фастовця В.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення заробітку за час втрати працездатності,

в с т а н о в и в:

У червні 2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулась із позовом, який згодом уточнила та який мотивувала тим, що 16 квітня 2018 року приблизно о 12-й, у світлий час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи вантажівкою марки МАЗ-53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки МАЗ-83781-012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в правій смузі для руху по вул. Машинобудівельників м. АДРЕСА_1 зі сторони центрального ринку, наближаючись до примикання вул. Донсодівська м. Лисичанська в районі гори «Попова», не вибрав безпечну швидкість руху з урахуванням дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу, де передньою частиною автомобіля МАЗ-53366 зіткнувся з передньою лівою боковою частиною зустрічного рейсового маршрутного автобуса-D, марки РУТА-А0483, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який рухався по вул. Машинобудівельників, з боку РТІ у бік гори «Попова» м. Лисичанська.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка ОСОБА_1 як пасажир автобусу-D, марки РУТА-А0483, реєстраційний номер НОМЕР_3 отримала середнього ступені тяжкості тілесні ушкодження та її визнано потерпілою у кримінальному провадженні № 0000087 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортного особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2018 року у справі № 415/3978/18 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 20.08.2018 року.

Власником вантажного бортового транспортного засобу марки «МАЗ» моделі « НОМЕР_4 », 2001 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки МАЗ-83781-012, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого Семенівським ВРЕВ при УМВС України в Полтавській області 26.08.2008 (вантажний т/з), та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 , виданого Семенівським ВРЕР при УМВС України в Полтавській області 11.06.2008 (причіп).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника зазначеного наземного транспортного засобу станом на час ДТП застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/2297602 від 13.01.2018 р.

Цивільна-правова відповідальність ПП «Люксавто-СДК» як володільця наземного транспортного засобу автобус-D марки РУТА-А0483, реєстраційний номер НОМЕР_3 , станом на час ДТП застрахована у ПрАТ «СК «Провідна» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/8030406 від 19.02.2018 р.

Позивачка на момент настання ДТП перебувала та продовжує перебувати в трудових відносинах з Лисичанською багатопрофільною гімназією Лисичанської міської ради Луганської області, де вона працює на посаді прибиральниці службових приміщень.

Згідно довідки № 245 від 05.06.2018 Лисичанської багатопрофільної гімназії розмір середньої заробітної плати позивачки складає 3963,13 грн.

Згідно листків непрацездатності серії НОМЕР_7 , серії АГТ НОМЕР_8 313050, серії НОМЕР_9 позивачка перебувала на лікарняному з 16.04.2018 року по 17.05.2018 року і з 18.05.2018 року по 25.06.2018 року.

Тому неотриманий доход позивачки з урахуванням статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" становить 11889,39 гривень (квітень, травень, червень), який вона із посиланням як на правову підставу своїх вимог на ч. 1 ст. 1172, ч. 2 ст. 1188, ч. 1 ст. 1190, 1194, ч. 1 ст. 1195 ЦК України, ст. 9, 23, 25, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просила суд стягнути солідарно з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна», оскільки шкода була заподіяна внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, цивільно-правова відповідальність яких застрахована у відповідачів.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 10 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення заробітку за час втрати працездатності задоволено.

Стягнуто солідарно з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» на користь ОСОБА_1 заробіток (неотриманий дохід) за час втрати працездатності в сумі 11889,39 грн.

Стягнуто в рівних частках з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки шкода була заподіяна внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, власниками/володільцями яких є ОСОБА_2 та ПП «Люксавто-СДК», цивільна відповідальність яких застрахована відповідно у ПрАТ «АСК «Омега» та у ПрАТ «СК «Провідна», то з урахуванням ч. 2 ст. 1188, ч. 1 ст. 1190 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказані відповідачі повинні нести солідарну відповідальність за завдану шкоду.

В апеляційній скарзі приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», вважає зазначене рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки приймаючи рішення про задоволення позову судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні позовних вимог до ПрАТ «Страхова компанія «Провідна» відмовити, стягнути судовій збір за подачу апеляційної скарги з позивача.

Доводами апеляційної скарги є те, що спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого зазначена ДТП не є страховим випадком для скаржника, оскільки вина водія страхувальника ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» ОСОБА_5 не настала, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування цим відповідачем; за умови наявності вини водія забезпеченого страховиком АСК «ОМЕГА» транспортного засобу МАЗ-53366 реєстраційний номер НОМЕР_10 ОСОБА_3 відсутні підстави для солідарного стягнення шкоди з обох відповідачів як страховиків, оскільки предмет зобов`язання не є неподільним, і такий обов`язок не встановлений договором або законом, а нормами спеціального закону не передбачено солідарного обов`язку страховика/страховиків та страхувальника/заподіювача шкоди відшкодувати завдану потерпілому шкоду; позивач не зверталася до скаржника із заявою про виплату страхового відшкодування.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заробітку за час працездатності в сумі 11889,39 грн, тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1762 * 100 = 176200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено обставини дорожньо-транспортної пригоди 16 квітня 2018 року за участю вантажівки марки МАЗ-53366, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причепом марки МАЗ-83781-012, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 та рейсового маршрутного автобуса-D, марки РУТА-А0483, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 з вини першого водія, що встановлено вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 18 липня 2018 року у справі № 415/3978/18, в якій позивач ОСОБА_1 як пасажир автобуса-D, марки РУТА-А0483 отримала тілесні ушкодження.

Власником вантажного бортового транспортного засобу марки «МАЗ» моделі « НОМЕР_4 », 2001 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа марки МАЗ-83781-012 реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_2 , та його цивільно-правова відповідальність як власника зазначеного наземного транспортного засобу застрахована у ПрАТ «АСК «Омега» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АМ/2297602 від 13.01.2018 р.

Цивільна-правова відповідальність ПП «Люксавто-СДК», як володільця наземного транспортного засобу автобус-D марки РУТА-А0483, реєстраційний номер НОМЕР_3 , застрахована у ПрАТ «СК «Провідна», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК/8030406 від 19.02.2018 р.

Як встановлено судом і обставини того, що позивачем як працюючою прибиральницею службових приміщень в Лисичанській багатопрофільній гімназії Лисичанської міської ради Луганської області станом на час ДТП особою внаслідок тимчасової втрати працездатності втрачено заробіток у розмірі 11889,39 гривень (квітень, травень, червень).

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи солідарно зі страхованих компаній як страховиків власників/володільців транспортних засобів, від взаємодії яких позивачу завдано шкоду у вигляді втрати заробітку, на користь позивачки страхового відшкодування, суд виходив із наявності передбачених ч. 2 ст. 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) правових підстав щодо покладення відповідальності за шкоду, заподіяну здоров`ю позивачів, на страхові компанії, незалежно від наявності вини застрахованих осіб.

Такі висновки суду ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а помилкові доводи апеляційної скарги цих правильних висновків не спростовують.

Довід скарги про те, що ДТП по теперішній справі не є страховим випадком для скаржника, оскільки вина водія страхувальника ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» ОСОБА_5 не настала, тому відсутні підстави для виплати страхового відшкодування цим відповідачем, є помилковим та зводиться до власного тлумачення скаржником норм спеціального для спірних правовідносин Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Статтею 6 цього Закону визначено страховим випадком дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частини другої статті 1188 ЦК України якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Про обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів третій особі за відсутності вини власників/володільців забезпечених транспортних засобів зроблено висновок в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 02 березня 2020 року у справі № 668/12293/15-ц.

Визначальним для спірних правовідносин є завдання шкоди позивачу внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки, що внормовано вимогами частини другої статті 1188 ЦК України саме як третій особі, і те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, який хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Як помилковим є і довід скарги про те, що за умови наявності вини водія забезпеченого страховиком АСК «ОМЕГА» транспортного засобу МАЗ-53366 реєстраційний номер НОМЕР_10 ОСОБА_3 відсутні підстави для солідарного стягнення шкоди з обох відповідачів як страховиків, оскільки предмет зобов`язання не є неподільним, і такий обов`язок не встановлений договором або законом, а нормами спеціального закону не передбачено солідарного обов`язку страховика/страховиків та страхувальника/заподіювача шкоди відшкодувати завдану потерпілому шкоду.

Частиною першою статті 1190 ЦК України передбачено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК України). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Предметом позову ОСОБА_1 є вимога про солідарне відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування.

Відповідачі як страховики власників/володільців забезпечених транспортних засобів несуть відповідальність за заподіяну другими шкоду, незалежно від вини останніх, шкоду завдано спільними діями обох власників/володільців, спеціальний закон не містить прямої заборони для такого стягнення, тому вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими.

Не заслуговує на увагу довід скарги про те, що позивач не зверталася до скаржника із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки вказане не може бути підставою для відмови у задоволенні скарги.

У Законі № 1961-IV дійсно детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика, та пунктами 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV визначено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), зокрема: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначені строки є присічними і поновленню не підлягають, а шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим згідно статті 23.1 відноситься до шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення шкоди, завданої здоров`ю, трирічним строком, який позивачкою під час звернення до суду у червні 2018 року дотримано.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зробила висновок про те, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування, пославшись при цьому на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Вказане з огляду на частини четвертої статті 263 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості судового рішення про врахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду, є обов`язковим.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення в наведеній частині без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 січня 2020 року в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, колегією суддів не вирішується питання про судові витрати.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 10 січня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення заробітку за час втрати працездатності залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, цей строк продовжується на строк дії такого карантину.

Дата складення повного тексту постанови 19 травня 2020 року.

Головуючий

Судді: