ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4637/20 Справа № 213/2072/19 Суддя у 1-й інстанції - Алексєєв О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м.Кривий Ріг

справа № 213/2072/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: Виконком Інгулецької районної у місті ради, як Орган опік та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Виконкому Інгулецької районної у місті ради, як Органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2020 року, яке ухвалено суддею Алексєєвою О.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 31 січня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2019 року Виконком Інгулецької районної у місті ради, як Орган опіки та піклування, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальний навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою «Криворізької міської ради Дніпропетровської області» про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Саксаганської районної у місті ради № 248 від 20 травня 2009 року малолітньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Опікуном дитини до набуття ним повноліття була призначена ОСОБА_4 . У вказаному рішенні зазначено, що після встановлення опіки малолітній проживатиме та буде зареєстрований разом з опікуном у приватному житлі опікуна за адресою: АДРЕСА_1 . Батьки дитини: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позбавлені батьківських прав на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2009 року. Місце проживання малолітнього ОСОБА_1 зареєстроване у неприватизованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , разом з матір`ю. Крім того, в рішенні виконкому № 248 було вирішене питання про направлення до виконкому Інгулецької районної у місті ради клопотання про збереження за ОСОБА_1 вказаного житла. На підставі вказаного клопотання виконкомом Інгулецької районної у місті ради було прийняте рішення № 303 про збереження житла за малолітнім ОСОБА_1 .

17 жовтня 2018 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради було прийнято рішення № 467 про звільнення ОСОБА_4 від повноважень опікуна неповнолітнього ОСОБА_1 . Дитину влаштовано до державного закладу на повне державне забезпечення.

Із отриманих довідок відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30 жовтня 2018 № 9242 і № 9243 було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано дві особи відповідачі у справі. Неповнолітній ОСОБА_1 з 12 червня 2009 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, в картці реєстрації ОСОБА_1 , яка перебуває на зберіганні в картотеці відділу реєстрації, була відсутня відмітка про зняття його з реєстрації за попередньою адресою.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , тривалий час не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, оплату за користування житлом та за житлово-комунальні послуги не здійснюють, їх особисті речі в спірній квартирі відсутні. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України, позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, оскільки неповнолітній ОСОБА_1 має реєстрацію в квартирі колишнього опікуна ОСОБА_4 , виникла необхідність реєстрації дитини в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка зберігається виконкомом, з метою її подальшої приватизації на ім`я дитини, тому позивач просив суд визнати за неповнолітнім ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи.

Позивач зауважує, що в позовній заяві було допущено описку в зазначені номеру будинку та номеру квартири спірної житлової нерухомості, а в ході розгляду справи позивачем підтверджено, що спір виник з приводу квартири АДРЕСА_3 , на що суд першої інстанції уваги не звернув та у зв`язку з чим не прийняв до уваги Акт від 08.2019 року про не проживання відповідачів у спірній квартирі.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що позивач наділений відповідними процесуальними правами для звернення до суду з даним позовом, права відповідачів по справі в частині користування спірним житлом не обмежувались, в той час як відповідачі по справі протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі, комунальні послуги не оплачують.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Учасники справи, будучи належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, батьками неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , про що 28 листопада 2005 року складено відповідний актовий запис № 460, що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження, виданого 26 жовтня 2018 року Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 20 травня 2009 року № 248 малолітньому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, його опікуном призначена ОСОБА_4 . Вирішено направити клопотання до виконкому Інгулецької районної в місті ради про збереження за ОСОБА_1 житла за адресою: АДРЕСА_2 . Також у вказаному рішенні зазначено, що батьки дитини, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 позбавлені батьківських прав на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25 березня 2009 року (а.с.8).

Виконавчим комітетом Інгулецької районної в місті ради 19 серпня 2009 року прийнято рішення № 303 про збереження за малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 права на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яка не приватизована (а.с.9).

Виконкомом Саксаганської районної у місті ради 17 жовтня 2018 року прийнято рішення № 467, відповідно до якого ОСОБА_4 звільнена від повноважень опікуна дитини, позбавленої батьківського піклування - ОСОБА_1 Службі у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради доручено влаштувати ОСОБА_1 до державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.10).

Як вбачається із довідки № 55 від 21 січня 2019 року, ОСОБА_1 навчається у Комунальному навчально-виховному комплексі «Загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ступенів № 9 з посиленою спортивною підготовкою» Криворізької міської ради Дніпропетровської області, перебуває на повному державному забезпеченні (а.с.14).

Довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30 жовтня 2018 року № 9242 втановлено, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . Довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної у місті ради від 30 жовтня 2018 року № 9243 втановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 12 червня 2009 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12,13).

Відповідно картки прописки, яка міститься в картотеці відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Інгулецької районної в місті ради, заповненої на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказано, що його місце проживання: АДРЕСА_2 . Відомості про зняття ОСОБА_1 з реєстрації за вказаною адресою відсутні (а.с.16).

Відповідно до акту від 08 квітня 2019 року, складеного комісією в складі: начальника дільниці №3, майстра та слюсаря-сантехніка ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають, квартира пуста (а.с.18).

Згідно інформації по особовому рахунку № НОМЕР_1 в ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», наймача ОСОБА_2 , станом на 01 квітня 2019 року за адресою: АДРЕСА_2 значиться заборгованість за комунальні послуги з утримання будинку і прибудинкової території, за управління будинками, за водопостачання та водовідведення, всього в розмірі 6343,38 грн (а.с.17).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідачі по справі протягом тривалого часу не проживають в квартирі АДРЕСА_3 а за ОСОБА_1 має бути визнано право користування спірною квартирою з моменту його народження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову позивача, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом статей 71,72 ЖК України, наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, від 02 грудня 2010 року).

Отже право на житло є конституційним правом людини, яке гарантується Основним Законом України, Конвенцією, а тому позбавлення цього права, в тому числі шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом, можливо лише на підставі закону, мати легітимну мету та відповідати принципу пропорційності втручання.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, позивачем по справі не доведено факту непроживання відповідачів в квартирі АДРЕСА_3 понад шести місяців без поважних причин, а у наданому позивачем акті від 08 квітня 2019 року, який складено комісією в складі: начальника дільниці № 3, майстра та слюсаря-сантехніка ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», не зазначено з якого саме часу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_2 та не зазначено причину не проживання відповідачів за вказаною адресою.

Крім того слід зауважити, що вимога позивача про визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_3 , на думку колегії суддів є безпідставною, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права, дає підстави зробити висновок, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Таким чином, має бути встановлено чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до рішення Виконавчого комітету Інгулецької районної в місті ради 19 серпня 2009 року № 303 за малолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збережено право на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , яка не приватизована, доказів того, що право ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користування вказаною квартирою порушується, через що він потребує захисту такого права, суду не надано (а.с.9).

На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги позивача про те, що в позовній заяві було допущено описку в зазначені номеру будинку та номеру квартири спірної житлової нерухомості, а в ході розгляду справи позивачем підтверджено, що спір виник з приводу квартири АДРЕСА_3 , на що суд першої інстанції уваги не звернув та у зв`язку з чим не прийняв до уваги Акт від 08.2019 року про не проживання відповідачів у спірній квартирі, оскільки в даному випадку Акт від 08.2019 року про не проживання відповідачів у спірній квартирі не має визначального характеру для вирішення спору, оскільки у вказаному Акті не зазначено обставин, що мають значення, як то часу, з якого відповідачі не проживають в спірній квартирі та причини їх не проживання.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що позивач наділений відповідними процесуальними правами для звернення до суду з даним позовом, права відповідачів по справі в частині користування спірним житлом не обмежувались, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позовних з тих підстав, що позивачем не доведені позовні вимоги, а не з тих підстав, що до суду звернувся неналежний позивач.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі по справі протягом тривалого часу не проживають у спірній квартирі та не оплачують комунальні послуги, оскільки позивачем, відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів підтвердження вказаних обставин. При цьому колегією суддів не може бути прийнятий до уваги як доказ непроживання відповідачів у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин акт від 08 квітня 2019 року, який складено комісією в складі: начальника дільниці № 3, майстра та слюсаря-сантехніка ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», оскільки в ньому зазначено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають, квартира пуста, проте не зазначено з якого саме часу відповідачі не проживають за вказаною адресою (а.с.18).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Виконкому Інгулецької районної у місті ради, як Органу опіки та піклування в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: