Справа № 680/1017/18
№2/680/113/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 травня 2020 року смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Яцини О.І.,

за участі секретаря судового засідання Стандрійчук М.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

установив:

Позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просив стягнути із відповідача грошові кошти у сумі 23 082 грн 33 коп., з яких: 664 грн 29 коп. - проценти за користування коштами, 110 грн 04 коп. - 3% річних, 308 грн 00 коп. втрати від інфляції.

Позов мотивував тим, що відповідач заборгував йому кошти у сумі 22 000 грн, які зобов`язався повернути в строк до 01 листопада 2018 року, про що написав відповідну розписку. Станом на 26 грудня 2018 року відповідач зобов`язання за договором не виконав. Тому просив на підставі статті 625 ЦК України стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час просторочення , а також три проценти річних від простроченої суми та пеню.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року справу розподілено головуючому судді Яцині О.І.

Ухвалою суду від 11 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 05 грудня 2019 року.

05 грудня 2019 року розгляд справи відкладено на 27 лютого 2020 року у звязку із неявкою відповідача.

27 лютого 2020 року розгляд справи відкладено у звязку із клопотанням позивача на 15 травня 2020 року.

Інших заяв чи клопотань не надходило.

Позивач ОСОБА_1 у вступному слові вказав, що фактично борг у відповідача виник у зв`язку із завданням йому останнім тілесних ушкоджень, яке розглядось судом , але було закрито. Відповідач ОСОБА_2 пообіцяв відшкодувати йому у добровільному порядку шкоду у зв`язку із лікування наслідків тілесних ушкоджень, про що написав відповідну розписку. Однак обіцянку не виконав. Коштів у борг він відповідачу жодних не надавав. Просив позов задовольнити, оскільки тілесні ушкодження завдані відповідачем не дозволяють йому працювати на трансопортних засобах у зв`язку із частими головними болями.

Відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про час і місце слухання справи, шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, у судове засідання не з`явився, відзив у визначений судом строк не направив, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши позивача, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

У позовній заяві позивач вказав, що між сторонами виникли правовідносини за договором позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Із наявної у матеріалах справи розписки від 27 вересня 2018 року суд установив, що ОСОБА_2 зобов`язався заборгованість в сумі 22000 гривень ОСОБА_3 повернути в строк до 01 листопада 2018 року (а.с.9).

Тобто зміст розписки вказує лише на зобов`язання відповідача ОСОБА_2 повернути позивачу ОСОБА_1 борг у сумі 22 000 грн. у строк до 01 листопада 2018 року та не містить відомостей про передання позивачем і отримання відповідачем зазначених коштів у позику.

Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК України у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Як вказав позивач у справі, між сторонами існувала усна домовленість про те, що позивач у межах кримінального провадження відмовляється від обвинувачення відповідача, а останній відшкодовує йому в строк до 01 листопада 2018 року шкоду в сумі 22 000 грн. Тоді ж була написана розписка відповідачем у справі.

Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність існування між сторонами правовідносин за договором позики, чим мотивовано позов, оскільки між сторонами існують правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто деліктні правовідносини.

Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Однак будь-яких доказів як на підствердження події кримінального правопорушення, вини відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень позивачу, шкоди завданої кримінальним правопорушенням та причинного зв`язку між шкодою та діями відповідача суду не надано.

Положеннями статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином відсутні правові підстави для задоволення позову в частині стягнення боргу, що не позбавляє позивача права звернутись до суду із позовом з приводу фактично виниклих між сторонами правовідносин.

Оскільки розписка від 27 вересня 2018 року не підтверджує факт отримання ОСОБА_2 коштів у борг і виникнення у нього обов`язку з їх повернення на вимогу кредитора, тобто існування між сторонами договірних правовідносин за договором позики, відсутні також правові підстави для стягнення з відповідача пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних.

Розподіляючи судові витрати у виді судового збору, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України, та враховуючи відмову у позові судовий збір, сплачений позивачем, суд покладає на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

В силу вимог п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлений 18 травня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О. І. Яцина