02.04.2020 Єдиний унікальний номер 205/9368/19
Провадження № 2/205/1109/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Шавули В.С.

за участю секретаря Далакян Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несплату аліментів, ?

В С Т А Н О В И В:

Позивач 28 жовтня 2019 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із даним позовом (а.с.1-3).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в Шевченківському ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження №22305965 з примусового виконання виконавчого листа №2-1938 від 16.03.2010 року виданого апеляційним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку.

Відповідач нерегулярно та не у повному обсязі сплачує аліментів, у зв`язку із чим, утворилась заборгованість.

Посилаючись на викладені обставини та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь заборгованість по оплаті аліментів в сумі 106 987,44 грн. та пеню за несплату аліментів у розмірі 32 009,51 грн.

Ухвалою суду від 31 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.15).

Учасники справи про дату, час і місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-129 ЦПК України.

Позивач в особі свого представника адвоката Скиби В.В. до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с.37).

Відповідач до суду надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності (а.с.64). У наданому на позов відзиві із заявленими вимогами не погоджується, зазначаючи те, що сума заявлена до стягнення є завищеною, у зв`язку із тим, що ним здійснювалась сплата аліментів, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів. Здійснивши власний розрахунок відповідач вважає, що стягненню підлягає пеня за прострочення сплати аліментів у сумі 28 673,58 грн. Також зазначив, що протягом 2015-2016 років на його утриманні знаходився хворий батько, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наголосив на тому, що з лютого 2017 року його було звільнено із постійного місця роботи і тривалий час він не мав роботи, що відобразилось на його матеріальному становищі та на можливості сплачувати аліменти на утримання дитини (а.с.38-40).

У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що в провадженні Шевченківського ВДВС м.Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області перебуває ВП №22305965 з примусового виконання виконавчого листа №2-1938 виданого 16.03.2010 року апеляційним судом м. Дніпропетровська про стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (а.с.4).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області станом на 01.02.2020 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів у сумі 106 987,44 грн. (а.с.27-28).

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм статті 549 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Таким чином, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p =(A1*1%*Q1)+(A2*1%*Q2)+……….(An*1%*Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року за № 14-37цс18, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Відповідач відповідно до вимог ст.. 81 ЦПК України, надав суду докази у підтвердження сплати ним аліментів, але як то вбачається із наданих доказів, він здійснював сплату нерегулярно та не у повному обсязі як того вимагає нарахування конкретних сум у кожному місяці. Доказів того, що несвоєчасне прострочення їх сплати виникло з причини, що не залежали від нього.

Як роз`яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до вимог чинного законодавства, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Суд здійснивши власний розрахунок суми пені за вказаною вище формулою, враховуючи нарахування згідно довідки Шевченківського ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській обл.. (а.с.27-28) та встановив, що загальна сума пені становить 32 356,54 грн., але підлягає стягненню сума пеня заявлена позивачем до стягнення яка становить 32 009,51 грн., так як відповідно до положень ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог та не має правових підстав виходити за їх межі.

Щодо вимог позову про стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд виходить із наступного.

Частиною 3 статті 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до ст. 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Вказана норма матеріального права визначає порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованості за аліментами, що утворилася при їх відрахуванні за заявою платника, поданою відповідно до ст. 187 СК України.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений Законом України «Про виконавче провадження», і вирішує питання про заборгованість лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що ч. 3 ст. 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України).

В даному випадку аліменти на користь позивача вже стягнуті за рішенням суду і повторному стягненню не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення.

Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів, оскільки відсутній спір про розмір такої заборгованості та вони стягуються державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

У свою чергу посилання відповідача на те, що ним здійснювалась сплата аліментів на користь позивача та надані ним копії квитанцій не можуть бути враховані судом як достатній доказ належного виконання обов`язку по сплаті аліментів, так як фактично відповідач незгоден із тим нарахуванням заборгованості, що здійснив державний виконавець у відповідному розрахунку, але жодних доказів того, що він надавав для звірки та врахування державним виконавцем сплачених ним сум, до суду не надано.

Відповідачем, в супереч положень ст..81 ЦПК України, не доведено та не спростовано жодними належними та достатніми доказами того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась з незалежних від нього причин.

Таким чином, оцінивши надані позивачем докази, за своїм власним переконанням, розглянувши спір в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, у зв`язку із чим, слід стягнути з із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 32 009,51 грн..

Вирішуючи питання щодо судових витрат відповідно до ст.. 141 ЦПК України, суд враховує, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 420,40 грн., а також на користь позивача судові витрати в сумі 2000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 194, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2-5, 7, 10-13, 76-82, 89, 95, 141, 247, 258, 259, 263-265, 272 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментам та пені за несплату аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 32 009,51 грн. (тридцять дві тисячі дев`ять грн. 51 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати в сумі 2 000,00 грн. (дві тисячі грн.. 00 коп.).

Стягнути із ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір в сумі 420,40 грн. (чотириста двадцять грн.. 40 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 квітня 2020 року.

Суддя В.С. Шавула