Справа № 653/334/20
Провадження № 2/653/488/20
РІШЕННЯ

іменем України

18 травня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком.

Позов мотивує тим, що на праві приватної власності її матері ОСОБА_4 належить житловий будинок з господарським будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 11 червня 2012 року. З 25 липня 2017 року вона зареєстрована у цьому будинку та постійно у ньому проживає зі своєю сім`єю.

Зазначає, що рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року житловий будинок АДРЕСА_2 поділено у рівних частинах (по Ѕ) між її батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з зазначенням певних приміщень кожному.

Незважаючи на те, що рішення суду не є чинним, та те, що вона зареєстрована та постійно мешкає у цьому будинку, та ще й те, що порядок користування будинком не встановлювався, відповідач по справі, який є її батьком, закрив Ѕ частину будинку, яку він рахує своєю, встановивши замки та запори, чим фактично розділив дім на дві половини, тим самим обмежив їй можливість використовувати будинок на свій розсуд по праву постійного мешканця його будинку, як члена сім`ї власника, та де знаходяться її особисті речі та речі членів її сім`ї.

У зв`язку з вищевикладеним просить усунути перешкоди у користуванні житловими, господарськими будівлями та спорудами, присадибною земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідача демонтувати запори та зняти замки з жилих та не жилих приміщень частки жилого будинку, яка присуджена йому на підставі Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові та додатково пояснили, що вона проживає у частині будинку, яка належить її матері, однак хоче проживати у частині будинку, яка належить її батьку, а частину матері здавати, вважає, що має на це право, оскільки вона зареєстрована у цьому будинку та є членом сім`ї власника будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що ніяких перешкод у користуванні будинком він позивачу не чинить, з жодними претензіями з цього приводу позивач до нього не зверталась, крім того будинок рішенням суду поділено та дозволу на проживання позивача у частині будинку, яка йому належить, він не надавав.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечувала та додатково повідомила, що рішення Генічеського районного суду від 09 грудня 2019 року, яким будинок розділено, постановою Херсонського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року залишено без змін.

Суд, вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 (згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 24 вересня 2019 року, до укладення шлюбу з ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ) з 25 липня 2017 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про справо власності на нерухоме майно від 11 червня 2012 року та витягу про державну реєстрацію прав № 34436017 від 11 червня 2012 року ОСОБА_4 належало право власності на 1/1 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 09 грудня 2019 року (постановою Херсонського апеляційного суду від 07 квітня 2020 року залишено без змін) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності задоволено. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна, що було придбане підчас перебування у шлюбі особистою приватною власністю відмовлено.

Поділено спільне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яке є об`єктом спільної сумісної власності, у відповідності до варіанту № 5 висновку судово будівельно-технічної експертизи № 3 від 23 січня 2017 року, відповідно до якого:

- ОСОБА_2 виділено у власність 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з частин житлового будинку літ. «А» (перший поверх), а саме: житлової кімнати площею 11,4 кв.м, житлової кімнати площею 11,4 кв.м, комори площею 9,0 кв.м, комори площею 12,6 кв.м, коридору площею 13,7 кв.м., та надвірних будівель та споруд: літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», навіс літ. «Д», душ літ. «Є», навіс літ. «Ж», навіс літ. «І», навіс літ. «К», 1/2 частина огорожі літ. «№1», 1/2 частини водогону літ. «№3»;

- ОСОБА_4 виділено у власність 1/2 частину житлового будинку, надвірних будівель та споруд, що розташовані, за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається з частин житлового будинку літ. «А» (перший поверх), а саме: кухні площею 11,9 кв.м., вбиральні площею 2,5 кв.м., житлової кімнати площею 10,7 кв.м., житлової кімнати площею 11,3 кв.м.; Частин житлового будинку літ. «А» (другий поверх), а саме: коридору площею 26,2 кв.м., кухні площею 11,0 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 14,5 кв.м., житлової кімнати площею 11,6 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,5 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м., житлової кімнати площею 8,4 кв.м. та надвірних будівель та споруд: навіс літ. «З», 1/2 частина огорожі літ. «№1», ворота літ. «№2», 1/2 частина водогону літ. «№3»;

- ОСОБА_2 виділено у власність 1/2 частину земельної ділянки, площею 589 кв.м., з боку лівої бокової межі та фасадної межі, з існуючим входом (виходом) на вулицю 50 років перемоги, через ворота № 2;

- ОСОБА_4 виділено у власність 1/2 частину земельної ділянки, площею 589 кв.м, з боку фасадної межі, правої бокової межі, лівої бокової межі та задньої межі з виходом (входом на улицю 50 років Перемоги);

- ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виділено в сумісну власність частину земельної ділянки під будівлею літ. «А», над якою розташовані приміщення в двох рівнях та частину земельної ділянки для обслуговування вказаної частини будівлі, загальною площею 88 кв.м.

Відповідно до акту житлово-побутових умов від 15 січня 2020 року, складного депутатом Щасливцевської сільської ради, ОСОБА_2 помістив замки на одній половині житлової площі, чим перешкоджає своїй дочці ОСОБА_1 у вільному доступі до цих приміщень.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходить з наступного.

Згідно статті 4 Житлового кодексу Української РСР житловий фонд, зокрема включає жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд).

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Положеннями статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 319 ЦП України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

З положень частини 1 статті 383 ЦК України, вбачається, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Статтею 150 ЖК УРСР становлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені судом факти та системно аналізуючи вищевикладені норми законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Так, житлове законодавство передбачає, що до житлового фонду належить як житловий будинок, так і частина житлового будинку.

Тобто, після розділу рішенням суду будинку, у якому зареєстрований позивач, фактично утворилося два окремі об`єкти житлового фонду.

При цьому, реєстрація позивача у будинку була здійснена ще до його поділу судом, і відповідач після цього поділу, дозволу на проживання позивача у його частині будинку, не надавав.

Таким чином у позивача відсутні правові підстави для проживання у частині будинку, яка належить відповідачу.

Позивач не заперечує, що на даний час вона проживає у частині будинку, яка належить її матері - ОСОБА_4 , тобто нею вже реалізовано право на проживання у житловому приміщенні, в якому зареєстровано її місце проживання.

Вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні частиною будинку, яка належить відповідачу, а саме демонтажу запорів та замків з жилих та не жилих приміщень, не гуртуються на вимогах законодавства, оскільки право володіння, користування та розпоряджання майном, належить саме власнику такого майна, яким позивач не являється. Власник майна сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства.

Доказів, які б підтверджували, що відповідач чинить перешкоди у користуванні частиною будинку, у якій наразі проживає позивач, суду не надано.

З акту обстеження житлово-побутових умов, встановити на яких саме приміщеннях відповідачем встановлено замки (приміщеннях, які виділено відповідачу чи приміщеннях, які належать ОСОБА_4 ) неможливо, оскільки зазначений акт, точного переліку цих приміщень не містить.

Фактично, відповідач (що підтверджують його пояснення, наданні у судовому засіданні) бажає володіти, користуватися та розпоряджатися майном, яке належить відповідачу. При цьому правові підстави для цього відсутні.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що відповідач реалізувала своє право та проживає у житловому приміщенні в якому вона зареєстрована, тобто її право на користування житловим приміщенням (яке належить її матері) не порушується, відсутністю у позивача правових підстав для проживання у частині будинку, яка належить відповідачу, що апріорі виключає можливість виникнення для неї перешкод у користуванні цим майном, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР, ст. ст. 15, 316-317, 319, 379, 383 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 141, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова