Ухвала

21 травня 2020 року

м. Київ

справа № 226/2756/19

провадження № 61-8130ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, в якому просив суд визначити місцем проживання його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 28 жовтня 2005 року по 19 лютого 2018 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 .

Від даного шлюбу подружжя має сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До часу розірвання шлюбу їх родина була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

До моменту розірвання шлюбу відповідач покинула родину, місце її мешкання позивачу невідоме, цікавості до долі дитини не проявляє, незважаючи на те, що позивач не перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною. На теперішній час між позивачем та відповідачем залишається юридично невизначеним питання про місце проживання дитини, існує спір.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком громадянином України ОСОБА_2 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з матеріального стану позивача, забезпеченості його власним упорядкованим житлом, позитивних відгуків, які його характеризують у побуті та за місцем служби, стану його здоров`я, ставлення до дитини, до її утримання та виховання, з урахуванням того, що відповідач власного житла не має, постійного доходу не має, разом з сином не мешкає, оскільки пішла з родини добровільно, а також надала добровільну згоду на проживання дитини у родині батька, крім того, враховуючи думку дитини, яка висловила категоричне бажання проживати разом з батьком, суд прийшов до висновку, що визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечить інтересам дитини.

Крім цього, суд першої інстанції також врахував, що ОСОБА_1 під час розгляду справи надала заяву про розгляд справи за її відсутністю та наполягала на задоволенні вимог позовної заяви.

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про звільнення від сплати судового збору.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 11 лютого 2020 року клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року залишено без руху та надано заявнику строк для звернення до апеляційного суду з зазначенням інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження.

На виконання вимог ухвали апеляційного суду від 11 лютого 2020 року ОСОБА_1 подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, яке обґрунтоване тим, що вона не отримувала оскаржуване судове рішення, оскільки суд першої інстанції не направляв таке повідомлення за місцем її реєстрації, та фактично дізналася про зміст оскаржуваного судового рішення лише 15 січня 2020 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року.

Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 08 жовтня 2019 року.

Судове рішення мотивовано тим, що текст рішення суду першої інстанції було направлено на адресу фактичного проживання відповідача ( АДРЕСА_2 ), яку відповідач зазначила у своїй заяві. Дане поштове відправлення було отримано нею 19 жовтня 2019 року, що підтверджується її особистим підписом, тому дана підстава для поновлення строку є неповажною. Оскільки клопотання про поновлення строку не містило поважних та обґрунтованих підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд застосував положення пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

30 березня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій скаржник просила скасувати це судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що копія рішення суду першої інстанції на адресу, за якою зареєстрована ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 , не направлялось. Відповідач ознайомилась з судовим рішенням 15 січня 2020 року. За адресою: АДРЕСА_2 , заявник зареєстрована не була.

Крім того, відсутність можливості протягом тривалого часу ознайомитись з матеріалами справи має суттєве значення для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження. При цьому, пропуск строку на апеляційне оскарження є незначним і перегляд судового рішення суду першої інстанції не порушить принципу res judicata.

Проте, суд апеляційної інстанції на доводи заявника уваги не звернув, не надав належної оцінки поданим доказам, не правильно послався на процесуальні норми, які регулюють порядок вручення судових рішень, у зв`язку з чим порушив її права.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Ухвала Верховного Суду мотивована тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності.

20 травня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року, в якій скаржник просила скасувати це судове рішення.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

У силу вказаної імперативної норми процесуального права повторне касаційне оскарження судового рішення заборонено, а тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 19 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Мирноградської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська