ССправа №295/9351/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Козакевич І.В.,

позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 його представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматися від дій, які створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , який уході розгляду справи уточнили, та просять усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні земельною ділянкою площею 0,0811 га з кадастровим номером НОМЕР_1 :03:014:0012, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання суміжного землекористувача ОСОБА_6 демонтувати паркан (огорожу) та відновити межі відповідно до меж, визначених у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 4001,09 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,0811 га з кадастровим номером :03:014:0012, яка належить позивачу на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року. ОСОБА_6 є суміжним землекористувачем та займає земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 2012 року відповідачі незаконними діями здійснюють ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належною їй земельною ділянкою, систематично зазіхаючи на неї. Так, у травні 2018 року ОСОБА_4 заявив про свій намір збудувати паркан з відступом від спільної межі в бік позивача, з використанням несучих бетонних опор, про що повідомив ОСОБА_2 . Після цього, ОСОБА_2 звернувся до правоохоронних органів з метою усунення порушення права власності. Під час розгляду заяви у поліції, ОСОБА_4 визнав факт захоплення суміжної земельної ділянки та свій намір встановити паркан саме за даними межами. Також, 04.07.2018 року спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було здійснено обстеження належної ОСОБА_1 земельної ділянки та за результатами обстеження було встановлено, що частину земельної ділянки використовує ОСОБА_4 шляхом встановлення паркану. На момент обстеження право власності або право користування на вказану земельну ділянку площею 0,0003 за гр. ОСОБА_4 не зареєстровано, що свідчить про факт самовільного зайняття ним земельної ділянки. Добровільно звільнити самовільно захоплену земельну ділянку площею 0,0003 га ОСОБА_4 не бажає. Такі дії ОСОБА_4 призвели до значного погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю 3-ї групи, у зв`язку з чим ОСОБА_2 був змушений звертатися за невідкладною медичною допомогою з подальшим курсом відновлювальної терапії, а також проходити стаціонарне лікування у Комунальній установі «Центральна міська лікарня №2», що завдало ОСОБА_2 матеріальної шкоди на суму 4001,09 грн.

Ухвалою суду від 26.07.2018 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

27.08.2018 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому позивачі за зустрічним позовом просять зобов`язати відповідачів за зустрічним позовом утримуватись від дій, які створюють та можуть створювати перешкоди при встановленні та обслуговуванні позивачами нового паркану на межі земельних ділянок за кадастровими номерами :03:014:0002 та :03:014:0012, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідачів за зустрічним позовом судові витрати.

Зустрічний позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:014:0002 з будинком за адресою: АДРЕСА_1 . У 2008-2009 роках чоловіком ОСОБА_6 ОСОБА_4 було побудовано паркан по межі із сусідами. Зауважень щодо будівництва паркану від суміжних землекористувачів не надходило. При зверненні до землевпорядника, позивачами за зустрічним позовом було встановлено, що паркан встановлений не на межі ділянок, а на ділянці ОСОБА_6 , тому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повідомлено про те, що при вставленні нового паркану буде дотримано кадастрових меж, що призвело до численних звернень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до правоохоронних органів та до суду з посиланням на тривалі порушення та створення перешкод з боку ОСОБА_4 та ОСОБА_6 у користуванні відповідачами за зустрічним позовом належною їм земельною ділянкою.

27.08.2018 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 на первісний, у якому він вказав, що жодних пояснень та доказів того, які незаконні дії вчинялися відповідачем з 2012 року, як зазначено у позові, та які перешкоди відповідач чинить позивачам за первісним позовом у користуванні належною їм земельною ділянкою, до матеріалів справи не долучено. Під час розгляду заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у поліції, ОСОБА_4 надав пояснення про те, що він дійсно має намір встановити за власні кошти новий паркан на межі земельних ділянок, яка визначена у кадастровому плані, що витрактовано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як визнання ОСОБА_4 факту захоплення земельної ділянки. Також ОСОБА_4 вказує, що спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було здійснено обстеження земельної ділянки та будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , без присутності ОСОБА_4 та власника земельної ділянки, за результатами якого було складено акт від 04.07.2018 року. Однак з вказаного акту не можливо встановити, яким чином спеціалістом Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області було визначено, що саме ОСОБА_4 використовує земельну ділянку під парканом. Крім того, площа земельної ділянки під парканом визначена спеціалістом у розмірі 0,0003 га за допомогою металевої стрічки, без дослідження документів на земельну ділянку, що викликає у відповідача сумніви з приводу достовірності таких даних. Також ОСОБА_4 вказує на протиріччя в обґрунтуванні первісного позову, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказують проте, що ОСОБА_4 має намір облаштувати паркан, та у той же час вказують на вже наявний паркан, облаштуванням якого позивачам за первісним позовом створюються перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою. Також, ОСОБА_4 вказує, що жодних неправомірних дій, які б могли завдати шкоди здоров`ю ОСОБА_2 , ним та його дружиною не вчинялися, тому вимога про відшкодування матеріальної шкоди є безпідставною.

Ухвалою суду від 29.08.2018 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утримуватись від дій, які створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою, прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельної ділянкою та стягнення матеріальної шкоди.

16.10.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано відзив на зустрічну позовну заяву

у якому зазначено, що позивачами не наведено фактів чи обставин створення відповідачами за зустрічним позовом дій, які створюють чи можуть створювати позивачам за зустрічним позовом перешкоди у користуванні належною їм земельною ділянкою, жодних доказів на їх підтвердження до справи не долучено. Зустрічний позов вважають надуманим, безпідставним та не доведеним належними доказами, тому просять у його задоволенні відмовити.

25.10.2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду уточнену первісну позовну заяву, яка ухвалою суду від 29.10.2018 року прийнята до розгляду.

27.05.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подано до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме висновоку судового експерта Свістунова І.С. №699/04-2019 від 02.04.2019 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження, яке було проведено за заявою ОСОБА_1 .

Протокольною ухвалою суду від 27.05.2019 року висновок №699/04-2019 від 02.04.2019 року долучено до матеріалів справи та закінчено підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 позовні вимоги первісного позову підтримали та просили задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просилили відмовити.

ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, зустрічний позов підтримали та просили задовольнити.

Допитана у судовому засіданні спеціаліст - інженер-землевпорядник Лаговська Н.В. пояснила, що вона працює у ФОП ОСОБА_7 та за замовленням ОСОБА_6 проводилися заміри належної їй земельної ділянки та складалася технічна документація на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого було встановлено, що паркан, який розділяє земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 , а межа земельної ділянки проходить за парканом, у бік земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , що схематично зображено спеціалістом на аерофотознімку

Допитаний у судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_8 пояснив, що ним було складено висновок за результатами проведення земельно-технічного дослідження за заявою ОСОБА_1 та встановлено, що згідно плану меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , що на плані меж земельної ділянки позначено лінією А-Б та по вказаній лінії порушення меж належної ОСОБА_1 земельної ділянки з боку землекористувачів земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не встановлено. Паркан зведено на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та вказаним парканом перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй земельною ділянкою не вчиняються. Дослідження експертом здійснювалося шляхом дослідження земельної ділянки в натурі на місцевості за допомогою спеціального геодезичного обладнання, вимірювання яким може мати похибку у 10 сантиметрів, а також шляхом дослідження правовстановлюючих документів на земельну ділянку, наданих ОСОБА_1 , а також землевпорядної документації, виготовленої ФОП ОСОБА_7 .

Допитана у судовому засідання свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та є сусідкою сторін по справі. Вказала, що сторони по справі сваряться, двічі чула, як ОСОБА_4 ображає ОСОБА_2 , конфлікт у сторін виник через встановлення паркану.

Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок, яке видане Виконкомом Житомирської міської ради від 18.11.2011 року, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 , загальною площею 180,20 кв.м. (а.с. 13)

Згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №122608 від 21.12.2004 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0811 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:014:0012. Згідно плану меж земельної ділянки, по лінії А-Б вказана земельна ділянка межує із садибою АДРЕСА_1 . (а.с. 15-16).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 22.05.1997 року, ОСОБА_10 належить на праві власності жилий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 79,9 кв.м. з господарським будівлями. (а.с. 46-47).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №168327 від 06.02.2009 року, ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:014:0002. (а.с. 45)

29.08.2007 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_4 укладено шлюб, та ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_12 ». (а.с. 36)

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частина перша ст. 316 Цивільного кодексу України закріплює поняття права власності. Так, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно частин 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Зі змісту ст. 391 ЦК України та ч. 3ст. 152 ЗК України випливає, що власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності.

Суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що відповідач порушив закон (технічні норми і правила), а також, що такі дії порушують права позивача.

Згідно зі статтею 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації, яка відповідно до статті 193 ЗК України містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Відповідно до пунктів 4.1-4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376 (далі - Інструкція), відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст.77,78 ЦПК України, докази повинні бути належними та допустимими, тобто містити інформацію щодо предмету доказування та бути одержаними у встановленому законом порядку: обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно плану меж земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012, яка належить ОСОБА_1 , по лінії А-Б вказана земельна ділянка межує із садибою АДРЕСА_1 . (а.с. 15-16).

Згідно кадастрового плану, складеного ФОП ОСОБА_7 , станом на 2018 рік ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1329 га, та згідно плану зовнішніх меж по лінії від Б до В межує із садибою АДРЕСА_1 :03:014:0012). (а.с. 51-52)

При розробці кадастрового плану інженером-землевпорядником Лаговською Н.В., яка працює у ФОП ОСОБА_7 , було виготовлено аерофотознімок садиб за адресою: АДРЕСА_1 , та АДРЕСА_1 , на якому нею схематично зображено межі земельних ділянок та розташування спірного паркану, з чого вбачається, що паркан побудовано не на межі домоволодінь №№ 18 та АДРЕСА_1 , а побудовано з відступом від межі земельних ділянок у бік домоволодіння АДРЕСА_1 . (а.с. 57)

02.04.2019 року судовим експертом ОСОБА_8 складено висновок №699/04-2019 від 02.04.2019 року за результатами проведення земельно-технічного дослідження, яке було проведено за заявою ОСОБА_1 та на вирішення якого поставлено питання: чи розташований паркан будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , по межі від «А» до «Б» та від « ОСОБА_13 » до «А» на території земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ? Якщо так, то де саме він розташований і якою площею ділянки кадастровий номер :03:014:0012 перешкоджає користуватися?

По поставленому перед експертом питанню зроблено висновок, що по межі від «А» до «Б» земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , парканом сусіднього будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , межа не порушується та паркан розташований за межами земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012. По межі від «Г» до «А» земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 :03:014:0012 що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , парканом сусіднього будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , частково порушується межа земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012, а саме частина паркану перешкоджає доступу до ділянки площею 2,8 кв.м. (а.с. 133-156)

Однак, доказів того, що земельна ділянка, яка межує із земельною ділянкою з кадастровим номером НОМЕР_1 :03:014:0012 по межі від « ОСОБА_13 » до «А», належить відповідачам, яким частково порушується межа належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :03:014:0012, матеріали справи не містять.

При цьому, належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок експерта ОСОБА_14 суду не надано. Клопотання про проведення додаткової або повторної експертизи позивачами не заявлялось.

Виходячи зі зміст позовних вимог, а саме позивач просить зобов"язати ОСОБА_6 демонтувати паркан і відновити межі відповідно до меж визначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 122608 від 21.12.2004 року то вказані межу відповідно до висновку експерта не порушені.

Таким чином, позивачами за первісним позовом не доведено належними та допустимими доказами, що відповідачем ОСОБА_6 чиняться перешкоди у користуванні ОСОБА_1 належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :03:014:0012, спірний паркан облаштовано на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6 , отже позовні вимоги про усунення перешкод у користування земельною ділянкою та відновлення межі є безпідставними.

Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення з ОСОБА_4 матеріальної шкоди у сумі 4001,09 грн., суд зазначає наступне.

Згідно приписів частин 1-3 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої цієї статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно сукупного аналізу наведених правових норм, підставою для цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, яке включає як складові елементи шкоду, противоправне діяння особи, котра її заподіяла, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно листа Комунальної установи «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 15.06.2018 року, 09.06.2018 року надходив виклик за адресою: АДРЕСА_1 , до гр. ОСОБА_2 з приводу високого артеріального тиску. Після медогляду було встановлено наступний діагноз: гіпертонічний криз, ситуація реакційна. Пацієнту було надано відповідну медичну допомогу, від транспортування до закладу охорони здоров`я відмовився. (а.с. 28)

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, ОСОБА_2 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальній установі «Центральна міська лікарня №2», та йому було встановлено діагноз: віддалені наслідки перенесеної у 1997 році важкої черепно-мозкової травми. (а.с. 29-30)

Також до матеріалів справи долучені копії фіскальних чеків про придбання ліків.

Однак, до матеріалів справи не долучено жодних доказів того, що до погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 призвели неправомірні дії ОСОБА_4 , що зумовило необхідність придбання ліків та несення матеріальних затрат, тому первісний позов у частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає за недоведеністю позовних вимог.

Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вчиняють дії, які створюють перешкоди при встановленні та обслуговуванні ОСОБА_6 та ОСОБА_4 нового паркану, матеріали справи не містять.

Також суд зауважує, що позовні вимоги не конкретизовані, зокрема, позивачами за зустрічним позовом не зазначено, від яких саме дій вони просять зобов`язати утриматися відповідачів.

Крім того, згідно положення статті 15 ЦК України та статті 4 ЦПК України, захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес, а не таке порушення, яке може виникнути у майбутньому.

На підставі викладеного, позовні вимоги зустрічного позову задоволенню не підлягають за недоведеністю позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що первісний та зустрічний позови задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 316, 317, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 78, 91, 107, 152 Земельного кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної шкоди та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання утриматися від дій, які створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27.05.2020 року.

Позивачі:

ОСОБА_1 , прож. АДРЕСА_1 , ідентифікацій номер НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , прож. АДРЕСА_1 , ідентифікацій номер НОМЕР_3 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , прож. АДРЕСА_1 , ідентифікацій номер НОМЕР_4 ;

ОСОБА_6 , прож. АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_5 .

Суддя Л.М. Чішман