Ухвала

18 травня 2020 року

м. Київ

справа № 521/22099/18

провадження № 61-7792ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гареєв Євген Шамільович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кошти на час навчання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 4000 грн щомісячно, до досягнення сином 23 років, а також додаткові витрати на оплату навчання у розмірі 1/2 частини витрат на навчання згідно з договором № 66-18/св про надання освітніх послуг за денною формою навчання від 13 серпня 2018 року до закінчення навчання, або до досягнення сином 23 років, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 10 березня 2010 року був розірваний. В період шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Син досяг повноліття та навчається на першому курсі Національного університету «Одеська морська академія». Згідно з договором «Про надання освітніх послуг за денною формою навчання» від 13 серпня 2018 року № 66-18/св, загальна вартість навчання складає 137 000 грн, в тому числі вартість першого курсу навчання складає 34 250 грн. Відповідач вихованням та утриманням сина не займається, матеріальної допомоги не надає, працює моряком за контрактом за межами України та отримує дохід приблизно 4 000 доларів США на місяць. Син не працює, матеріально не забезпечений, стипендії за місцем навчання не отримує. Враховуючи наведене, позивач просила позов задовольнити.

Малиновський районний суд м. Одеси рішенням від 28 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, щомісяця, у розмірі 1 500 грн з 29 грудня 2018 року до 25 лютого 2023 року, а якщо навчання закінчиться раніше 25 лютого 2023 року, то до закінчення навчання. В решті позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн. Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустив до негайного виконання.

12 травня 2020 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гареєв Є. Ш. , подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд для продовження розгляду.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Предметом позову у цій справі є стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, а тому у розумінні ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга містить посилання на те, що питання врахування у розмірі аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання витрат на навчання, харчування та інших витрат, а також врахування судами при визначенні аліментів наявності у платника аліментів коштовного майна має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VІІІ законодавцем спеціально було внесено зміни до статті 182 СК України. Цими змінами до частини першої статті 182 СК України було додано пункти 3-1 та 3-2, які зобов`язують суди при винесенні рішень про стягнення аліментів враховувати майно, яке є у власності платника аліментів та його витрати. Крім цього, справа має виняткове значення для ОСОБА_1 , оскільки стосується витрат на життя сина.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки посилання в касаційній скарзі на порушення судами норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду особи, яка подала касаційну скаргу, з оскаржуваними судовими рішеннями, та зводяться до переоцінки доказів, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Також, незгода заявника з оскаржуваними судовими рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Посилання на інші випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять

Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд застосував статті 199, 200 СК України без урахування висновків щодо застосування норми права викладених у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 та постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 701/1299/16-ц (провадження № 61-32586св18),від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц (провадження № 61-35731св18), від 05 грудня 2018 року у справі № 701/699/16-ц (провадження № 61-20608св18), від 25 лютого 2020 року у справі № 521/4397/17 (провадження № 61-39201св18), як на підставу касаційного оскарження судових рішень в цій справі, є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановив випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд також врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» («Азюковська проти України») рішення від 09 жовтня 2018 року.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Гареєв Євген Шамільович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

С. Ю. Бурлаков

Є. В. Коротенко