ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності,-

ВСТАНОВИВ:

28.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, мотивуючи вимоги тим, що будинок АДРЕСА_1 належав на праві власності бабусі позивача ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2006 року і розташований на земельній ділянці пл. 0,0608 га. В 2016 році ОСОБА_3 виділила в натурі 11/20 частин належного їй житлового будинку, а саме: приміщення 1-1 пл. 8,9 кв.м., приміщення 1-2 пл. 10,3 кв.м., приміщення 1-3 пл. 19,9 кв.м., погріб В, ворота, яма вигрібна №5, трубопровід №6, сарай Д, ганок а 2 та виділила в натурі земельну ділянку, на якій розташовані ці 11/20 частин будинку з господарськими приміщеннями пл. 0,0326 га з присвоєнням окремого кадастрового номера :06:001:0338. З метою виділу в натурі частини житлового будинку за заявою власника будинку спеціалістом КП ФМР «Фастівське БТІ» 12.10.2016 року було розраховано розмір частки, що виділяється, яка складає 11/20 частин домоволодіння. Решта частина будинку згідно розрахунку становить 9-20 його частин. 30.01.2017 року бабусею ОСОБА_3 було складено заповіт, яким вона заповіла позивачу ОСОБА_1 , належній їй на праві власності 11/20 часток із цілого житлового будинку, а саме: приміщення 1-1-8,9 кв.м., приміщення 1-2-10,3 кв.м., приміщення 1-3-19,9 кв.м. загальною пл. 39,1 кв.м., житловою 30,2 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: погріб з шийкою «В», сарай «Д», ганок а2, яма вигрібна №5, трубопровід №6, ворота №2, в спільному користуванні: вимощення І, огорожа №1, №3, а також належну їй земельну ділянку пл. 0,0326 га, кадастровий номер :06:001:0338. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, після смерті якої відкрилась спадщина на 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 і на земельну ділянку пл. 0,0326 га, а також на 9/20 частин цього ж будинку і на земельну ділянку пл. 0,0282 га. 11/20 частин будинку та земельна ділянка пл. 0,0326 га підлягали спадкуванню за заповітом, а 9/20 частин будинку та земельна ділянка пл. 0,0282 га - за законом. 18.10.2019 року позивач отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 11/20 частин вищевказаного житлового будинку та на земельну ділянку пл. 0,0326 га кадастровий номер :06:001:0338, на якій розташовані ці 11/20 частин будинковолодіння. Однак, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом на 11/20 частин житлового будинку нотаріусом всупереч заповіту не було зазначено які саме приміщення будинку і якою площею та які саме господарські будівлі складають ці 11/20 частин, внаслідок чого 11/20 частин будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як спільну часткову власність. 05.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 , як дочка спадкодавці, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері на 9/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Таким чином, на даний час житловий будинок перебуває у них з відповідачем в спільній частковій власності, а розділена на дві частини земельна ділянка - у приватній власності кожної. Хоча право власності на будинок визнано і зареєстровано за співвласниках в нових частках, проте реєстрація цих часток як спільна часткова власність без визначення загальної площі і житлової площі кожної із часток призводить до неможливості користування належною частиною будинку як окремою, виділеною в натурі. Без здійснення державної реєстрації належних позивачу 11/20 частин будинку як її приватної власності (а не спільної часткової) позбавляє можливості розділити із відповідачем системи електро- та газо-постачання будинку, а також здійснити необхідний ремонт будинку та господарських будівель. Відповідач не виявила бажання здійснити дії щодо документального оформлення поділу будинку в натурі тому позивач змушена звернутися до суду в вказаним позовом.

На підставі викладеного, позивач просила виділити в натурі та визнати за нею право власності на 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які складаються із приміщення 1-1-8,9 кв.м., приміщення 1-2-10,3 кв.м., приміщення 1-3-19,9 кв.м. загальною пл. 39,1 кв.м., житловою 30,2 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: погріб з шийкою «В», сарай «Д», ганок а2, яма вигрібна №5, трубопровід №6, ворота №2, в спільному користуванні: вимощення І, огорожа №1, №3, припинивши право спільної часткової власності на це майно.

10 серпня 2020 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні, представник позивача надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 належить 11/20 частин житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка пл. 0,0326 га на якій розташовані 11/ 20 частин будинковолодіння, кадастровий номер :06:001:0338, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.10.2019 року /а.с.37,40/.

Інші 9/20 частина будинку належать відповідачу ОСОБА_2 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2019 року /а.с.43/.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А ч. 1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 даного закону передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.1,2 ст. 328 ЦК України).

Згідно ст. 355 ЦК України встановлено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною 1 ст. 356 ЦК України зазначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Таким чином, з вище наведеного вбачається, що житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , являється спільною частковою власністю сторін.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 361 ЦК України також зазначено, що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до вимог ст. 364 ЦК України, позивач як співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

В ході розгляду справи судом встановлено, що даний будинок вже давно фактично розділений між співвласниками. Однак, в свідоцтві про право на спадщину за заповітом на 11/20 частин житлового будинку нотаріусом, всупереч заповіту, не було зазначено які саме приміщення будинку і якою площею та які саме господарські будівлі складають 11/20 частин вищевказаного будинку, внаслідок чого 11/20 частин будинку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як спільну часткову власність. Крім цього, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна неможливо було укласти, оскільки на час подачі позову відповідач заперечувала про укладення даного договору.

За змістом цієї норми, виділ частки зі спільного майна -це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Статтею 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. В ході розгляду справи сторони дійшли згоди про поділ вказаного житлового будинку.

У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Після виділу частки із спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Як вже було зазначено, житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Із довідки №1382 від 12.10.2016 року, виданої КП Фастівської міської ради «Фастівське бюро технічної інвентаризації» вбачається, що ОСОБА_3 (бабуся позивачки) заповіла позивачу ОСОБА_1 приміщення (в будинку АДРЕСА_1 ) згідно поверхневого плану, станом на 03.10.2016 року, а саме: приміщення 1-1-8,9 кв.м., приміщення 1-2-10,3 кв.м., приміщення 1-3-19,9 кв.м. загальною пл. 39,1 кв.м., житловою 30,2 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: погріб з шийкою «В», сарай «Д», ганок а2, яма вигрібна №5, трубопровід №6, ворота №2, в спільному користуванні: вимощення І, огорожа №1, №3, що складає 11/20 частини будинку з господарськими будівлями та спорудами /а.с.21/.

Таким чином, поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Отже, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або не подільною.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимоги позивача про припинення права спільної часткової власності та виділ в натурі частини домоволодіння є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, на підставі ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 328, 364, 356, 365 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - задовольнити.

Виділити в натурі та визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 11/20 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , які складаються із приміщення 1-1-8,9 кв.м., приміщення 1-2-10,3 кв.м., приміщення 1-3-19,9 кв.м. загальною пл. 39,1 кв.м., житловою 30,2 кв.м., а також надвірні будівлі і споруди: погріб з шийкою «В», сарай «Д», ганок а2, яма вигрібна №5, трубопровід №6, ворота №2, в спільному користуванні: вимощення І, огорожа №1, №3, припинивши право спільної часткової власності на це майно.

Рішення суду може бути оскаржено до Київської апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області за правилами, встановленими в ст. ст. 354-356 ЦПК України відповідно, з урахуванням положень п. 15.5 ч. 1 розд. ХIIІ «Перехідні положення» цього Кодексу.

Суддя Л.М. Ковалевська