Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/323/20

номер провадження 2/695/808/20

29 травня 2020 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л. В.

за участю:

секретаря - Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Золотоніського міськрайонного суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фіичної особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він є власником будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У даному будинку зареєстрований позивач, а також відповідачі по справі, які є членами сім`ї попереднього власника будинку, та не проживають за адресою реєстраціїї місця проживання з 2014 року. Той факт, що відповідачі зареєстровані у його будинку, хоча ним не користуються створює позивачу незручності та заважає повноцінно користуватися вказаним будинком. Відповідачі за своїм місцем реєстрації з обліек не знімаються, чим порушують право позивача володіти, користуватися, розпоряджатися своїм нерухомим майном, а тому останній звернувся до суду з позовною заявою про визнання фізичної особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 17.03.2020 року.

Ухвалою суду, яка направлена відповідачам в установленому порядку, останнім був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідачі відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачу по справі, ОСОБА_1 належить будинок АДРЕСА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 23.06.20017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сахно В.І. за реєстровим № 767 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2017 року за № 90417725, які досліджені судом в судовому засіданні та сумнівів у собі не викликають.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту обстеження домоволодіння позивача від 09.02.2020 року, що засвідчений головою квартального комітету № 9 м. Золотоноші Харченко В.П., ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за адресою: АДРЕСА_3 , починаючи з 2014 року.

Відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації у будинку позивача стверджується також і письмовими поясненнями сусідів позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 09.02.2020 року.

Таким чином суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність достатніх обставин вважати обставини, на яких наполягає позивач, доведеними.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормами статей ст., ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі не є членами сім`ї позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Таким чином судом встановлено, що відповідачі фактично не проживають за місцем своєї реєстрації, чим обмежують право позивача на власність та вільне розпорядження нею, а тому суд вважає що позов про визнання фізичної особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити.

Згідно із ст. 7 Закону України „Про свободу пресування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням задоволені, то відповідно до ч. 1 ст. 7 вказаного Закону це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача, тому позовні вимоги щодо зняття з реєстрації місця проживання заявлені передчасно, позивач фактично просить вирішити питання, що відносяться до компетенції органів державної влади - виконавчого органу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

На підставі зазначеного та керуючись ст., ст. 10, 141, 264, 265, 274, ЦПК України,

ст., ст. 391, 405 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання фізичної особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), зазначений судовим рішенням термін оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя : Середа Л.В.