Провадження № 22-ц/4808/348/20
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Горейко
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Маслей А.М.

з участю апелянта ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене у складі судді Домбровської Г.В. 17 грудня 2019 року в м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

17.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.

В обґрунтування позову зазначив, що 23.04.2015 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час їхні шлюбні відносини фактично припинилися, вони проживають окремо і дитина проживає з відповідачкою. Після припинення спільного проживання відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, внаслідок чого він змушений був звернутися до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей із дочкою. 04.10.2018 року виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради прийняв рішення №1066, яким встановив йому наступний порядок участі у вихованні дитини: вівторок, четвер з 18:00 год. до 20:00 год., неділя з 11:00 год. до 13:00 год. Однак, відповідачка неодноразово без достатніх підстав не виконувала дане рішення та позбавляла його можливості бачитись з дочкою.

Посилаючись на наведене, просив зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до графіку зустрічей, встановленого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066 «Про встановлення порядку участі батькам у вихованні дітей» та зобов`язати ОСОБА_3 надавати йому малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням АДРЕСА_2 Франківського міського суду від 17 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності до визначеного судом графіку зустрічей.

Встановлено ОСОБА_1 наступний порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- щовівторка та щочетверга кожного тижня з 18:00 год. до 20:00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_3 за місцем проживання дитини, або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем;

- щонеділі кожного тижня з 11:00 год. до 13:00 год.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового зору в розмірі 352,40 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвитку дитини, не встановлено, а тому, враховуючи інтереси дитини та її права на спілкування і виховання не тільки з боку матері, а й з боку батька, та права батька на участь у вихованні і спілкуванні з дитиною, позовні вимоги є обґрунтованими. Суд погодився з висновком органу опіки та піклування, викладеним у рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066, вважаючи його таким, що відповідає інтересам дитини. Разом з тим, враховуючи вік дитини, суд дійшов висновку про доцільність спілкування позивача з дитиною у вівторок і четвер кожного тижня з 18:00 до 20:00 год. у присутності матері за місцем проживання дитини, або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем, оскільки це відповідатиме інтересам трирічної дитини, а також враховуватиме інтереси матері трирічної дитини на піклування про дитину у пізній період доби (вечірній). В частині висновку про спілкування позивача з дитиною в неділю з 11:00 год. до 13:00 год. суд вважав висновок органу опіки та піклування обґрунтованим.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано в односторонньому порядку змінив порядок його участі у вихованні дитини, встановлений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066, в якому не передбачалося присутності матері під час його побачень з дочкою. Вказує, що жодних висновків щодо зміни графіку побачень Служба у справах дітей не надавала, а навпаки підтримувала раніше встановлений порядок побачень. Такий порядок побачень не оскаржувався і самою відповідачкою, яка з позовом про скасування рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066 не зверталася.

Стверджує, що зміна судом порядку побачень з дитиною призвела до ускладнення його зустрічей з дочкою. Крім того, рішення суду в такій редакції позбавляє його можливості самостійно, без дозволу колишньої дружини, відвідувати дитячий садок, в який ходить його дочка, побути з дитиною вдвох без присутності мами та в повній мірі віддати їй батьківську любов, а також можливості відвезти дитину до своїх батьків (бабусі і дідуся) та її двоюрідних братів і сестер, які не бачили її більше двох років. Все вищенаведене призвело до порушення його прав, визначених законодавством, оскільки він має рівні з відповідачкою права та обов`язки щодо дитини та має право на побачення з дочкою, які і так є нечисленними, без присутності її матері.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції в частині встановленого судом порядку участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 скасувати та залишити графік зустрічей, встановлений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066 «Про встановлення порядку участі батькам у вихованні дітей», та зобов`язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод в зустрічах та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідач доводи апеляційної скарги заперечила, просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 23.04.2015 року сторони зареєстрували шлюб, від якого у них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно пояснень сторін, вони припинили шлюбні відносини та проживають окремо, дитина ОСОБА_4 проживає зі своєю матір`ю.

Встановлено, що між сторонами виникають непорозуміння щодо порядку участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим позивач звертався до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради із заявою про встановлення графіку зустрічей із дочкою.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066 «Про встановлення порядку участі батькам у вихованні дітей» позивачу встановлено наступний порядок участі у виховані дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : вівторок, четвер з 18:00 год. до 20:00 год., неділя з 11:00 год. до 13:00 год. (а.с. 7).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідачка неодноразово без достатніх підстав не виконувала дане рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради та позбавляла його можливості бачитися з дочкою.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 9 Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

За правилами статті 7 частин 2, 8, 9, 10 Сімейного Кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. І таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 10 липня 2019 року у справі № 731/171/17 та у Постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 237/4742/17.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Наприклад, у справі «Хант проти України» (заява №31111/04) від 07.12.2006 року Європейський суд з прав людини вказав, що права дитини мають перевагу над правами батьків.

З аналізу вказаних норм права слідує, що рівність прав батьків витікає із прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Судом першої інстанції не встановлено наявність негативного впливу позивача на виховання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та наявних обставин, які б перешкоджали їх зустрічам.

Частинами 4, 5 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач, який є батьком дитини, піклується про дитину та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позитивно характеризується, є матеріально-забезпеченою людиною, має постійне місце роботи та належні житлові умови.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування з малолітньою дитиною, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з дитиною перешкоджає нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

Відтак, врахувавши інтереси дитини та її права на спілкування і виховання не тільки з боку матері, а й з боку батька, та права батька на участь у вихованні і спілкуванні з дитиною, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, викладений у рішенні виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066, суд правильно дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 у відповідності до визначеного графіку зустрічей.

При цьому, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про доцільність спілкування позивача з дитиною у вівторок і четвер кожного тижня з 18:00 до 20:00 год. у присутності матері за місцем проживання дитини, або за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - за іншим місцем, враховуючи вік дитини повних три роки та вечірній період доби.

Щодо побачень позивача з дитиною в неділю з 11:00 год. до 13:00 год., то суд першої інстанції погодився з висновком органу опіки та піклування в цій частині і рішення суду в наведеній частині сторонами не оскаржується.

Доводи апелянта про те, що суд безпідставно та необґрунтовано в односторонньому порядку змінив порядок його участі у вихованні дитини, встановлений рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 04.10.2018 року №1066, в якому не передбачалося присутності матері під час його побачень з дочкою, при цьому жодних висновків щодо зміни графіку побачень Служба у справах дітей не надавала, а навпаки підтримувала раніше встановлений порядок побачень, а також такий порядок побачень не оскаржувався і самою відповідачкою, не приймаються до уваги, оскільки суд не відступив від графіку участі у вихованні та спілкуванні позивача з дитиною. При цьому, суд правильновказав, що зобов`язання ОСОБА_3 надавати позивачу малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , порушуватиме закріплені законом права ОСОБА_3 на приватне життя та вільне пересування, а тому зустрічі повинні бути в присутності матері і питання щодо місця надання позивачу дитини у визначені судом дні повинно вирішуватися за їх взаємною домовленістю та першочергово повинні враховуватись інтереси їхньої дитини.

Щодо тверджень апелянта, що зміна судом порядку побачень з дитиною призвела до ускладнення його зустрічей з дочкою, то ним не наведено в чому полягають такі ускладнення і чим підтверджуються.

Доводи апелянта, що рішення суду в такій редакції позбавляє його можливості самостійно, без дозволу колишньої дружини, відвідувати дитячий садок, в який ходить його дочка, побути з дитиною вдвох без присутності мами та в повній мірі віддати їй батьківську любов, не приймаються судом до уваги, оскільки як рішенням опікунської ради, так і рішенням суду йому встановлено порядок участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини не в час відвідування дитиною дитсадка, а у вечірній час та визначені години у вихідний день - неділю. Також встановлено участь позивача у спілкуванні з дитиною за місцем її проживання. Рішення суду доповнено ще можливістю його зустрічей з дитиною за іншим місцем, тільки за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Тобто голослівними є доводи апелянта, що саме визначений рішенням суду графік його участі в спілкуванні з дитиною перешкоджає йому відвести дитину до його родини.

При цьому суд першої інстанції правильно зауважив, що у разі зміни обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками, позивач не позбавлений можливості згідно вимог статті 158 СК України звернутись до органу опіки та піклування для встановлення способів участі у вихованні дитини або згідно статті 159 СК України звернутися до суду про визначення іншого способу його участі у вихованні дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

З огляду на викладене та з урахуванням положень статті 375 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 17 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 22 травня 2020 року