ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1116/20 Справа № 200/524/19 Суддя у 1-й інстанції - Петрюк Т. М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 13.03.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом в заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідач своєчасно не надавала банку грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом, процентами, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим за відповідачем станом на 31.10.2018 року утворилася заборгованість в загальній сумі 17 022,80 грн, яка складається з: 591,65 грн - заборгованість за кредитом; 11 315,06 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 829,29 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина), 786,80 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в наданому розрахунку заборгованості вказані суми процентів, пені та інших сум, відповідно до умов Кредитного договору. Відповідач своїм підписом в заяві підтвердила ознайомлення та згоду з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалася.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що звертаючись з позовною заявою, позивач вказує на те, що ОСОБА_1 звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 13.03.2007 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 21 600,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, до матеріалів справи позивачем додана заява позичальника не ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 , який звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, датована 13.03.2007 року.

Будь-яких доказів звернення ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг позивачем не надано.

Таким чином, позивач в позовній заяві не навів обґрунтування своїх позовних вимог щодо стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 та не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт укладення кредитного договору між ним та відповідачем у справі.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись положенням ст.ст. 76, 77, 78, 81 ЦПК України, ст.ст. 626, 627, 638, 1054 ЦК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що АТ КБ «ПриватБанк» надані належні та допустимі докази по справі, не можуть бути прийняті судом до уваги з огляду на наступне.

Згідно змісту позовної заяви позивач - АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути заборгованість за кредитним договором від 13.03.2007 року, укладеного між ним та ОСОБА_1 шляхом підписання заяви про надання банківських послуг, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає кредитний договір.

Однак, до позову додає копію заяви від 13.03.2007 року, складеної на ім`я зовсім іншого позичальника - ОСОБА_2 .

Зазначені обставини свідчать про неналежність та недостовірність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Також, на підтвердження своїх вимог, позивач долучає до апеляційної скарги виписку по рахунку, складену на ім`я ОСОБА_1 , однак вона не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в даній виписці відсутня особиста інформація позичальника, відсутня інформація щодо кредитного договору, відносно якого вона була складена, а також з причин відсутності в матеріалах справи кредитного договору відносно ОСОБА_1 .

Окрім того, слід зазначити, що рух коштів на картковому рахунку не може бути належним підтвердженням обізнаності відповідача з конкретними Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами Банку, на які посилається позивач як на умови кредитного договору, погоджені сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 77-79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Інші доводи в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» про те, що відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності її письмового свідчення про те, що вона ознайомлена у письмовому вигляді та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку не є підставою для визнання не укладеним кредитного договору; що рішення ухвалено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо встановлених обставин.

Згідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова