Головуючий суду 1 інстанції - Дідоренко А.Е.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 417/8669/19
Провадження № 22-ц/810/223/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

за участю секретаря Пономарьової В. С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,

третя особа ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Марківського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року, ухвалене у складі судді Дідоренко А. Е. 07.11.2019 року в смт Марківка

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви при прийняття спадщини

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_6 , після смерті якого залишилося спадкове майно: житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки. Позивач зазначає, що він є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_6 . Крім нього спадкоємцями першої черги є також його неповнорідні по батьковій лінії брат ОСОБА_5 , сестра ОСОБА_3 , а також матір позивача ОСОБА_7 , з якою ОСОБА_6 шлюб за життя розірваний не був.

На день смерті батько ОСОБА_6 проживав один по АДРЕСА_1 .

Після поховання батька ОСОБА_3 повідомила позивача та ОСОБА_5 про наявність заповіту, який батько склав за життя, як особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким належне йому майно він заповів їй, як єдиній дочці. Оскільки всі належні батькові особисті та правовстановлюючі документи знаходились та знаходяться виключно у сестри ОСОБА_3 , які вона нікому не віддає, позивач сприйняв вказану інформацію за дійсність та вважав, що не має ніякого сенсу скористатися своїми спадковими правами.

Але згодом позивачу стало відомо, що батько дійсно склав заповіт, яким заповів сестрі ОСОБА_8 лише житловий будинок з надвірними будівлями, в якому він проживав, а належні земельні ділянки не заповідав нікому.

24.04.2018 позивач звернувся до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому батькові. Проте державний нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, оскільки він постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини, про що було винесено постанову від 24.04.2018 р. Йому також було роз`яснено, що він має право звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, так як він з поважних причин у встановлений законодавством строк не звернувся до нотаріуса.

Позивач вважає, що пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини через неправомірні дії сестри ОСОБА_3 , яка навмисно ввела його в оману щодо існування заповіту на все належне батькові майно, внаслідок чого він позбавився права на отримання своєї частки спадщини, що належала б йому по закону, але позивач від спадщини не відмовляється та має бажання отримати спадщину в установленому законом порядку.

Просив суд визначити ОСОБА_3 додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задоволена.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк 3 (три) місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спадкоємець за законом ОСОБА_3 не прийняв спадщину, оскільки був впевнений, що спадкодавець залишив заповіт на ім`я ОСОБА_3 , про що вона сама йому говорила та тим самим ввела його в оману, внаслідок чого позбавила права на отримання своєї частки спадщини, що належить йому за законом, що є підставою для визнання поважною причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки в позасудовому порядку, будь-яким іншим способом, реалізувати своє право на зазначену спадщину позивач не має.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, відповідчем ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, скаржниця просила скасувати рішення Марківського районного суду Луганської області від 07.11.2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржниця вважає, що висновок суду першої інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку позивачем для прийняття спадщини та у зв`язку з чим були задоволени позовні вимоги ОСОБА_3 , є помилковим та таким, що не ґрунтується на вимогах норм національного законодавства України.

Скаржниця зазначає, що з позовної заяви ОСОБА_3 та встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини з суб`єктивних причин, а саме тому, що він помилково вважав (з тих чи інших причин), що не має права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась після смерті його батька - ОСОБА_6 так як нібито відповідач ОСОБА_3 повідомила йому, що нібито мається заповіт, де батько заповів належне йому майно, їй як єдиній дочці, при цьому скаржниця зазначає, що будь-якого заповіту ОСОБА_6 за своє життя не складав, а відповідач ОСОБА_3 прийняла спадщину як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, скаржниця категорично заперечує ствердження позивача про те, що причиною пропуску шестимісячного строку для його звернення з заявою про прийняття спадщини є нібито повідомлення йому ОСОБА_3 про наявність заповіту батька ОСОБА_6 , який нібито все майно заповів їй, але вважає, що якщо припустити, що такий факт мав місце, то цей факт жодним чином не мав об`єктивних наслідків для неподання ОСОБА_3 в передбачений законом строк заяви для прийняття спадщини.

З відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вбачається, що позивач знав про необхідність подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня смерті батька, але саме діячи під впливом обману з боку ОСОБА_3 , а не суб`єктивної помилки, не став вчиняти відповідних дій для прийняття спадщини, оскільки вважав, що оскільки він є працездатною особою та не має права на обов`язкову частину у спадщині, він не бачив сенсу у такому зверненні, оскільки був впевнений у наявності заповіту на все майно на ім`я відповідачки і саме ці обставини дійсно перешкодили йому звернутися до нотаріуса. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторони та третя особа, яких було повідомлено належним чином про дату час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін та третьої особи, за участю представників останніх адвокатів Юрченка В.Г. та Солодовнікова О.П.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення предстаника скаржниці та представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наступне.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно п.п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 являється сином ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 12.10.1974 року.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Краснопільської сільської ради Марківського району Луганської області 20.04.2018 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку та земельних ділянок.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 .

Згідно довідки, виданої Краснопільською сільською радою від 04.06.2019 ОСОБА_6 на день смерті проживав один в АДРЕСА_1 .

Відповідно довідки, виданої Краснопільською сільською радою від 05.05.2019 ОСОБА_6 на день смерті проживав один в АДРЕСА_1 .

Згідно довідки, виданої Краснопільською сільською радою від 07.06.2019 ОСОБА_6 на день смерті проживав разом із сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 прийняла частину спадкового майна, яка складається із земельної ділянки.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.04.2018 року, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки разом зі спадкодавцем позивач не проживав на момент його смерті та в шестимісячний строк після його смерті до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернувся.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Задовольняючи позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийняв до уваги пояснення свідків про те, що на похованні ОСОБА_6 вони чули розмову ОСОБА_3 та ОСОБА_3 , остання говорила про те, що батько залишив на її ім`я заповіт на все своє майно та запевняла ОСОБА_3 , що все майно батька забере собі, а тому ні ОСОБА_3 , ні їх брат ОСОБА_9 не отримають спадщини, та дійшов висновку про те, що спадкоємець за законом ОСОБА_3 не прийняв спадщину, оскільки був впевнений, що спадкодавець залишив заповіт на ім`я ОСОБА_3 , про що вона сама йому говорила та тим самим ввела його в оману, внаслідок чого позбавила права на отримання своєї частки спадщини, що належить ОСОБА_3 за законом, що дає підставу визнати поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки в позасудовому порядку, будь-яким іншим способом, реалізувати своє право на зазначену спадщину не має.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції, адже до нього суд дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .

Згідно з частиною першоюстатті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (стаття 1270 ЦК України).

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

На зазначені положення щодо визначення причин пропуску встановленого законом строку для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини поважними виключно при наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на вчинення цих дій суд першої інстанції уваги не звернув.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Посилання на зазначену правову позицію Верховного Суду України міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 303/7065/17, провадження № 61-42916св18.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 351/2403/17, провадження № 61-21751св18 судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду у постанові 24 січня 2020 року у справі № 192/1663/17, провадження № 61-7193св19, з посиланням на правові висновки у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №351/2403/17 та постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Якщо у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Як встановлено судом першої інстанції та у відповідності до матеріалів справи позивач ОСОБА_3 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на момент смерті останнього не проживав та в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звернувся.

24.04.2018 року позивач звернувся до державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлому батькові.

Постановою від 24.04.2018 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва з тих підстав, що ОСОБА_3 постійно не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та пропустив встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк для прийняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з доводів позовної заяви позивач ОСОБА_3 аргументує пропуск встановленого ст. 1270 ЦК України строк для звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини тим, що зі слів відповідачки ОСОБА_3 він вважав, що батько за життя склав заповіт, як особисте розпорядження на випадок своєї смерті, за яким належне йому майно він заповів відповідачці ОСОБА_3 та неправомірними діями сестри ОСОБА_3 , яка навмисно ввела його в оману щодо існування заповіту на все належне батькові майно.

Колегія суддів вважає, що зазначені позивачем обставини, як підстава для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не можуть бути визнані судом поважними та такими, що унеможливили чи в інший спосіб перешкодили ОСОБА_3 вчасно здійснити своє право на подання заяви про прийняття спадщини та не є об`єктивними перешкодами для здійснення такої дії, оскільки позивач не був об`єктивно позбавлений можливості звернутись із заявою про відкриття спадщини в межах 6-місячного строку, навіть у тому разі, якщо він вважав, що існує заповіт не на його користь.

Об`єктивних причин, які стали перешкодою для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_3 не наведено.

Колегія суддів вважає, що позивач не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини, а отже ним не доведено, що пропуск зазначеного строку відбувся з поважних причин, а тому позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому понесені скаржницею витрати по сплаті судового збору в сумі 1261,20 грн на користь останньої підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Марківського районного суду Луганської області від 07 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для подання заяви при прийняття спадщини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 судовий збір у сумі 1261,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 15.05.2020 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

А. В. Яресько