ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/3160/19
Номер провадження: 22-ц/819/1411/20
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

01 жовтня 2020 року м. Херсон

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Херсонського апеляційного суду Майданік В.В., розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2020 року у справі за позовом Гребенюка Олександра Сергійовича, діючого від імені Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

14 серпня 2020 року Білозерський районний суд Херсонської області ухвалив у зазначеній справі рішення про часткове задоволення позову, зокрема із заявленої до стягнення суми в 66135,88грн було стягнуто 8600,00грн та судові витрати у розмірі 252,76грн.

На вказане рішення відповідачем ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій він просить рішення суду про стягнення з нього на користь банку кредитної заборгованості в сумі 8600,00грн скасувати й ухвалити нове рішення про повну відмову у позові. При цьому скаржником подано клопотання про звільнення його від сплати судового збору. На обґрунтування вказаного клопотання він послався на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику ЄСПЛ, зокрема, рішення від 19.06.2001р у справі Креуз проти Польщі, також послався на ст.8 Закону України "Про судовий збір", ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №755/11648/15-ц, резолюцію Генеральної асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248)995903, Хартію захисту споживачів, схвалену Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року №543. При цьому також зазначив, що його єдиним доходом є пенсія, яка складає загалом 42304,18грн за 2019 рік. А звільнення від сплати судового збору передбачено на підставі вказаних вище Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року та постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц. У вказаному своєму клопотанні скаржник, з одного боку, просить звільнити його від сплати судового збору, посилаючись на майновий стан, а, з іншого боку, він, посилаючись на вказані положення нормативних актів та документів міжнародного характеру, вважає, що він має бути звільнений від сплати судового збору як сторона (споживач) за законодавством про захист прав споживачів.

Розглянувши клопотання, вивчивши матеріали, суд приходить до такого висновку.

Апеляційна скарга не відповідає вимогам п.3 ч.4 ст.356 ЦПК України, а саме не сплачено судовий збір в розмірі 2881,50грн (150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, тобто 150% від 1921,00грн).

Вказана обставина згідно ч.2 ст.357 та ст.185 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху та надання заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

При цьому у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору слід відмовити за відсутності підстав.

Так, відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За ч.2 ст.8 вказаного Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, вказана норма закону передбачає можливість відстрочення або розстрочення сплати судового збору, звільнення від сплати судового збору за певних умов саме позивача, а також й інших учасників, коли предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

У цій справі скаржник є відповідачем, а тому відносно нього не можуть бути застосовані положення пунктів 1 і 2 ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір".

Такою є позиція Верховного Суду у постанові від 07.07.2020 року у справі № 766/22433/19.

Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", особа, яка заявляє клопотання, про відстрочення сплати судового збору, згідно зі ст.10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до долученої до вказаного вище клопотання про звільнення від сплати судового збору довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 02.09.2020р скаржник отримує пенсію за віком у розмірі: від 3127,16грн у січні 2019р до 3629,27грн у грудні того ж року. Всього він за 2019 рік отримав пенсію в сукупному розмірі 42304,18грн.

З приводу цього скаржником не подано суду належних доказів на підтвердження такого майнового стану, що перешкоджає й унеможливлює сплату судового збору у визначеному законом розмірі. Ним не подано, зокрема, довідки з Державного реєстру фізичних осіб платників податків за попередній календарний рік про суми виплачених доходів та утриманих податків, довідки про склад сім`ї, довідки про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідки про наявність (відсутність) транспортних засобів чи нерухомого майна, з яких можна було б дійти відповідного висновку про наявність підстав для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, відповідачем належними і допустимими доказами не доведено того факту, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі (2881,50грн).

При цьому не можуть бути прийнятими посилання заявника на п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентну практику ЄСПЛ, зокрема, рішення від 19.06.2001р у справі Креуз проти Польщі.

У вказаній справі ЄСПЛ суд зазначив, що "судові органи не спромоглися забезпечити належної рівноваги між, з одного боку, інтересами держави в стягненні судових зборів для вирішення спорів і, з іншого боку, інтересами заявника у відстоюванні свого права в суді. Збір, що його зажадали від заявника у зв`язку із судовим розглядом його позову, був надмірним, внаслідок чого заявник припинив свій позов, а суд не розглянув його справи. На думку Суду, це порушило саму суть права заявника на звернення до суду. Отже, Суд дійшов висновку, що було порушено пункт 1 статті 6". При цьому у вказаному рішенні мова йшла про сплату судового збору в сумі, що дорівнювала середньому рівню річної заробітної плати в Польщі на той час.

Однак, є неспівставними розміри необхідних до сплати сум судового збору, оскільки в цій справі відповідачеві слід сплатити суму, яка у кілька разів менша середньому рівню місячної заробітної плати.

Також не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів", Рішення Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року, постанову Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц. При цьому апеляційний суд враховує те, що у цій справі скаржник є відповідачем у справі, а у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №761/24881/16-ц саме позивач-фізична особа звернувся до суду з позовом про захист прав споживача. І Великою Палатою Верховного Суду, яка відступила від практики Верховного Суду України, було зроблено висновок про наступне: "…порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права (ст.22 "Про захист прав споживачів", ст.1 ЦПК України у редакції на час постановлення оскарженої ухвали, ст.2 ЦПК України у редакції на час розгляду справи Верховним Судом). Апеляційний суд наведеного не врахував та безпідставно поклав на ОСОБА_3, який звернувся до суду за захистом прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та передчасно визнав його апеляційну скаргу неподаною і повернув її".

Також є необґрунтованими посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі №755/11648/15-ц, в якій зроблено висновок про те, що незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII. При цьому апеляційний суд виходить з того, що в зазначеній постанові мова йде про обґрунтованість висновку судів про відсутність правових підстав (з огляду на виключення з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки)) для видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 31 березня 2015 року у частині стягнення із позичальника ОСОБА_3 на користь ПАТ "Укрсоцбанк" заборгованості за кредитним договором. До такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла, виходячи з того, що права та обов`язки споживачів урегульовано у Законі № 1023-XII.

Крім того, посилання на резолюцію Генеральної асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.1985 року №39/248)995903, Хартію захисту споживачів, схвалену Резолюцією Консультативної Асамблеї Ради Європи від 17.05.1973 року №543 також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані документи містять загальні положення у відповідній сфері, які до цієї справи в частині визначення питання щодо сплати судового збору застосовані бути не можуть.

Про необхідність сплати судового збору, за відсутності підстав для звільнення, за скаргами відповідачів-фізичних осіб на судові рішення у справах за позовами банківських установ про стягнення кредитної заборгованості вказує Верховний Суд у своїх постановах, зокрема у постановах від 23.03.2020р у справі № 554/9542/15-ц, від 17.09.2020 року у справі №363/5271/15-ц.

Отже, у цій справі є помилковим висновок скаржника про звільнення його від сплати судового збору як сторони (споживач) за законодавством про захист прав споживачів. Тому клопотання скаржника про звільнення його від сплати судового збору слід залишити без задоволення.

Вказані обставини згідно ст.ст.185, 356 і 357 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху та надання заявнику строку для усунення зазначених недоліків.

Керуючись ст.ст.185, 356 і 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення у цій справі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14 серпня 2020 року залишити без руху.

Надати скаржнику строк для усунення недоліків тривалістю 5 днів з дня вручення цієї ухвали, здавши до Херсонського апеляційного суду документ, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2881,50грн, з посиланням на номер справи №22-ц/819/1411/20.

Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях:

Отримувач коштів УК у м Херсоні /м Херсон/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37959779

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0021002

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскаржуваного рішення) по справі _________ (Номер справи), Херсонський апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Роз`яснити скаржнику, що в разі невиконання зазначеної вимоги у встановлений строк, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.В. Майданік