ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року

м. Харків

Справа № 641/1362/19

Провадження № 22-ц/818/2312/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

Суддів Бровченка І.О., Котелевець А.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 січня 2020 року, ухвалене суддею Фандою О.А., -

в с т а н о в и в :

В лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Комінтернівського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 52 931,51 грн, а також відшкодувати завдану їй моральну шкоду у розмірі 25 540 грн, а також вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат.

Позов мотивований тим, що 16 січня 2018 року по вулиці Загородній біля будинку № 1-В в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Kia Cerato, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та її, позивача, автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , був пошкоджений, а їй, як власнику автомобіля, завдано майнову шкоду, яка згідно з оцінкою незалежного оцінювача складає 51 413,51 грн. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди в розмірі 1 000, 00 грн, моральної шкоди в розмірі 2 000, 00 грн, а також судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн, всього 3 768, 40 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що на час укладення договору ТДВ «СТ «Домінанта» мала ліцензію на проведення господарської діяльності з надання фінансових послуг у сфері страхування. Закон не містить положень про визнання договору нікчемним, якщо після укладення такого договору страхова компанія була позбавлена ліцензії на вчинення певної господарської діяльності. ТДВ «СТ «Домінанта» не припинило свою діяльність у встановленому законом порядку. Невиконання ТДВ «Домінанта» своїх зобов`язань за договором щодо виплати страхового відшкодування є підставою для звернення з відповідним позовом до товариства або до МТСБУ. Оскільки страхове відшкодування зменшується на суму франшизи, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 000 грн розміру франшизи. При визначенні розміру моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходив із вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, характеру правопорушення, глибини страждань позивача, майнового стану відповідача та вимог розумності і справедливості.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального і процесуального права.

Зазначає, що потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. Особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Представником відповідача до суду апеляційної інстанції надано відзив, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Відзив мотивований тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не спростовує фактичних обставин, що були встановлені під час розгляду справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 16 січня 2018 року по вулиці Загородній біля будинку № 1-В в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля Kia Cerato, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та її, позивача, автомобіля Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на узбіччі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Volkswagen Polo, державний номерний знак НОМЕР_2 , був пошкоджений, а їй як власнику автомобіля завдано майнову шкоду, яка згідно з оцінкою незалежного оцінювача складає 51 413,51 грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУПАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем.

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

З матеріалів справи вбачається, що 19 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СТ Домінанта» укладено поліс № АК/2557913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За цим полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Цим полісом забезпечено транспортний засіб марки KIA CERATO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн. Франшиза становить 1 000 грн (а.с. 77).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з підпунктом а) пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відповідно до пункту 39.1 статті 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з підпунктом «а» пункту 41.2 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - повного члена МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З огляду на те, що полісом № АК/2557913 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду в розмірі 52 931,51 грн, отже розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_2 , який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у випадку ліквідації ТДВ «СТ «Домінанта» - від МТСБУ.

Ані до ТДВ СК «Домінанта», ані до МТСБУ позивач з позовними вимогами не зверталась. Існування обставин, за яких у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування не встановлено.

Встановивши, що позивачу заподіяна моральна шкода, суд першої інстанції, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також з урахуванням наданих позивачем доказів, обґрунтовано визначив розмір грошової компенсації моральної шкоди у розмірі 2 000 грн.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

До Харківського апеляційного суду представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про скасування заходів забезпечення позову, яке не підлягає задоволенню враховуючи нижченаведене.

Постановою Харківського апеляційного суду від 2 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії щодо відчуження, реєстрації, перереєстрації та укладення будь-яких договорів щодо передачі автомобіля марки Kia Sportage 1998, сірого кольору, 2012 року випуску, номер кузова НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_4 , який зареєстрований на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч. 9 статті 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Разом з тим, з огляду на те, що рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 січня 2020 року, яке колегія суддів залишає без змін, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди в розмірі 1 000, 00 грн, моральної шкоди в розмірі 2 000, 00 грн, а також судові витрати зі сплаті судового збору в сумі 768, 40 грн, всього 3 768, 40 грн - клопотання про скасування заходів забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, та надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 21 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. В силу п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О.Бровченко

А.В.Котелевець