Справа № 220/22/20
Провадження № 2/220/237/20
У Х В А Л А

Іменем України

01.06.2020 смт Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.;

при секретарі судового засідання - Черняєвій С.П.,

розглянувши в судовому засіданні в смт. Велика Новосілка Великоновосілківського району Донецької області заяву про відвід судді у цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування безпідставно отриманої суми соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Яненко Г.М. знаходиться цивільна справа за позовом Управління соціального захисту населення Великоновосілківської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування безпідставно отриманої суми соціальної допомоги.

Від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді.

Заява мотивована тим, що в провадженні судді Яненко Г.М. знаходилась інша цивільна справа, яка була вирішена не на користь дружини заявника, в процесі розгляду якої суддею Яненко Г.М. не була прийнята та повернута зустрічна позовна заява відповідача, а також допущена низка порушень ст.. ст.. 3, 4, 5, 6, 15-1 ЦПК України, не узята до уваги довідка про «зламану ногу» відповідача, але справа вирішена у її відсутність і інше. Тобто заява про відвід мотивована ОСОБА_1 незгодою заявника з діями судді в процесі розгляду іншої цивільної справи.

З огляду на зміст заяви, суд вважає за необхідне розглянути подану заяву в судовому засіданні без участі учасників справи, що відповідає вимогам ст. 40 ЦПК України.

В зв`язку з тим, що заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу, у відповідності до ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Розглянувши заяву про відвід, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Статтею 1 Конституції України передбачено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Статтею 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону (ч.1 ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із загальних засад здійснення судочинства, визначених положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків (…) має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В п.п. 49-50 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та п. 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) № 33958/96, п. 42 ЄСПЛ 2000-XII).

У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom) від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

За змістом п. 52 рішення від 09 листопада 2006 року "Справа "Білуха проти України"" заява № 33949/02, стосовно об`єктивного критерію Європейський суд з прав людини рекомендує визначати, чи існують переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність суду. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; та рішення у справі "Ферантелі та Сантанжело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 7 серпня 1996 року, п. 58).

Відповідно до змісту пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України, ст. 81ЦПК України, кожна сторона повинна довести належними і допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Звільнення заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу передбачено ч. 4 ст. 40 ЦПК України, за умови встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 36 цього Кодексу, статті 37 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, не може бути підставою для відводу.

Не може бути такою підставою рішення судді в іншій справі.

Обставин, з якими закон пов`язує неможливість участі судді Яненко Г.М. у розгляді справи та підстав для відводу, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 36, та ст. 37 ЦПК України, заявником взагалі не зазначено.

Доказів на підтвердження іншого матеріали заяви про відвід не містять.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст.36-40,81 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М.Яненко