ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/68/16-ц

Провадження № 22-ц/ 818/1660/20

17 березня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

сторони справи:

позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Зміївського районного суду Харківської області, ухвалене 26 грудня 2019 року у складі судді Бородавки К.П.,

УСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (надалі ПАТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.11.2010 в розмірі 17 821 грн 94 коп. та судових витрат (т.1 а.с. 2-3).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 листопада 2010 року між сторонами у справі був укладений кредитний договір без номеру (надалі Договір), за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 13000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк в повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач умови Договору щодо своєчасного та повного повернення позичених коштів не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за Договором у розмірі 17 821 грн 94 коп, що станом на 30.11.2015 складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 12 845 грн 82 коп., за відсотками за користуванням кредитом у розмірі 3 551 грн 27 коп., заборгованості за пенею та комісією у розмірі 100 грн та штрафів 500 грн. фіксована частина та 824 грн 85 коп. процентна складова.

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 17 821,94 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1 а.с. 162-164).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконувала кредитне зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, що підлягає стягненню у судовому порядку.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн та штрафу (процентна складова) у розмірі 824,85 грн скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с. 255-256).

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем належним чином не виконувалось кредитне зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку. Вимоги Банку щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафу (фіксованої частини та процентної складової) не підлягають задоволенню, оскільки умовами Договору як відповідальність за несвоєчасне погашення заборгованості передбачена пеня, яка була нарахована до стягнення, а тому у випадку стягнення штрафу буде мати місце подвійного стягнення за прострочення відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредиту, сплаті відсотків та комісійної винагороди.

Постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019 року заочне рішення Зміївського районного суду Харківської області від 20 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 13 квітня 2017 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с. 46-49).

Постанова мотивована тим, що надана Банком анкета-заява з підписом ОСОБА_1 стосується наміру останньої оформити пенсійну картку. Інші надані Банком документи (довідка про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів) містить лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна» 55 днів. Матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, а додана Банком до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) 2004 року, оскільки така заява свідчить про отримання останньою пенсійної картки, а не кредитної.

Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року Банку відмовлено в задоволенні позову, пред`явленого до ОСОБА_1 .

Суд урахував висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2019 року, та вказав, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява свідчить про її бажання отримати пенсійну картку, а не кредитну. Надані Банком 26.12.2019 ксерокопії документів (скріншот фото особи, яка тримає банківську карту, та виписки по рахунку) є аналогічними за своїм змістом документам, наданим позивачем під час першого розгляду справи, та їх зміст не дозволяє дійти висновку, що вони стосуються саме кредитного договору № б/н від 17.11.2010, заборгованість за яким просить стягнути Банк, та кредитної картки, виданої відповідачу на підставі такого договору. ОСОБА_1 заперечує факт укладення з Банком кредитного договору 17.11.2010 та отримання кредитних коштів.

Крилова Олена Леонідівна, яка діє в інтересах АТ КБ «ПриватБанк», в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду від 26.12.2019, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що підписавши 17.11.2010 анкету-заяву, ОСОБА_1 погодилася, що вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. В день укладення Договору відповідачу була видана кредитна картка, яка згодом була перевипущена. Отримання карток підтверджується фото клієнта з картками. Із виписки по рахунку видно, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала повернення кредитних коштів, поповнювала рахунок за вказаним при розгляді цивільної справи номером телефону. Що свідчить про визнання відповідачем укладення Договору з Банком. Сімнадцятого жовтня 2010 року ОСОБА_1 також підписала особисто Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначений розмір процентів, пені та штрафів. Тому Договір є укладеним і підлягає виконанню.

Відзиву на апеляційну скаргу представника Банку не надійшло.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши й обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були заявлені в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права..

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, на підтвердження укладення з ОСОБА_1 кредитного договору № б/н від 17.11.2010 Банком була надана підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 20.04.2010, з якої вбачається, що відповідач виявила бажання отримати пенсійну картку. Вид кредитної картки, яку б бажала отримати ОСОБА_1 , та розмір кредитного ліміту в анкеті-заяві від 20.04.2010 не вказано (т.1 а.с. 7).

Також Банком була надана довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду від 17.11.2010, підписана ОСОБА_1 (т.1 а.с. 8), і Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 (т.1 а.с. 9-32).

Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що зазначені документи не підтверджують факт укладення договору кредиту від 17.11.2010 на строк і умовах, що викладені в позовній заяві.

Належні докази отримання відповідачем кредитної картки «Універсальна» на підставі анкети заяви від 20.04.2010 та довідки про умови кредитування від 17.11.2010 в матеріалах справи відсутні.

Роздруківка фото відповідача також не доводить отримання нею кредитної картки «Універсальна», оскільки на фотознімку не відображена інформація щодо номеру пластикової картки та на підставі якого саме договору вона видана (т.1 а.с. 61).

Згідно із частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) у редакції, що діяла станом з 20.04.2010 по 17.11.2010).

Пунктом другим частини другої статті 11 Закону №1023-XII у редакції, станом з 20.04.2010 по 17.11.2010, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Крім цього, з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, ОСОБА_1 як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не могла ефективно здійснити свої права, бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про отримання пенсійної картки, довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За нормами ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Стаття 633 ЦК України передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами, є публічними.

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, послався на факт підписання відповідачем анкети - заяви від 20.04.2010, Довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 як невід`ємні частини Договору.

Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, право Банку змінити (зменшити , збільшити або анульувати) кредитний ліміт (пункт 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг), пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи (ч.1 ст. 417 ЦПК України).

Верховний Суд в постанові від 04.09.2019 прямо вказав, що матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 на отримання кредиту, а додана Банком до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 58 ЦПК України 2004 року, оскільки така заява свідчить про отримання останньою пенсійної картки, а не кредитної.

За таких обставин відсутність в анкеті-заяві від 20.04.2010 домовленості сторін про вид кредитної картки, розміру кредитного ліміту, надані Банком Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду й Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують викладених в позові обставин, а ОСОБА_1 заперечує укладення кредитного договору з Банком.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає висновку, викладеному в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Відповідно до ст. ст. 12,13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Всупереч вимог вищезазначених норм матеріального та процесуального права Банк не надав суду належних та допустимих доказів укладення з відповідачем договору кредиту № б/н від 17.11.2010 на умовах кредитка «Універсальна» з лімітом кредитування 13000 грн та надання йому зазначених грошових коштів за цим договором.

Надані Банком документи свідчать про існування між сторонами інших правовідносин, з приводу вирішення яких Банк до суду не звертався.

Тому апеляційну скаргу представника Банку належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни, яка діє в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 26 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 березня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний