Єдиний унікальний номер 741/1527/19
Провадження № 2/741/245/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 28 лютого 2020 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Качан О.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року членами даного колгоспного двору були ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина - ОСОБА_3 . Він (позивач), як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , але нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок.

ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, розгляд справи проводити без його участі.

У судове засідання представник Носівської міської ради Чернігівської області не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд проводить підготовче засідання у відсутності учасників справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідач визнав позов.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживали та були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи (а.с. 10; 12; 17).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

За таких обставин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належало по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_2 , як членам колишнього колгоспного двору.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за життя не зареєстрували у встановленому порядку право власності на належний їм житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

У судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_2 прийняла його дружина - ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом, 2 жовтня 1997 року на її ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з процентами, що підтверджується копією спадкової справи № 214/1997 до майна померлого ОСОБА_2 (а.с. 29).

Таким чином, ОСОБА_3 успадкувала після смерті ОСОБА_2 належну йому 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 8).

У судовому засіданні встановлено, що 25 грудня 1999 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 , а також все інше майно, яке їй належить і на що за законом вона матиме право на день смерті, заповіла ОСОБА_1 , що підтверджується копією відповідного заповіту (а.с. 11).

Таким чином, у силу ст. 534 ЦК УРСР ОСОБА_1 , як особа, визначена у заповіті, має право на спадкоємство після смерті ОСОБА_3 .

У судовому засідання встановлено, що ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , 9 жовтня 2001 року за його заявою Носівською районною державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 545/2001, що підтверджується обставинами, викладеними у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1150/02-31 від 15 липня 2019 року, та копією довідки виконавчого комітету Носівської міської ради № 663 від 3 травня 2019 року (а.с. 13).

Таким чином, ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_3 належний їй житловий будинок АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні встановлено, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належний ОСОБА_3 житловий будинок у зв`язку із відсутністю на нього правовстановлюючого документа, що підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1150/02-31 від 15 липня 2019 року (а.с. 21).

З матеріалів справи вбачається, що на житловий будинок АДРЕСА_2 виготовлена технічна документація (а.с. 18-20).

Проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню.

Ураховуючи те, що відповідач не вчинив жодних дій, які б порушували права позивача, судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 529, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 200, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 20,9 кв. м, з господарськими будівлями та спорудами у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судові витрати по сплаті судового збору покласти за рахунок позивача.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв