З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" травня 2020 р. Справа № 608/1738/19
Номер провадження2/608/81/2020
Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої судді Запорожець Л. М.
з участю секретаря с/з Фаштиковської М. І.
представника позивачки адвоката Каліннікова М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чорткові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 адвоката Каліннікова Максима Олександровича до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві вказала, що 14 липня 1990 року у Райвідділі ЗАГС м. Чорткова Тернопільської області було зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Сепії НОМЕР_2 від 14 липня 1990 року. Станом на день подачі даного позову в Чортківському районному суді Тернопільської області розглядається також справа про розірвання шлюбу між ними. Зазначає, що за час сумісного життя нею та відповідачем набуто спільне майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , тому вказане майно є спільним майном подружжя. Так, вищевказана квартира, із вбудованою автостоянкою була набута ними за спільні гроші під час шлюбу, а саме 20.08.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про право власності Серії НОМЕР_5 та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15761017 від 30.08.2007 року. Незважаючи на те, що в свідоцтві про право власності на нерухоме майно власником вказаний ОСОБА_2 , вищевказане нерухоме майно являється об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто власністю як її так і ОСОБА_2 . Так, згідно договору № 1/3 від 24 грудня 2003 року «Про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва» та договору №2 «На дольову участь у фінансуванні будівництва автостоянки» ними спільно було сплачено забудовнику МПП «Явір» кошти в розмірі 159 826,67 гривень, що підтверджується Довідкою № 106 від 11.12.2006 року. Фінансування будівництва квартири та автостоянки відбувалось за їхні спільні кошти, тому є спільним майном подружжя.
В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Калінніков М.О. позовні вимоги довірительки підтримує, просить задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів.
Судом встановлено, що 14 липня 1990 року у райвідділі ЗАГС м. Чортків Тернопільської області ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_1 . Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».
На момент подачі даного позову в Чортківському районному суді Тернопільської області розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами.
Згідно довідки № 106 від 11 грудня 206 року, виданої МПП «Явір» вбачається, що згідно договору № 1/3 від 24 грудня 2003 року «Про дольову участь у фінансуванні житлового будівництва» та договору №2 «На дольову участь у фінансуванні будівництва автостоянки» ОСОБА_2 сплачено 159 826, 67 гривень.
Згідно рішення № 614 від 15 серпня 2007 року виконавчого комітету Чортківської міської ради Тернопільської області вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 вирішено оформити за ОСОБА_2 та Чортківському ОКМБТІ доручено зареєструвати квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 з видачею свідоцтва про право власності.
Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_5 від 20 серпня 2008 року вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Даний факт також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №15761017 від 30.08.2007 року.
Тобто, як вбачається з вищенаведеного, квартира АДРЕСА_1 набута сторонами під час шлюбу, а тому вважається їхньою спільною сумісною власністю.
Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в судовому засіданні також підтвердили, що квартиру АДРЕСА_1 було куплено за спільні гроші, оскільки вони з 2000 року разом працювали за кордоном та збирали гроші на житло. Свідоцтво про право власності було оформлено на відповідача, оскільки саме він в той час прибув в Україну з закордону на нетривалий час. В даний час сторони продовжують працювати за межами України також.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Статтями ч.1 ст. 60, 63, ч.1 ст. 69, ч.1 ст.70 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Згідно ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Керуючись ст. 60, 61, 70, 72 Сімейного кодексу України, ст. ст. 368, 372 Цивільного кодексу України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст.ст. 5, 13, 76, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_4 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце реєстрації не встановлено) про поділ спільного майна подружжя - задоволити.
Визнати, що квартира
об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
АДРЕСА_1 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки вказаної квартири та 1/2 частки вбудованої автостоянки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги апеляційному суду Тернопільської області через Чортківський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне заочне рішення суду виготовлено 26 травня 2020 року.

Суддя:/підпис/

Копія вірна

Оригінал заочного рішення знаходиться в матеріалах справи № 608/1738/19.

Заочне рішення набрало законної сили " " _________________ року.

Суддя: Л. М. Запорожець

Копію заочного рішення видано " " ________________ року.

Секретар: