Ухвала

22 травня 2020року

м. Київ

справа № 759/18473/17-ц

провадження № 61-46161св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»,

третя особа - Регіональне виробниче управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Ящук Т. І., Немировської О. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України»), третя особа - Регіональне виробниче управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» (далі - РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України»), про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року визнано незаконним та скасовано наказ РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 02 грудня 2016 року № 252к про переміщення, звільнення позивача та поновлено його на посаді начальника автомобільної газонаповнювальної компресорної станції № 2 м. Вінниця РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» з 15 грудня 2016 року, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 14 грудня 2016 року по 26 вересня 2017 року у розмірі 75 095,47 грн, без врахування відповідних податків й інших обов`язкових платежів. Проте рішеннями судів не охоплено період стягнення середньої заробітної плати з 26 вересня по 27 листопада 2017 року в розмірі 16 513,14 грн.

Посилаючись на викладене, позивач, з урахуванням уточнених вимог, просив стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період із 26 вересня по 27 листопада 2017 року в розмірі 16 513,14 грн та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 постанова Апеляційного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року не оскаржувалась, вимоги позову щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 26 вересня по 27 листопада 2017 року в розмірі 16 513,14 грн, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вказаний період увійшов у розрахунок сум середнього заробітку, що сплачений відповідачем позивачу. 27 листопада 2017 року наказом РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» № 323-к скасовано наказ по особовому складу від 02 грудня 2016 року № 252к про переміщення ОСОБА_1 на посаду начальника АГНКС № 1 м. Вінниця, від 14 грудня 2015 року № 262к про звільнення, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника АГНКС № 2 м. Вінниця РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» із 15 грудня 2016 р., зобов`язано виплатити ОСОБА_1 середній заробіток відповідно до статті 367 ЦПК України в межах заробітної плати за 1 місяць. Позивачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 53 772,01 грн, нараховано єдиний внесок 22 % на середній заробіток в розмірі 14 695,46 грн, податок із доходів фізичних осіб у розмірі 12 023,56 грн, військовий збір 1 001,96 грн, проведено повний розрахунок на дату звільнення - 5 759,57 грн, податок із доходів фізичних осіб - 1 287,86 грн, військовий збір за повний розрахунок - 107,32 грн, виплачено середній заробіток за один місяць - 6 679,85 грн, податок із доходів фізичних осіб - 1 493,62 грн, військовий збір із середнього заробітку за один місяць 124,47 грн, нарахування єдиного внеску 22 % на середній заробіток за один місяць - 1 825,54 грн. Наказом РВУ «Київавтогаз» ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 11 грудня 2017 року № 344к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника АГНКС за угодою сторін пункт 1 статті 36 КЗпП України. Оскільки судом встановлено, що відповідачем перераховані усі належні позивачу суми, а будь-яких порушень прав позивача судом не встановлено, то вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди не знайшли в судовому засіданні свого правового обґрунтування та доведення, оскільки останнім жодним доказом всупереч статті 81 ЦПК України, не підтверджено завдання моральних страждань.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано та ухвалено нове рішення про стягнення з ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період із 27 вересня по 27 листопада 2017 року у розмірі 16 513,14 грн із утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що зі змісту мотивувальної частини постанови Апеляційного суду міста Києва, колегія суддів не погодилась із розрахунком середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та її розміром, тому середньоденний заробіток розраховано апеляційним судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 та визначено у розмірі 393,17 грн. Загальна кількість робочих днів за період вимушеного прогулу визначена в кількості 191 день, а період вимушеного прогулу - з 14 грудня 2016 року по 26 вересня 2017 року, в межах позовних вимог. Таким чином сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу розрахована апеляційним судом у розмірі 75 095,47 грн без врахування відповідних податків та обов`язкових платежів, за вказаний період, по 26 вересня 2017 року включно, відповідно до заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, законними і обґрунтованими є позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період, що не був охоплений попереднім судовим рішенням, оскільки зазначений період не був предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій. Доводи представника відповідача про те, що дні 26 вересня 2017 року та 27 листопада 2017 року увійшли до розрахунків, є обґрунтованими, оскільки 26 вересня 2017 року включено до розрахунку на підставі рішення суду, а 27 листопада 2017 року - при проведенні повного розрахунку на дату звільнення, адже 11 грудня 2017 року наказом РВУ «Київавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 11 грудня 2017 року № 344к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника АГНКС за угодою сторін пункт 1 статті 36 КЗпП України. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із незаконним звільненням, були предметом судового розгляду про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди, та рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2017 року у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено, і позивачем рішення суду у вказаній частині не оскаржувалось. Посилання позивача про заподіяння йому моральної шкоди у зв`язку з несвоєчасною виплатою сум середнього заробітку, присуджених за рішенням суду, є необґрунтованими, оскільки зазначені обставини спростовуються матеріалами справи.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду Олійник А. С. від 26 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

09 листопада 2018 року справа надійшла до суду касаційної інстанції.

Рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», вирішено здійснити перерозподіл справ, у яких касаційні скарги подані до Верховного Суду у 2017-2018 роках.

На підставі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Ступак О. В.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги

У жовтні 2018 року ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та залишити в цій частині рішення суду першої інстанції в силі, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що виконуючи судові рішення, відповідачем повністю виконані зобов`язання перед позивачем щодо поновлення його на роботі та виплати на його користь всіх присуджених сум за період, що вказаний у судових рішеннях. Положення статті 235 КЗпП України передбачають виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу у визначених цією статтею випадках, перелік яких є вичерпним.

Позиція Верховного Суду

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у 2018 році, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

Отримавши матеріали цивільної справи, під час підготовки справи до касаційного розгляду суддею-доповідачем виявлено, що провадження за касаційною скаргою відкрито помилково, оскільки її подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» передбачено, що у 2018 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2018 року (на час подання касаційної скарги) - 1 762, 00 грн.

Ціна позову у цій справі щодо стягнення грошових коштів становить 16 513,14 грн, яка станом на 01 січня 2018 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762, 00 грн х 100 = 176 200, 00 грн).

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Верховним Судом враховано, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалене після набрання чинності Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», тобто після 15 грудня 2017 року.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, яким, за загальним правилом, виключається можливість перегляду ухвалених у ній судових рішень судом касаційної інстанції.

ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» у касаційній скарзі зазначило, що судове рішення може бути оскаржене у касаційному порядку, оскільки справа має виняткове значення для заявника, так як позивач є одним із лідерів на ринку торгівлі стисненим природним газом, маючи найбільшу мережу автомобільних газонаповнювальних компресорних станцій на території України. Оскаржуване рішення негативно впливає на мікроклімат всередині підприємства та на його імідж: серед працівників, тим самим збільшуючи передумови до «плинності кадрів».

Таким чином касаційна скарга не містить належного обґрунтування існування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі могло бути визнане таким, що підлягає касаційному оскарженню. Під час відкриття касаційного провадження судом також не встановлено наявність зазначених винятків.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 761/10509/17, провадження № 14-53цс19, сформулювала правову позицію, згідно з якою, якщо касаційна скарга прийнята до провадження суду касаційної інстанції помилково, тому у зв`язку з цим касаційне провадження у справі належить закрити. Наведена правова позиція підлягає застосуванню судом до процесуальних правовідносин, що виникли під час розгляду цієї касаційної скарги.

З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом помилково відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ДП Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України»на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, касаційне провадження необхідно закрити.

Верховний Суд наголошує на тому, що під час вирішення питання про закриття касаційного провадження у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність підстав чи відсутність таких підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд додатково роз`яснює заявнику, відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», право на подання заяви про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» на постанову Апеляційного суду міста Києва від 20 вересня 2018 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - Регіональне виробниче управління «Київавтогаз» Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко