Справа № 577/5706/18
Провадження № 2/577/15/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" травня 2020 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого-судді Гетьмана В.В.,

при секретарі Лиховоз Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави України в особі Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській області, третя особа Конотопське обєднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить стягнути з Державного бюджету України 10850,16 грн. майнової шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним. Вимоги обгрунтовує тим, що з 20.10.2001 р. перебуває на обліку в Конотопському об`єднаному УПФ України та отримує пенсію відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 р. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України УПФ України в м. Конотопі та Конотопському р-ні Сумської обл., як податковий агент, щомісячно за період з лютого 2015 р. по грудень 2016 р. включно утримував з його грошового утримання податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1,5% від загальної суми нарахованої пенсії. Всього за вищевказаний період часу було стягнуто обов`язкових платежів на загальну суму 10850,16 грн. Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 р. № 1-р/2018 визнано положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України (справа про оподаткування пенсій і щомісячного довічного грошового утримання) таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Вважає, що внаслідок прийняття ВР України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання йому було завдано майнової шкоди у розмірі утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з лютого 2015 р. по грудень 2016 р. включно - 10850,16 грн., що і змусило звернутися до суду.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений.

Представник відповідача Держави України в особі Конотопського УДКС України в Сумській обл. в судове засідання не з`явився, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти вимог позову заперечують, просять відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи Конотопське обєднане УПФ України в Сумській обл. в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Внаслідок прийняття ЗУ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 р. № 1166-VII п. 164.2 ст. 164 Кодексу доповнено новим підпунктом 164.2.19, відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав.

Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2018 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст. 164 ПК України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Встановлено судом, що ОСОБА_1 з 20.10.2001 р. перебуває на облікув Конотопському об`єднаному УПФ України та отримує пенсію відповідно до ст. 50-1 ЗУ Про прокуратуру від 05.11.1991 р. та просить стягнути з Держави України в особі Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській обл. майнової шкоди у сумі 10850,16 грн, завданої йому внаслідок прийняття ВР України неконституційного закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання прокурора у відставці останньому завдало майнової шкоди у вигляді утриманого податку з доходів фізичних осіб, посилаючись на положення ст. 1175 ЦК України (а.с.7-10).

Ст. 152 Конституції України встановлено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України. Закони та інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Згідно ст. 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч. 1 ст. 18 ЗУ від 02.06.2016 р. № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

За змістом ст. 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання позову до суду) як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічна норма закріплена у ч. 1 ст. 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій).

Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Згідно із ч. 1 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом; п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Одним із критеріїв розмежування справ цивільної й адміністративної юрисдикції є суб`єктний критерій.

За змістом п. 2 ч. 2 ст. 17 КАС України (у редакції, чинній на час звернення до суду з цим позовом) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Аналогічні положення закріплені у п. 2 ч. 1 ст. 19 КАС України (у редакції від 03.10. 2017 р.).

У п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України у редакції, що діяла до 15.12.2017 р., закріплено, що публічною службою є діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Аналогічні положення містяться у п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України у редакції від 03.10.2017 р.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України (у редакції від 03.10.2017 р.) публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

У справі, що розглядається, таким спеціальним нормативно-правовим актом є Закон № 1789-XII "Про прокуратуру, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин.

Питання матеріального і соціально-побутового забезпечення прокурорів регулювалося вищевказаним законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що спір виник після звільнення публічного службовця з посади, однак пов`язаний з вирішенням питань, які стосуються його діяльності на публічній службі, такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що спірні правовідносини фактично виникли після припинення публічної служби.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у подібних правовідносинах Великої Палати ВС у постанові від 14.11.2018 р. у справі № 757/70264/17-ц (провадження № 14-360цс18), у постанові від 05.06.2019 р. у справі № 686/23445/17 (провадження № 14-162 цс19) та у постанові від 05.09.2019 р. у справі №686/6775/18 (провадження №61-42631 сво18), яка також стосується стягнення збитків з держави на користь судді у відставці у зв`язку із прийняттям неконституційного акту.

Згідно ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чино, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській обл., третя особа Конотопське обєднане УПФ України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності слід закрити.

Керуючись ст.ст. 1166, 1175 ЦК Ураїни, Постановами Великої Палати ВС від 14.11.2018 р. у справі № 757/70264/17-ц, від 05.06.2019 р. у справі № 686/23445/17 та у постанові від 05.09.2019 р. у справі №686/6775/18, ст .ст. 1, 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській області, третя особа Конотопське обєднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності, - закрити.

Повідомити ОСОБА_1 про те, що справа підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , і/н: НОМЕР_1 .

Відповідач Держава України в особі Конотопського управління Державної казначейської служби України в Сумській області, юридична адреса м. Конотоп вул. Бр.Лузанів, 48.

Третя особа Конотопське обєднане управління Пенсійного фонду України в Сумській області, юридична адреса м. Конотоп вул. Депутатська, 2

Повне рішення суду складено 28 травня 2020 року.

СуддяВ. В. Гетьман