Справа № 438/1283/19
Номер провадження 2/438/105/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі у порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 , вказуючи, що 29.10.2005 між ними було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області. У них є син ОСОБА_3 , 2006 р.н., який проживає з позивачкою. Спільне життя у сторін не склалося. У них виявилися різні погляди на життя та сімейні відносини, через що між ними постійно виникали конфліктні ситуації, стосунки між ними напружені, що призвело до остаточного охолодження їхніх почуттів, вони втратили взаємоповагу та любов. На цей час спільного господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують, примирення між ними не можливе. Спору про поділ майна, що є їхньою сумісною власністю, між ними немає. Після розірвання шлюбу бажає залишити своє прізвище « ОСОБА_1 ». Після розірвання шлюбу їхній син буде проживати разом з позивачкою.

Ухвалою судді від 06.11.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження, визначено дату підготовчого засідання.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив від 19.11.2019 на позовну заяву, у якому просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Зазначив, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, про те, що сімейне життя між ними не склалося, не відповідають дійсності, тому що вони з позивачкою проживають спільно більше 14 років, ведуть спільний побут, спільно виховують сина ОСОБА_3 . Для забезпечення нормального рівня життя відповідач протягом всіх цих років вживає всіх можливих заходів для заробітку нормальної суми коштів, перебуваючи у відрядженнях далеко від дому, та більшість зароблених коштів спрямовує на покращення добробуту в сім`ї. Коли він не перебуває на роботі, - завжди приділяє час їхній сім`ї, бере участь у вихованні сина та спільно проводять вільний час. Крім того, між ними не було згоди щодо того, що син буде проживати з позивачкою. Вони з дружиною не обговорювали зазначеного питання, оскільки у відповідача не виникало думок про розлучення. Відповідач хоче, щоб дитина росла в повноцінній сім`ї. До теперішнього часу вони проживали разом. Розірвання шлюбу суперечить інтересам сторін і дитини. Позов заявлено позивачкою внаслідок побутових суперечок, що останнім часом виникали між ними на підставі тривалих відряджень відповідача та побутових обставин. Обставини, які б перешкоджали їхньому спільному проживанню, відсутні.

Ухвалою підготовчого засідання від 23 січня 2020 року було частково задоволено клопотання відповідача та надано подружжю строк на примирення тривалістю один місяць.

Ухвалою підготовчого засідання від 14 квітня 2020 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті на 19 травня 2020 року.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, дала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Крім цього, позивач додатково пояснила, що з жовтня 2019 року вони з відповідачем проживають окремо, 2-3 роки не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть. У наданий судом строк для примирення вони не помирилися.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у матеріалах справи міститься його заява, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі, заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з підстав, викладених у відзиві, просить відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, шлюб між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 29.10.2005 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис №206, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим повторно 30.10.2019. Подружжя має сина ОСОБА_3 , 2006 р.н.

Суд встановив, що з жовтня 2019 року сторони проживають окремо, протягом 2-3 років не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Причиною розпаду сім`ї стало те, що у них виявилися різні погляди на життя та сімейні відносини, через що між ними постійно виникали конфліктні ситуації, стосунки між ними були напружені, що призвело до остаточного охолодження їхніх почуттів, втрати взаємоповаги та любові. Факт проживання сторін за різними адресами стверджується також заявою відповідача, поданою до суду, в якій ОСОБА_2 вказав іншу адресу свого проживання.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.3 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

За змістом ч.4 ст.56 СК України примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В оцінці доводів сторін суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом у постанові від 15 травня 2019 року в справі № 347/1988/17, провадження № 61-48116 св 18 (ЄДРСРУ № 81908511), в якому зазначено таке.

Статтею 1 Сімейного кодексу передбачено побудову сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, а також взаємодопомоги і підтримки. Рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї закріплена статтею 7 цього Кодексу, а також статтею 24 СК України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

При цьому, добровільність як засада шлюбу спостерігається, починаючи із закріплення права осіб на укладення шлюбу, перебування у ньому і закінчуючи правом на його вільне розірвання та припинення шлюбних відносин за бажанням будь-кого із подружжя.

Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя, що в контексті даної справи означає надання можливості подружжю на вільний вибір способу побудови своїх відносин у зареєстрованому шлюбі або іншим шляхом. Ніхто не може бути примушений до шлюбу або до особистих стосунків поза його волею. При цьому колишнє подружжя не позбавляється можливості налагодити свої стосунки й після розлучення шляхом укладення нового шлюбу або іншим шляхом.

Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно з ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року в справі № 761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що тлумачення ст. 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Ухвалою підготовчого засідання від 23 січня 2020 року за клопотанням відповідача сторонам надавався термін на примирення з метою збереження сім`ї. Однак це не призвело до позитивного результату, так як відповідач не надав суду доказів щодо вжитих ним заходів для збереження сім`ї, а позивач ОСОБА_1 не бажає надалі підтримувати сімейні відносини з відповідачем, на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу.

З урахуванням встановлених у справі обставин, зокрема, проживання сторін окремо протягом тривалого часу, не підтримання ними сімейних стосунків, існування шлюбу лише формально, а також те, що протягом наданого судом строку примирення між сторонами не відбулося, суд дійшов висновку, що сім`я сторін розпалася остаточно, і її збереження за таких обставин суперечило б інтересам позивача.

Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне на підставі ст.113 Сімейного кодексу України з`ясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. Позивач заявила клопотання про залишення їй прізвища, яке вона отримала після реєстрації шлюбу.

При зверненні до суду із вказаним позовом позивачем було оплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. У відповідності до ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені, - з відповідача підлягає стягненню в користь позивача сума оплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст.112, 113 СК України, ст.ст.13, 19, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції Львівської області 29 жовтня 2005 року, про що зроблено відповідний актовий запис №206.

Позивачу ОСОБА_1 залишити прізвище, яке вона отримала після реєстрації шлюбу, який розірваний - ОСОБА_1 .

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в дохід держави судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину, відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повний текст рішення складено 25 травня 2020 року.

Головуючий: суддя А.Т.Слиш