Провадження № 2-з/521/104/20
У Х В А Л А

07 травня 2020 року

Суддя Малиновського районного суду м.Одеси Мурзенко М.В., розглянувши заяву представника Одеської міської ради Микитин М.В. про забезпечення позову по справі цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні судді Малиновського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автомобіліст-Одеса», Юридичного департаменту Одеської міської ради в особі управління державної реєстрації про визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення земельної ділянки.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2019 року було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду у підготовчому судовому засіданні на 09.12.2019 р.

06 травня 2020 року представником позивача було подана заява про забезпечення позову, в якій позивач просить суд вжити заходи забезпеченням позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, загальною площею 6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Одеської міської ради, площею 0,1864 га шляхом знесення самочинно побудованого нежитлового приміщення площею 6 кв.м. та металевих навісів орієнтовною площею 150-200 кв.м. Підставою для звернення Одеської міської ради до суду за захистом свої прав та інтересом стало порушення прав на земельну ділянку комунальної власності за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із протиправним оформленням ОСОБА_1 та в подальшому ТОВ «Автомобіліст-Одеса» права власності на будівлю охорони (приміщення 101), загальною площею 6 кв.м. та встановлення металевих навісів. Як вказує представник заявника, земельна ділянка за вищевказаною адресою використовується за відсутності документів, оформлення яких є необхідним для землекористування, а тому наявність на землях комунальної власності по суті самочинно збудованого об`єкта унеможливлює здійснення володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси земельною ділянкою, яка знаходиться під відповідним об`єктом.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно протоколу передачі судова справа № 520/17462/19 провадження № 2-з/521/104/20 була передана на розгляд судді Мурзенко М.В. 06.05.2020 року.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, проаналізувавши матеріали справи, встановив наступні обставини:

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Сторони в судове засідання не викликались.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч.ч. 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому, відповідно до вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи за ним рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду зазначеної справи є визнання недійсним та скасування свідоцтв, скасування записів про державну реєстрацію права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення, суд вважає, що вимога заявника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно не підлягає задоволенню, оскільки такий вид забезпечення не є співмірним із заявленими вимогами, оскільки позбавляє сторону здійснювати всі правомочності власника.

Водночас суд доходить висновку про обґрунтованість заяви в частині вимог щодо обмеження можливості відчуження вказаного нежитлового приміщення до вирішення по суті спору, оскільки таке відчуження зробить неефективним захист прав заявника в обраний нею спосіб, у разі задоволення позову.

Враховуючи характер спірних відносин, суд вважає за необхідне частково задовольнити заяву, обмеживши на період до вирішення спору по суті можливість розпорядження спірним нежитловим приміщенням шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, загальною площею 6 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 .

Суд звертає увагу, що забезпечення позову направлено на охорону матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, і не є обмеженням права власності особи в повній мірі та носить тимчасовий характер.

Враховуючи, що з наданих суду відомостей не вбачається, що вжиття заходів забезпечення позову в обраний судом спосіб може спричинити збитки відповідачу по справі, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст.ст. 149-154, 259, 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника Одеської міської ради про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомого майна, загальною площею 6 кв.м який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення учаснику справи копії ухвали.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Головуючий: