КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2020 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/24707/18

Апеляційне провадження 22-ц/824/5496/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

сторони

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Житло-сервіс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Кушнір С.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

у вересні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінська компанія «Житло-сервіс» (надалі ТОВ «УК «Житло-сервіс») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 6 091,33 грн за період з 01.02.2017 по 31.07.2018, яка складається із заборгованості по договору «Про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території» від 07.02.2017 у сумі 3 728,36 грн та із заборгованості по договору «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення» від 10.03.2017 у сумі 2 362,97 грн, три відсотки річних в сумі 269,35 грн та інфляційне відшкодування у сумі 221,55 грн.

В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що ТОВ «УК «Житло-сервіс» з 09.12.2016 здійснює обслуговування та експлуатацію збудованого із залученням коштів фізичних та юридичних осіб житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення за адресою АДРЕСА_1 , переданого відповідно до наказу ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 19.05.2016 № 00031/0/8-16 за актом приймання-передачі без номера 10.06.2016.

Відповідач є власником квартири № 22 у цьому будинку . Квартира має загальну площу 64,3 кв м та складається з двох кімнат.

Між сторонами 07.02.2017 укладено договір «Про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території» та 10.03.2017 - договір «Про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення».

Відповідач не в повній мірі виконує умови договорів щодо оплати за надані послуги. За період з 01.02.2017 по 31.07.2018 за відповідачем утворилась заборгованість за надання житлово-комунальних послуг у сумі 6 091,33 грн, з яких: заборгованість за утримання будинку - 3 728,36 грн, заборгованість за опалення - 2 362,97 грн.

Оскільки відповідач має заборгованість, він також має сплатити три відсотки річних за весь час прострочення та інфляційне відшкодування, що складає відповідно 269,35 грн та 221,55 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.01.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «УК «Житло - сервіс» заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції за час прострочення та 3 % річних у сумі 6 446, 42 грн та судовий збір у сумі 1762 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, вважає, що вимоги позивача й обставини, на яких вони ґрунтуються не відповідають дійсності, а розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги не можна вважати законним і правильним, оскільки він вчинений з урахуванням оплати за послуги, які позивачем фактично не надавались. Також неправильний розрахунок кількості теплової енергії, оскільки загальна кількість тепла має визначатися за загально - будинковим приладом обліку спожитої теплової енергії. Позивачем порушено умови договору утримання в частині неналежного надання житлово-комунальних послуг, незабезпечення йому вільного проходу через вхідні двері будинку до своєї квартири, встановленням у лютому 2017 року електромагнітних замків на вхідних дверях будинку. Суд не звернув уваги на те, що позивач направляв йому у травні та червні 2018 року попередження про те, що він буде обмежений у наданні послуг, тим самим підтвердивши припинення надання послуг з травня 2018 року, проте продовжував нараховувати плату за ці послуги. Позивач також не підтвердив надання послуг консьєржів у будинку. ОСББ створене у серпні 2018 року, а тому саме позивач встановивши замки обмежив його у праві користуватися своєю власністю. Зазначає, що він також не має боргу по оплаті за опалення, оскільки до березня 2017 року (до встановлення лічильника) квартира не опалювалася. 07.02.2017 він отримав паспорт на лічильник електроенергії, а не теплоенергії. У матеріалах справи відсутні докази, на які послався суд у рішенні. Будинок не має газової дахової котельні, як про те зазначив суд. Будинок не має загально - будинкового приладу обліку теплової енергії та не всі квартири в будинку обладнані лічильниками тепла, а тому позивачем визначено кількісні показники з порушенням Методики. Вважає, що суд безпідставно відмовив у його клопотанні про проведення розгляду справи у загальному порядку та порушив принцип змагальності, прийнявши від позивача додаткові пояснення та докази. Крім того, задовольнивши позов частково суд стягнув з нього судовий збір у повному розмірі.

У відзиві представник ТОВ «УК «Житло-сервіс» Титаренко О .Є . просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що незважаючи на направлення відповідачу попередження про можливе обмеження у наданні житлово - комунальних послуг через наявність заборгованості, такі послуги надавалися у повному обсязі та будь - яких претензій щодо якості таких послуг від апелянта не надходило. Обов`язок оплачувати послуги та перелік таких послуг визначено договором. Даним договором не передбачена послуга встановлення електромагнітного замка на вхідних дверях будинку, його обслуговування, виготовлення ключів, утримання консьєржів. Мешканці будинку у 2017 році задля запобігання крадіжкам обладнали вхідні двері будинку електромагнітним замком та самостійно найняли консьєржів. Відповідач міг вільно отримати ключ від такого замка або користуватися кнопкою виклику консьєржа для відкриття дверей, а тому його твердження про те, що позивач чинив йому перешкоди у користуванні квартирою не відповідають дійсності. Право власності на квартиру апелянт оформив 06.10.2016, проте не виконав своєчасно свій обов`язок щодо укладення договорів на утримання будинку та опалення. Квартирні теплові лічильники розміщені на внутрішньо-квартирній системі опалення та є власністю власників квартир. Кожен власник, у тому числі і відповідач приймав їх від будівельників. Позивачем такі лічильники не встановлювалися та від забудовника не приймалися, а тому він не відповідає за утримання внутрішньо-квартирної мережі апелянта. Нарахування за послуги щодо надання теплової енергії проведено відповідно до вимог закону та договору, у лютому 2017 року апелянту нараховано плату за послуги опалення з 01.02.2017 по 08.02.2017 за квадратними метрами без виділення опалення місць загального користування (МЗК), а з 09.02.2017 - лише за опалення МЗК при показниках квартирного лічильника рівного нулю. Від забудовника було прийнято два будинки, як єдиний будівельний комплекс зі спільним обладнанням газової котельні, тому не має значення у якому саме з будинків знаходиться дахова газова котельня. Газовий комерційний вузол обліку теплової енергії встановлений відповідно до будівельних норм і правил. Не підключення радіаторного опалення сходових клітин не є порушенням умов договору та неопалювані площі сходових клітин не увійшли в опалювальну площу будинку. У наданій апелянтом до суду заяві від 18.04.2018 нема посилання на договір, а сама заява написана після закінчення опалювального сезону. Вважає надані ними розрахунки правильними. Також зазначає на відсутність порушень судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Управлінська компанія «Житло - сервіс» здійснює з 09.12.2016 обслуговування та експлуатацію збудованого із залученням коштів фізичних та юридичних осіб житлового будинку з об`єктами соціально-культурного призначення за адресою АДРЕСА_1 , переданого відповідно до наказу ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» від 19.05.2016 № 00031/0/8-16 за актом приймання-передачі від 10.06.2016.

ТОВ «Управлінська компанія «Житло - сервіс» є управителем у майновому комплексі за адресою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4

07.02.2017 між ТОВ «УК «Житло - сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Відповідно до п. 1 предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території у житловому будинку АДРЕСА_1 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний оплачувати послуги в строк, який визначений пунктом 6 договору та згідно з яким розрахунковим періодом є календарний місяць, а платежі вносяться відповідачем на поточний рахунок позивача не пізніше 15-го числа місяця, що настає за розрахунковим (п.п. 1 п. 12 договору).

10.03.2017 між ТОВ «УК «Житло - сервіс» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, відповідно до п. 1 якого, виконавець надає споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення - в опалювальний період, постачання гарячої води і водовідведення - протягом року, а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати повну вартість за надані послуги у строки і на умовах, передбачених цим договором.

За умовами цього договору відповідач зобов`язаний оплачувати послуги в строк, який визначений пунктами 9 та 11 договору, згідно з якими розрахунковим періодом є календарний місяць, а кінцева оплата відповідачем за опалення проводиться до 20 числа місяця, наступного за місяцем, в якому спожиті послуги в опалювальний період за квитанцією, що включає вартість: центрального опалення - згідно фактичних показників індивідуального лічильника; частки споживача за опалення місць загального користування - згідно окремого лічильника теплової енергії для опалення місць загального користування або за його відсутності, згідно розрахунку за Методикою із застосуванням формул, передбачених в додатку № 1 до цього договору; та розмір здійсненого в попередньому місяці авансового платежу та розмір авансового платежу на наступний місяць. Платежі за цим договором вносяться відповідачем на поточний рахунок позивача (п. 13 договору).

Для забезпечення надання послуг з утримання будинку позивачем укладено договір з ПАТ «Київводоканал» від 21.09.2016 № 16213/9-09, з ПАТ «Київенерго» «Про постачання електричної енергії» від 03.06.2016 № 63272 з додатковою угодою від 29.11.2016, укладено договір «Про надання послуг із вивезення, розміщення та знешкодження твердих побутових відходів (ТПВ) від 04.01.2016 № 046/16 із наступними змінами, договір «Про виконання робіт з технічного обслуговування обладнання» від 28.11.2016 № 2016-11-24, договір від 15.12.2016 № 38/12-16 «На виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів», договір від 03.04.2017 № 09-277 на дератизацію. Позивачем також надано акти виконаних робіт за цими договорами.

Відповідно до п. 4 договору про утримання у разі зміни тарифу сторони, для виконання умов цього договору, керуються тарифами на послуги з моменту введення в дію органом місцевого самоврядування нового тарифу. Доведення до споживачів інформації про тариф чи його зміну виконавець здійснює відповідно до «Порядку доведення до споживачів інформації про перелік житлово-комунальних послуг, структуру цін/тарифів, зміну цін/тарифів з обґрунтуванням її необхідності та про врахування відповідної позиції територіальних громад», затвердженого наказом Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 30.07.2012 № 390 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1380/21692 від 16.08.2012 (надалі-Порядок інформування), сповіщає споживача не пізніше ніж за 15 днів до введення нового розміру тарифу у дію, а за необхідності з посиланням на рішення відповідних органів. Про дату зміни тарифу виконавець сповіщає споживача платіжним документом (квитанцією) та (або) шляхом розміщення відповідного оголошення на будинку».

Відповідно до акта, складеного за участю мешканців будинку від 09.08.2017 та копії оголошення в газеті «Хрещатик» № 85 (4998) від 09.08.2017 про зміну тарифу споживачі, у тому числі і відповідач, повідомлені у визначеному порядку.

Тариф для мешканців будинку становить 6,28 грн за 1 кв м загальної площі квартири, як після сплати за послуги після 20 числа місяця наступного за розрахунковим.

Тарифи також зазначені у квитанціях, які надавалися відповідачу для оплати.

Відповідно до розрахунку заборгованості та довідки № 1975 від 17.09.2018 заборгованість відповідача перед позивачем за надання житлово-комунальних послуг по договору про утримання та по договору про опалення за період з 01.02.2017 по 31.07.2018 складає 6 091,33 грн, з яких: заборгованість за утримання будинку - 3 728,36 грн; за опалення - 2 362,97 грн.

У наданому розрахунку зазначено помісячне нарахування та розмір з датою здійсненої відповідачем оплати. Відповідно до цього розрахунку вбачається відповідач не в повному обсязі та не систематично проводив оплату по договору про утримання, зокрема з листопада 2017 по березень 2018 сплачував лише по 10 грн, а з квітня 2018 року припинив проводити оплати.

Судом також встановлено, що будинок за актом приймання-передачі від забудовника приймався, як введений в експлуатацію будинок № 1 ( 1 черги будівництва) з об`єктами соціально-культурного призначення по АДРЕСА_6 (3 черга - нежитлові приміщення житлових будинків № 1, 2), а друга черга будівництва - це будинок № 2 . В подальшому, будинку АДРЕСА_9

АДРЕСА_10 документація щодо котельні також має адресу АДРЕСА_6 - Г, як будівельного комплексу зі спільним обладнанням газової котельні.

Для забезпечення котельні паливом позивач уклав, передбачені нормативно-правовими актами стосовно газопостачання договори: «Постачання природного газу» від 28.12.2016 №1914/1617-ТЕ-41; «Постачання природного газу» від 20.09.2017 № 2159/1718-ТЕ-41; публічний договір «Про розподіл природного газу» № 262215; «На транспортування природного газу магістральними трубопроводами» від 20.01.2017 № НОМЕР_1 ; «На технічне обслуговування об`єктів газопостачання» від 06.10.2016 № Т-1387/09-08, від 30.12.2016 №Т-1387/12-08 та від 02.01.2018 № Т-1387/12-08; «На технічне обслуговування» від 01.09.2016 № 2699-ТО; «На технічне обслуговування» від 04.01.2018 № 3191-ТО. За укладеними позивачем договорами з ПАТ «Київенерго та ПАТ «АК Київводоканал» котельня забезпечувалась електроенергію та питною водою. За цими договорами позивач є колективним споживачем в інтересах співвласників будинку, в тому числі відповідача, та розраховується за цими договорами, а відповідач, як і інші співвласники мають встановлений законодавством обов`язок розраховуватись за спожиті послуги з колективним споживачем у відповідності з умовами укладених індивідуальних договорів на надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 3.4. договору «Постачання природного газу» від 28.12.2016 № 1914/1617- ТЕ-41 та пунктом 3.7. договору «Постачання природного газу» від 20.09.2017 № 2159/1718-ТЕ-41 визначено, що приймання передача природного газу, переданого постачальником споживачеві (позивачу) у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі. Обсяг використання природного газу споживачем встановлюється на підставі показників комерційного вузла обліку.

Абзацами 1, 2 розділу «Відповідальність сторін» та абзацом 2 підпункту 1 пункту 22 договору про опалення межа відповідальності між позивачем та відповідачем за утримання внутрішньобудинкових мереж та внутрішньо-квартирних мереж центрального опалення та точка розподілу, в якій здійснюється передача послуги централізованого опалення відповідачу знаходиться на відгалужені від трійника (врізки) внутрішньобудинкової системи опалення, які за проектом на будинок знаходиться в коридорі, а не в квартирі відповідача. Квартирний лічильник теплової енергії знаходиться після відгалуження стояка в коридорі та після встановленої, після відгалуження запірної арматури, яка разом з квартирним лічильником тепла відносяться до внутрішньо-квартирної мережі. Позивач не відповідає за утримання внутрішньо-квартирної мережі, яка є власністю відповідача.

Під час запуску тепла від дахової котельні у внутрішньобудинкову систему теплопостачання для квартир та зняття у грудні 2016 року показників квартирних лічильників теплової енергії, зняття яких проводилось самостійно позивачем у відповідності до абзацу 6 пункту 11 договору про опалення, було виявлено, що встановлені підрядником забудовника квартирні лічильники теплової енергії, у тому числі і квартирний лічильник теплової енергії відповідача, не фіксують кількість теплоносія, що через них проходить, що дало підставу вважати лічильники не справними.

Підпунктом 6 пункту 18 договору про опалення визначено, що у разі виникнення сумнівів щодо правильності показань квартирних засобів обліку теплової енергії позивач має право звернутися до акредитованої лабораторії для проведення експертизи їх технічного стану та метрологічної повірки.

Оскільки, квартирні лічильники встановлювались підрядником забудовника та на них розповсюджувалась гарантія, позивач звернувся у грудні 2016 року до забудовника провести перевірку лічильників тепла та в разі необхідності, провести їх заміну.

Актом на лічильники тепла від 11.01.2017 № 01/11/01/17 постачальник лічильників встановив, що лічильники постачались згідно вимог монтажної організації та знаходяться в робочому стані, але, монтаж лічильника не відповідає технічним вимогам технічного виконання лічильника, тому реєстрація накопичення теплової енергії не можлива.

Відповідно до абзацу 2 пункту 12 договору про опалення та пунктів 12 та 21 Правил надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 з моменту виявлення поломки лічильника позивач проводив нарахування та розподіл теплової енергії за фактичним споживанням теплової енергії за показаннями загально будинкового комерційного обліку за даний період, виходячи з розрахунку на 1 кв м загальної опалювальної площі квартири.

Дата припинення нарахування відповідачу опалення за квадратними метрами та застосування показників квартирного лічильника тепла є 07.02.2017, про яку позивача повідомила монтажна організація, що здійснювала їх переустановлення. Дата зазначена в пунктах 4 та 5 розрахунку кількості теплової енергії спожитої на опалення квартири відповідача за лютий 2017 року, на підставі наданої монтажною організацією забудовника даних про дату переустановлення квартирного лічильника відповідача.

У зв`язку з тим, що за висновками в акті на лічильники тепла від 11.01.2017 № 01/11/01/17 лічильники не могли правильно відображати накопичення теплової енергії, що пройшли через квартирний лічильник тепла, будь-які значення на лічильнику на цю дату позивачем приймались, як нульові, і ці значення для нарахувань за попередній період не приймались, що підтверджено в пунктах 4 та 5 помісячних розрахунків теплової енергії спожитої на опалення квартири відповідача за грудень 2106 року, січень-березень 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач виконав свої договірні зобов`язання, надавши відповідачу послуги, відповідно до укладених договорів, а відповідач порушив умови укладених договорів несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував за спожиті послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 та ч. 6 ст. 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги, в редакції, що діяла на час укладення договорів правовідносин учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, а особливим учасником відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 цього Закону управитель має право укладати договори з виробниками, виконавцями, споживачами в порядку, встановленому законом та контролювати виконання умов договорів на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до п. 1 та 5 ч. 3 ст. 20 цього ж Закону та п. 7 Правила користування житловими приміщеннями і гуртожитками, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572споживач (власник приміщення) зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 1, та п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на час розгляду спору, індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст. 12 цього Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають: 1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку; 2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (ч. 3 ст. 12 цього ж Закону).

Заплановані кількісні та якісні показники послуг, що повинні надаватись виконавцем виходячи з вартості калькуляційної одиниці загальної площі лежать в основі визначення вартості оплати частки співвласника будинку, яка згідно п. 9 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є площа квартири співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку, а обов`язкова оплата частки співвласником встановлена ч. 2 ст. 7 Закону. Сукупність часток, становить вартість запланованих необхідних витрат на утримання всього будинку, а зобов`язання в межах своєї частки несе власник квартири.

07.02.2017 та 10.03.2017 між сторонами укладено відповідно договір про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території та договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення.

Відповідно до умов зазначених договорів позивач зобов`язався забезпечити надання послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території та послуг з централізованого опалення - в опалювальний період, постачання гарячої води і водовідведення - протягом року, а відповідач зобов`язався своєчасно оплачувати за надані послуги у строки і на умовах, передбачених договорами.

За обставинами справи встановлено, що позивач своєчасно та у повному обсязі надав відповідачу у період з 01.02.2017 по 31.07.2018 послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також послуги з опалення, а відповідач не оплатив ці послуги у повному обсязі.

Ту обставину, що відповідач не сплачував за житлово-комунальні послуги останній не заперечував.

Відповідач пояснив причини несплати за такі послуги тим, що він отримав два попередження про можливе припинення надання послуг у зв`язку з наявністю заборгованості та чиненням йому позивачем перешкод у користуванні квартирою встановленням на вхідних дверях до будинку електромагнітного замка.

Разом з тим, сама по собі вимога позивача, направлена відповідачу із зазначенням про наявність заборгованості та необхідності її сплати, а у разі несплати боргу можливого припинення надання послуг по договору не свідчить про припинення надання житлово-комунальних послуг. Відповідач не звертався ні до позивача, ні до інших органів чи установ з питання не надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території чи щодо надання таких послуг не у повному обсязі.

Позивач на підтвердження надання таких послуг у період, за який нараховано заборгованість, надав ряд договорів, укладених з ПАТ «Київводоканал», ПАТ «Київенерго», ТОВ «Укренергопром», ТОВ «Спецкомунтехніка», ТОВ «Вілмат-Україна», ТОВ «Вірра Світ», КП «Профдезінфекція» та акти виконаних робіт, з яких вбачається, що позивачем оплачено роботи по дератизації будинку по АДРЕСА_1 , за технічне обслуговування ліфта, за технічне обслуговування диспетчеризації інженерного обладнання та внутрішньо будинкових інженерних мереж, за вивезення твердих побутових відходів, за технічне обслуговування обладнання газової котельні, внутрішнього газопроводу котельні та вузла обліку газу, оплачено за транспортування природного газу магістральними трубопроводами, за подачу електроенергії до будинку тощо.

Будь - яких нарікань від відповідача щодо неналежної якості таких послуг позивач не отримував. При розгляді справи у суді першої інстанції відповідач не спростував надані позивачем докази щодо надання житлово-комунальних послуг та у апеляційній скарзі також не посилається на докази, які б спростовували докази, надані позивачем.

Перелік послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, які зобов`язався надати позивач викладено у додатку до договору від 07.02.2017. Надані позивачем акти виконаних робіт свідчать про те, що позивач забезпечив надання послуг, викладених у додатку. У даному додатку відсутні зобов`язання позивача надавати послуги щодо встановлення електромагнітного замка на вхідних дверях будинку, його обслуговування, виготовлення ключів, утримання консьєржів тощо. Відтак доводи апеляційної скарги про те, що саме позивач мав надати йому ключі від вхідних дверей будинку чи забезпечити демонтаж замка на вхідних дверях або ж заборонити роботу консьєржів не ґрунтуються на умовах договору.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем мешканці будинку на свій розсуд обладнали вхідні двері будинку електромагнітним замком та найняли консьєржів. Плата за послуги консьєржів чи за обслуговування електромагнітного замка позивачем не нараховувалася та у розрахунок боргу не включалася. Не бажання відповідача самостійно замовити електромагнітний ключ не свідчить про те, що позивач чинив йому перешкоди у користуванні квартирою чи не надав послуги, передбачені договором. Як вказувалося вище за умовами договору позивач не має перед позивачем зобов`язання щодо видачі такого ключа.

На претензії відповідача щодо недопуску його до будинку позивач надав відповідь та запропонував вирішувати питання користування спільною власністю із співвласниками будинку.

Відповідач не заперечує, що припинив сплачувати плату за житлово-комунальні послуги саме через наявність на вхідних дверях будинку електромагнітного замка.

Оскільки, як вказувалося вище позивач не несе зобов`язань щодо обслуговування електромагнітного замка на вхідних дверях будинку, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що відповідач не виконав у повному обсязі умови договору щодо оплати за послуги, надані позивачем за договором про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території.

Відповідно до пунктів 2 та 5 Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 № 869 «Про забезпечення єдиного підходу у формуванні тарифів на житлово - комунальні послуги» тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку, а калькуляційною одиницею є 1 м кв загальної площі, що перебуває у власності або наймі фізичної чи юридичної особи.

Позивач нарахував плату за тарифами, визначеними відповідно до нормативно-правових актів та ці тарифи були доведені до відома споживачів, у тому числі і відповідача у встановленому порядку.

Заперечуючи правильність розрахунку відповідач не надав свій контрозрахунок, а відтак не спростував розрахунок, складений позивачем. Усі суми оплат здійснені відповідачем враховані позивачем, що вбачається із самого розрахунку. До того ж апеляційна скарга не містить доводів про те, що суд не врахував будь - яку з проведених відповідачем оплат чи про те, що позивачем неправильно застосовано тарифи. Апеляційна скарга також не містить контррозрахунку, складеного відповідачем.

За вказаних обставин висновки суду про наявність заборгованості за період з 01.02.2017 по 31.07.2018 у сумі 3 728,36 грн по договору «Про надання послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території» є правильними.

Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновків суду першої інстанції про стягнення заборгованості за опалення.

Сторони не заперечували, що будинок АДРЕСА_1 .

Позивачем надано наказ ПАТ «ХК «Київміськбуд» щодо визначення позивача експлуатуючою організацією на житлові будинки № 1, 2 з об`єктами соціально-культурного призначення по АДРЕСА_6 ; акт прийому - передачі, за яким позивачу передано на обслуговування та експлуатацію житловий будинок № 1 ( 1 черги будівництва) з об`єктами соціально-культурного призначення по АДРЕСА_6 - г (3 черга - нежитлові приміщення житлових будинків № 1, 2; розпорядження Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про присвоєння новозбудованим житловим будинкам № 1 та № 2 (за планом) з об`єктами соціально-культурного призначення та підземним паркінгом у складі проекту: «Будівництво житлового будинку на АДРЕСА_12 поштових адрес: житловому будинку АДРЕСА_13 , житловому будинку № 2 АДРЕСА_10 ; технічний паспорт на будинок № 37-А ; акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін об`єкту газопостачання із схемою, у яких зазначено адресу газифікованого об`єкта АДРЕСА_12 .

Зазначені докази в сукупності спростовують доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно встановив, що будинок не має газової дахової котельні. Будівництво житлових будинків № 1 та № 2 велося як будівництво єдиного житлового комплексу з об`єктами соціально-культурного призначення по АДРЕСА_12 , а відтак наданими позивачем доказами підтверджено, що газова дахова котельня обслуговує і будинок по АДРЕСА_1 , у якому знаходиться квартира позивача.

Для забезпечення котельні паливом позивач уклав ряд договорів щодо постачання природного газу, щодо розподілу природного газу, щодо транспортування природного газу магістральними трубопроводами, щодо технічного обслуговування об`єктів газопостачання.

Відповідно до абзацу 2 розділу «Відповідальність сторін» та абзацу 2 підпункту 1 пункту 22 договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення, який укладено між сторонами 10.03.2017 внутрішньобудинковою системою гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення є система від внутрішньої стіни будинку до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка або (уразі її відсутності) трійника (врізки) включно, що знаходиться у квартирі споживача. Точками розподілу, в яких здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є у багатоквартирному будинку послуги з централізованого опалення - відгалуження від стояків у межах квартири або відгалуження у коридорі.

Для нарахування відповідачу послуг опалення позивачем використано загальну опалювану площу будинку, до якої входить опалювана площа квартири відповідача.

Згідно з Правилами надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (надалі Правила) загальна опалювана площа будинку та загальна опалювана площа власника квартири, що є часткою опалюваної площі будинку, при розподілі загальної кількості виробленої теплової енергії даховою газовою котельнею у вигляді послуги опалення застосовуються для визначення частки оплати кожного співвласника з урахуванням показників його квартирних лічильників теплової енергії.

Згідно з п. 9 цих Правил установлення засобів обліку води і теплової енергії (квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Відповідно до п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 та зареєстрована в Мін`юсті України 27.11.2006 за №1237/13111.

Відповідно до п. 1.4. Методики кількість теплової енергії на опаления МЗК окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням; усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Відповідно до п. 2,6 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, так само, обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

Виходячи з вимог вищезазначених норм суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що нарахування вартості послуг з опалення здійснюється у наступному порядку: у разі встановлення квартирних засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з показаннями та з урахуванням витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках та, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за послуги з опалення здійснений з урахуванням вимог цих нормативних актів. Відтак послуги з опалення надані позивачем у повному обсязі, а нарахована відповідачу відповідно до договору опалення та нормативно-правових актів розподілена частка загального виробленої теплової енергії на будинок підлягає сплаті.

Відповідно до акта на лічильники тепла від 11.01.2017 № 01/11/01/17 лічильники, встановлені у квартирах по АДРЕСА_1 знаходяться в робочому стані, проте монтаж їх не відповідає технічним вимогам, тому реєстрація накопичення теплової енергії не можлива.

Оскільки лічильник тепла, встановлений у квартирі відповідача не міг правильно відображати накопичення теплової енергії будь-які значення на лічильнику на цю дату позивачем приймались, як нульові, і ці значення для нарахувань за попередній період не приймались.

Сама по собі заява, подана відповідачем позивачу 16.02.2017, у якій він вказав про відсутність теплопостачання у його квартирі (не підключено з моменту вводу будинку в експлуатацію) не є доказом, який підтверджує цю обставину, оскільки складена лише відповідачем. Інших доказів на підтвердження цієї обставини відповідач не надав.

Заперечуючи у апеляційній скарзі правильність розрахунку як кількісних показників теплоенергії, так і плати за надані послуги відповідач своїх контрозрахунків не надав та докази, надані позивачем не спростував.

Позивач не заперечував, що з метою економії витрат газу на опалення будинку газовою котельнею радіаторне опалення сходових клітин не підключалось, проте такі витрати відповідачу не виставлялися і в розрахунок заборгованості не включалися.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідач прострочив сплату грошового зобов`язання, суд першої інстанції правильно визнав вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційного відшкодування законними.

Заперечуючи правильність нарахування цих сум відповідач також не навів свій розрахунок та не спростував розрахунок, складений позивачем та визначений судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таких порушень при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а тому доводи апеляційної скарги щодо процесуальних порушень не спростовують правильних висновків суду.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судовий збір складає мінімальний розмір ставки судового збору часткове задоволення позову не може призвести до зменшення судового збору, а тому доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно стягнув розмір судового збору колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, визначених ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 13.05.2020.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді В. А. Кравець

О. Ф. Мазурик