Справа № 316/442/18
Провадження № 2/316/9/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області,

у складі головуючого судді Бульба О.М.

за участю секретаря судового засідання Черкашиної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар Запорізької області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Галька Назар Олександрович до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Цигиця Любов Миколаївна , про визнання права власності на майно у порядку спадкування, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, ОСОБА_4 , про визнання прав, поділ майна придбаного під час шлюбу і під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

23.03.2018 р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до відповідача ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, в якій просить суд: визнати за ним ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом (а.с.2-5).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.04.2018 р. (т.1 ас.78), після усунення недоліків визначених ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.03.2018 р. (т.1 а.с.44), провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження з підготовчого судового засідання.

22.05.2019 р. до Енергодарського міського суду Запорізької області із зустрічною позовною заявою звернувся позивач ОСОБА_3 , в особі свого представника за письмовою нотаріальною довіреністю ОСОБА_6 (т.2 а.с.161) до відповідача ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, в якій просить суд:

- визнати право спільної часткової власності за ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 ;

- встановити факт належності ОСОБА_7 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.156-160).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.07.2018 р. зустрічну позовну заяву об`єднано у одне провадження з первісною позовною заявою (т.1 а.с.175).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 26.07.2018 р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору заучено ОСОБА_4 , підготовче засідання відкладено (т.1 а.с.176).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 30.01.2019 р. підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті (т.1 а.с.216).

В судовому засіданні позивач за первісним позовом - відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , вимоги свого позову підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові та просить суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 : адвокат Галька Назар Олександрович, який діє на підставі письмового ордеру (т.1 а.с.182-183) вимоги первинного позову підтримав та просить суд їх задовольнити в задоволенні зустрічного позову, просить суд відмовити. Також, просить суд застосувати до зустрічної позовної заяви наслідки пропуску строку позовної давності.

В судове засідання відповідач за первісним позовом - позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за участю представника ОСОБА_6 за письмовою довіреністю (т.1 а.с.98, 99).

В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом - позивача за зустрічним позовом: ОСОБА_6 , в задоволенні вимог первісного позову просить суд відмовити, вимоги зустрічного позову просить суд задовольнити з підстав викладених у ньому.

Третя особа за первісним та зустрічним позовами: ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за участю представника адвоката Цигиці Любов Миколаївни (т.1 а.с.196).

Представник третьої особи у справі ОСОБА_4 : адвокат Цигиця Любов Миколаївна, яка діє на підставі письмового договору та ордеру (т.1 а.с.189-191), в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без участі третьої особи та представника, в задоволенні вимог первісного позову просить суд відмовити, питання щодо вимог зустрічного позову вирішити на розсуд суду (т.2 а.с.6).

В судове засідання третя особа за первісним та зустрічним позовами: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, не з`явилась, про поважність причини неявки суд не повідомила, про час та місце слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, заперечень проти первісного чи зустрічного позову до суду не надала.

Суд, враховуючи відсутність підстав визначених ч.2 ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, вважає можливим розглянути справу по суті вимог, у зв`язку з відсутністю для цього перешкод.

Вислухавши пояснення учасників справи, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 є сином ОСОБА_11 (т.1 а.с.7), яка уклавши шлюб 23.02.1999 р. з ОСОБА_3 (відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом), змінила своє прізвище з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » та в подальшому, розірвавши шлюб 08.04.2008 р. з ОСОБА_3 (т.1 а.с.16, 162зворот), уклала шлюб 28.04.2017 р. з ОСОБА_4 (третя особа по справі) і змінила своє прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_14 » (т.1 а.с.14, 163).

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.8, 9) - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.11-13).

За життя, ОСОБА_7 , за нотаріальним договором купівлі-продажу від 20.06.2005 р. придбала у власність квартиру АДРЕСА_1 (далі - спірна квартира), зареєструвавши на неї своє право приватної власності (т.1 а.с.17, 18, 19), сплативши продавцю вартість квартири в сумі 60660 грн., що підтверджується Актом оплати вартості нерухомості (т.1 а.с.21).

30.06.2005 р., в рахунок виконання зобов`язань перед ЗАТ КБ «ПриватБанком» в сумі 64863,74 грн., ОСОБА_7 уклала договір іпотеки ZPA0GK0000173 за яким передала в іпотеку спірну квартиру на яку до 30.11.2009 р. було накладено заборону її відчуження (т.1 а.с.22-23, 24).

З зазначеного, судом встановлено, що спірна квартира була придбана у власність ОСОБА_16 (за життя), в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 (відповідачем за зустрічним позовом-позивачем за первісним позовом).

Положеннями статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України, якою передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Пунктом 3 частини 1 статті 57 СК України передбачено, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 р. у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2018 р. у справі №235/9895/15-ц, від 05.04.2018 р. у справі №404/1515/16-ц.).

Відповідно до статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За вимогами частин 1 та 2 статті 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Пленум Верховного Суду України в Постанові від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив (п.22), що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Наявності домовленостей між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 щодо спірної квартири судом не встановлено.

Враховуючи зазначені положення законодавства, суд вважає безпідставними посилання сторони позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на те, що саме ОСОБА_7 , за життя, здійснювалось внесення грошових коштів на користь банківської установи, які були взяті нею за кредитним договором з метою оплати за купівлі спірної квартири, оскільки це не доводить того, що ці кошти були власністю безпосередньо ОСОБА_7 , не спростовує того, що їх отримання ОСОБА_7 відбулось в період перебування у шлюбі з ОСОБА_3 , а отже і не спростовує презумпцію спільної власності майна подружжя, оскільки, у тому числі, укладання кредитного договору, чи-то договору іпотеки, як на це заявляє сторона ОСОБА_17 , мало місце саме в період перебування ОСОБА_7 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Враховуючи відсутність підстав вважати, що спірна квартира була придбана ОСОБА_7 за її власні кошти, зазначені вище положення законодавства, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю, як подружжя, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, ч.1 ст.70 СК України, в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, шлюбним договором або законом.

Відповідно до ч.3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Частиною 3 ст.358 ЦК України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Враховуючи зазначене, принципу рівності часток у спільній сумісній власності подружжя, суд дійшов висновку, що оскільки спірна квартира, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 , за життя, та ОСОБА_3 , шлюбний договір між ними не укладався та не було домовленості щодо розподілу часток у праві спільної сумісної власності, то їх частки у спірній квартирі були рівними, тобто по 1/2 за кожним, а отже підлягають задоволенню вимоги зустрічного позову в частині визнання за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначалось, ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , після її смерті відкрилась спадщина (т.1 а.с.209).

За загальним правилом про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Статтями 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частин 1 та 2 статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини, або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі її не охоплення заповітом усієї частини спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Судом встановлено, що заповіт відсутній, відповідно до матеріалів спадкової справи №93/2017 (т.1 а.с.207-214), і ОСОБА_3 (відповідач за первісним позовом-позивач за зустрічним позовом), і ОСОБА_1 - син померлої (позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом), а також чоловіком померлої ОСОБА_16 , на час її смерті: ОСОБА_4 (третя особа у справі), були подані до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої (т.1 а.с.209, 212, 213), відмови нотаріуса у їх прийнятті, судом не встановлено. При цьому, відповідно до змісту заяви ОСОБА_4 (третя особа по справі) до нотаріуса, він відмовився від одержання свідоцтва про право власності на 1/2 частку спадкового майна.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Положеннями статті 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до положень ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до пункту 4.15. глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за №282/20595 (далі - Порядок №296/5), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З зазначеного вище, у сукупності, судом встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_16 , відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 , проте, враховуючи, що 1/2 частки цієї квартири належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 , в порядку про який судом зазначено вище, спадкуванню підлягає інша 1/2 частка квартири, що належала померлій ОСОБА_16 за життя на праві подружжя із ОСОБА_3 , а отже саме ця 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 є спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим суд, фактично задовольняє вимоги зустрічної позовної заяви.

Положеннями ст.34 Закону України «Про нотаріат», визначено дії, які вчиняє нотаріус.

Відповідно до абзацу 2 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд захищає особисті немайнові або майнові права чи інтерес осіб у спосіб передбачений ст.16 ЦК України.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позивач за первісним позовом-відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , просить суд визнати, у порядку спадкування, за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , проте, враховуючи відсутність перешкоди для оформлення ОСОБА_1 спадкових прав у нотаріальному порядку, вимоги первинної позовної заяви задоволенню не підлягають.

Щодо заявленого представником позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 : адвоката Галька Назар Олександрович клопотання про застосування до зустрічної позовної заяви наслідків пропуску строку позовної давності, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому, відлік позовної давності обчислюється з того самого моменту коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22.02.2017 р.)

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Верховний Суд України у постанові від 22.04.2015 р. у справі №6-48цс15 дійшов висновку, що відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 р. у справі №575/476/16-ц (провадження №14-306цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 р. у справі №6-48цс15.

Судом не встановлено обставин та доказів які свідчать на те, що за життя ОСОБА_16 , порушувались майнові права ОСОБА_3 (позивача за зустрічним-відповідача за первісним позовами) відносно квартири АДРЕСА_2 . Разом з цим, таке право ОСОБА_3 було порушено право після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_16 зі сторони сина померлої - ОСОБА_1 (позивача за первісним - відповідача за зустрічним позовами). За захистом свого права, ОСОБА_3 звернувся до суду шляхом подання до суду зустрічної позовної заяви до суду 22.05.2018 р., тобто в межах загального строку позовної давності у три роки.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви адвоката Галька Н.О. про застосування до зустрічної позовної заяви наслідків строку позовної давності слід відмовити.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Враховуючи приписи ст.141 ЦПК України, висновки суду про відсутність підстав для задоволенню первинного позову, судові витрати розподілі не підлягають.

Враховуючи висновку суду щодо часткового задоволення вимог зустрічної позовної заяви, судові витрати понесені позивачем за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 у вигляд сум сплаченого судового збору в розмірі 2616 грн. 50 коп. (т.1 а.с.154) та в сумі 352 грн. 40 коп. (т.1 а.с.155), що становить загальний розмір у 2968 грн. 980 коп. - підлягають стягненню з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 7, 10, 12, 13, 18, 77-82, 128, 133, 223, 258, 259, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Галька Назар Олександрович до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Цигиця Любов Миколаївна , про визнання права власності на майно у порядку спадкування - відмовити.

Вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Енергодарського міського нотаріального округу Запорізької області Кошкіна Валентина Василівна, ОСОБА_4 , про визнання прав, поділ майна придбаного під час шлюбу і під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Встановити, що спадковим майном після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є 1/2 частка квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , судові витрати у вигляді сум судового збору в загальному розмірі 2968 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 90 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням п.15.5 Перехідних положень ЦПК України в редакції від 15.12.2017 р. із змінами).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 29.05.2020 р.

Суддя: О. М. Бульба