ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/776/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Єльцова В.О.

учасники справи:

позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група»;

відповідач ОСОБА_1 ;

третя особа - ПрАТ «Страхова компанія « АRX»

особа, яка подає апеляційну скаргу ПАТ Страхова компанія «Українська страхова група»

розглянувши у судовому засіданні у м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» - Граніної О.Д. на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.02.2020 року, постановлене під головуванням судді Івахненка О.І. у залі № 1 Чигиринського районного суду Черкаської області 18.02.2020 року о 15 год. 50 хв., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ARX» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

12.12.2018 року ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ARX» про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10.05.2016 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № НОМЕР_1 , предметом якого було страхування транспортного засобу "Фольксваген Джетта", номерний знак НОМЕР_2 .

10.11.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю кількох транспортних засобів, серед яких були автомобілі "Фольксваген Джетта", номерний знак НОМЕР_2 , та "Хонда", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57442/16-п вищезазначена дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України. Також згідно постанови Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/57439/16-п суд дійшов до висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення.

Страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши при цьому всі необхідні документи.

Позивачем ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група на підставі рахунків № 3026 від 30.11.2016 року, № 47 від 11.01.2017 року, № ЗСКА-7744 від 30.01.2018 року було складено страхові акти та розрахунки до них № ДККА-53763 та № ДККА-53763/1.

ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» здійснила виплату страхового відшкодування на загальну суму 48331,88 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 22621 від 02.12.2016 року та № 1102 від 20.01.2017 року.

Як зазначено в довідці про дорожньо-транспортну пригоду від 12.12.2016 року цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_1 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № НОМЕР_4 в АТ "СК "АХА Страхування", яка за заявою на виплату страхового відшкодування в порядку регресу 28.12.2017 року виплатила 16471,50 грн. страхового відшкодування.

Позивач, посилаючись, що в силу ст.ст. 993, 1188, 1192 ЦК України та ст. 22 Закону України «Про страхування», вважає, що у відповідача виникло зобов`язання перед страховою компанією по відшкодуванню збитків в межах сплаченого страхового відшкодування.

Тому позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдані збитки в розмірі 31860, 38 грн.

Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2020 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ "Страхова компанія "АRХ", про відшкодування шкоди відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» через свого представника Гараніну О ОСОБА_3 Д. оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши 24 березня 2020 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначається, що, на думку скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене при неповному та неправильному встановленні обставин, які мають значення для справи, без ретельного дослідження та оцінки доказів, як таке, що не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Скаржник вказує, що ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулась до АТ «СК «АХА Страхування» про виплату страхового відшкодування в порядку регресу по відшкодуванню шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що сталася 10.11. 2016 року.

28. 12. 2017 року АТ «СК » АХА Страхування» виплатила 16471, 50 гривень, що є сумою відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Тому вважають, що різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням за полісом згідно до ст. 29

Закону України «Про обов`язкове страхування» повинен відшкодовувати винуватець дорожньо транспортної пригоди. При цьому, скаржник посилається на позицію Верховного Суду по справі № 464/1937/16-ц від 03.09.2018 року та по справі № 645/3746/16 від 07.02.2019 року у відповідності до яких різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням за полісом повинен відшкодувати винуватець дорожньо транспортної пригоди.

Скаржник також не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у разі, якщо сума збитків не виходить за межі страхової суми (ліміту відповідальності) за полісом ОСЦПВВНТЗ, то це не є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в понятті ст. 1194 ЦК України.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що АТ «СК «АХА Страхування» розрахувала та виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, тому у АТ «СК «АХА Страхування» не виникає обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки, є меншими від ліміту відповідальності. Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у своїх постановах по справах № 464/1937/16-ц від 03.09.2018 року та № 645/3746/16 від 07.02.2019 року, зазначено скаржником. Скаржник вказує у скарзі, що якщо позивачу недостатньо сплаченого страхового відшкодування шкоди, то він має право вимоги до винної у дорожньо транспортній пригоді особи, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Представник ПАТ «СК «Українська страхова група» - Гараніна О.Д. просить скасувати рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.02.2020 року по справі № 753/24252/18 про відмову у задоволенні позову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 881 грн. 50 коп.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування шкоди в порядку регресу, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог, дійшовши висновку, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності (оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи).

Суд вказав у рішенні, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Суд першої інстанції послався в рішенні, що страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно із статтями 3, 5 Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування«, шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно правову відповідальність. При цьому, суд послався на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15 ц ( провадження № 14-176 цс 18).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Закон № 1961-IV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Згідно вимог статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 10.05.2016 року між ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2801-16-00105, предметом якого було страхування транспортного засобу "Volkswagen Jetta", номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно до умов вказаного договору страхова компанія взяла на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 10.11.2016 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю кількох транспортних засобів, серед яких були автомобілі "Volkswagen Jetta", номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та "Honda Accord", номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 (а. с. 5-7).

Згідно постанови Печерського районного суду м. Києва від 27.12.2016 року у справі № 757/57442/16-п, що набрала законної сили 08.06.2017 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди внаслідок порушення ним п. 13.1 ПДР України та призначено покарання по ст. 124 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340 грн.(а. с. 10).

У відповідності до постанови Печерського районного суду м. Києва від 14.12.2016 року у справі № 757/57439/16-п суд дійшов до висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тому провадження у зазначеній справі було закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП (а. с. 11).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції страхувальник ОСОБА_2 12.11.2016 року звернувся до ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, надавши, при цьому всі необхідні документи (а. с. 8).

Згідно ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю , майну третьої особи.

Позивачем ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» на підставі рахунків № 3026 від 30.11.2016 року, № 47 від 11.01.2017 року, № ЗСКА-7744 від 30.01.2018 року було складено страхові акти та розрахунки до них № ДККА-53763 та № ДККА-53763/1 (а. с. 12).

ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група" здійснило виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування на загальну суму 48331,88 грн., що підтверджується даними платіжних доручень № 22621 від 02.12.2016 року та № 1102 від 20.01.2017 року (а. с. 16).

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_1 була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за полісом № НОМЕР_4 в АТ "СК "АХА Страхування".

Звертаючись з даним позовом, позивач посилається, що за заявою про виплату страхового відшкодування 28.12.2017 року АТ "СК "АХА Страхування" виплатила 16471,50 грн. страхового відшкодування позивачу ПАТ "Страхова компанія "Українська страхова група".

Отже, суд першої інстанції вірно визначився, що предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування в розмірі 31860 грн. 38 коп. з відповідача ОСОБА_1 .

У відповідності до страхового полісу № АІ 8954459 від 08.12.2015 року страховиком відповідача ОСОБА_1 із страховим лімітом 100000 грн. за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 50000 грн. за шкоду, заподіяну майну, на момент вчинення дорожньо - транспортної пригоди було АТ "СК "АХА Страхування" (а. с. 66).

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Зазначена вище правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), на яку також послався суд першої інстанції при дослідженні правових відносин між сторонами, наданням їм належної правової оцінки та ухваленням законного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Так, у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час настання страхового випадку була застрахована у АТ «СК «АХА Страхування» (ПрАТ «Страхова компанія «ARX») на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності № АІ 89554459 від 08.12.2015 року, то, у даному випадку, позивач ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» мав самостійно звернутись до АТ «СК «АХА Страхування» (ПрАТ «Страхова компанія «ARX») про виплату страхового відшкодування за полісом.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, оцінивши зібрані у справі докази, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про правомірність та законність рішення суду першої інстанції та необґрунтованість позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» та вимог апеляційної скарги до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Таким чином, враховуючи, що посилання скаржника в апеляційній скарзі на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильність застосування норми матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи апеляційним судом, а судом першої інстанції повно та всебічно перевірені надані сторонами докази, дана їм належна оцінка у рішенні, висновки суду належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам матеріального та процесуального закону, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому є необґрунтованими, а суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» до відповідача ОСОБА_1 , тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, яке слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги підлягають залишенню за особою, яка її подавала, оскільки апеляційний суд не змінював та не скасовував рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 18.02.2020 рокуу справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги залишити за особою, яка її подавала.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді О.В. Карпенко

В.О. Єльцов