Справа № 202/198/19
Провадження № 2-п/202/26/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

28 вересня 2020 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Сокол І.С., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року у цивільній справі № 202/198/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив припинити спільну часткову власність на автомобіль "Renault Megane" державний номер НОМЕР_1 після отримання ним, ОСОБА_1 , компенсації вартості частини автомобіля, стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля "Renault Megane" державний номер НОМЕР_1 у розмірі 112 546,88 грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн., а також вартість проведеної оцінки майна в розмірі 1400 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 був задоволений частково, а саме: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Renault Megane» державний номер НОМЕР_1 в розмірі 56208 грн. 31 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн., вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

В березні 2020 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення було залишено без руху з підстав несплати судового збору та ненаведення заперечень проти вимог позивача.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 вересня 2020 року відповідачу ОСОБА_3 був поновлений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення від 11 грудня 2019 року, її заяву прийнято до розгляду.

Свою заяву про перегляд заочного рішення ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи та винесене заочне рішення.

З цих підстав просить заочне рішення скасувати та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кузьмін Р.В. заяву підтримав та наполягав на її задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 проти скасування заочного рішення заперечував, посилаючись на те, що відповідач неодноразово викликалася в судове засідання та була обізнана про розгляд справи судом.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації та відшкодування моральної шкоди, а саме стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «Renault Megane» державний номер НОМЕР_1 в розмірі 56208 грн. 31 коп., моральну шкоду в розмірі 500 грн. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Згідно з частиною 3 статті 287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, для скасування заочного рішення необхідно встановити як поважність причини неявки в судове засідання та неподання відзиву відповідачем, так і істотне значення доказів, на які посилається відповідач, для правильного вирішення справи.

Тобто для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи відповідач ОСОБА_3 неодноразово викликалася в судове засідання, була належним чином обізнана про розгляд справи, про що свідчить оскарження нею в квітні 2019 року ухвали про відкриття провадження у справі.

При цьому в своїй апеляційній скарзі відповідач наполягала на її проживанні за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим судом направлялися судові повістки, в тому числі, за вказаною адресою. Однак конверти із судовими повістками про виклик до суду, а також конверт із повним текстом судового рішення було повернуто до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Суд звертає увагу, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особи право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

При цьому рішеннями Європейського суду з прав людини було визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Між тим, відповідач, будучи обізнаною про розгляд справи судом, відзив на позов не надала, від отримання повісток та судового рішення ухилилася.

Суд вважає, що причина неявки відповідача в судове засідання та неподання нею відзиву на позов не може бути визнана поважною, оскільки вона була належним чином обізнана про розгляд справи та встановлений їй судом строк для подання відзиву на позов в ухвалі про відкриття провадження у справі, що безпосередньо підтверджується оскарженням нею цієї ухвали, яка була залишена без змін.

Крім того, звернувшись із заявою про перегляд заочного рішення, відповідач взагалі не навела будь-яких заперечень проти позовних вимог позивача та доказів, які б могли мати істотне значення для вирішення справи.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2019 року у цивільній справі № 202/198/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права спільної часткової власності, стягнення грошової компенсації та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідач вправі оскаржити заочне рішення суду в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Н.Ю. Марченко