ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/830/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №706/241/19 Категорія: на ухвалу Орендарчук М.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року : м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Бородійчука В.Г., Сіренка Ю.В.,
за участю секретаряЧуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, прокуратури Черкаської області в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення майнової, матеріальної та моральної шкоди, завданої йому органами дізнання, досудового слідства, прокуратури під час незаконних дій, бездіяльності та кримінальних злочинів за заявами, направленими із ГПУ по відмовним матеріалам 555/11, за яким було відкрито кримінальне провадження №0000051 від 20.01.13 року щодо неповернення позивачу боргу ОСОБА_2 за розпискою, а також не виконання ним судового рішення про стягнення боргу.

Із цього приводу він неодноразово звертався до правоохоронних органів Черкаської області, прокуратури Черкаської області, також ГПУ. Справи за його заявами неодноразово закривались. Слідчі, прокурори, відчуваючи безкарність, виносять безліч постанов про закриття кримінального провадження, які в подальшому скасовуються судами. Вони оскаржували до суду постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, дії прокурора району в порядку кримінального та адміністративного судочинства, а також подавали скарги до прокуратур різних рівнів. Таким чином, йому нанесена матеріальна шкода, яка за десять років становить 28170,00 грн. Це оплата поїздок до суду, міліції, прокуратури, поштових відділень, поштові послуги, виготовлення копій документів, оплата послуг юристів, судові витрати. Йому, також заподіяна моральна шкода, яка за десять років становить 189000,00 грн. (мінімальний заробіток 1217 грн. х 120 місяців).

16.04.2019 ОСОБА_1 надав до суду пояснення (а.с. 13-18), де вказано, що майнова шкода в сумі 62000,00 грн. складається із неповернутого ОСОБА_2 боргу за рішенням Гайсинського районного суду від 13.04.2013, а внаслідок бездіяльності органу дізнання та прокуратури вищевказана майнова шкода підлягає стягненню із відповідачів.

Підставами для відшкодування моральної шкоди вважає невиконання судових рішень, постанов слідчих суддів, якими скасовувались незаконні постанови слідчих, прокурорів. Це провокує загострення хронічних хвороб, що супроводжується підвищенням артеріального тиску та головними болями. З цього приводу він змушений постійно нести витрати на придбання медикаментів та консультації в медичних установах. При цьому страждає його гідність і ділова репутація. Він судиться з даного приводу протягом 9 років, а тому порушується його нормальний спосіб життя, що посилює його душевні, фізичні, моральні страждання.

Просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів майнову шкоду в сумі 62000,00 грн., матеріальну шкоду в сумі 28170,00 грн., моральну шкоду в сумі 189000,00 грн., а також судові витрати в розмірі 62 грн.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року провадження в частині позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди - закрито. Підставою для закриття провадження в цій частині суд вказав те, що питання про відшкодування процесуальних витрат у кримінальному процесі підлягає вирішенню судом в рамках вказаного кримінального процесу, а не в порядку цивільного судочинства.

На ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Доводи скарги зводяться до того, що заявник вважає, що його права не захищаються належним чином. Зазначає, що з 2010 року міліція, поліція, прокуратура та суди не можуть встановити місце проживання ОСОБА_2 , його місце перебування, ознаки злочину теж не встановлено. Рішення Гайсинського районного суду від 14.08.2014 навіть ДВС не виконує. Апелянт вказує, що суд ігнорує положення ст.ст.187, 188 ЦПК України та передає справу за підсудністю, виділивши в окреме провадження, а його позбавляє права на судовий захист. У апелянта постає питання, хто встановить особу, проведе розшук та виконає рішення суду. Суд апеляційної інстанції зобов`язаний вказати орган в Державі, який зобов`язаний захистити права скаржника та стягнути кошти згідно рішення суду. Також встановити відповідача на відшкодування процесуальних судових витрат, які визначив суд, бо для нього це майнова шкода.

Посилаючись на такі доводи, просить ухвалу скасувати на направити справу для розгляду по суті до Христинівського районного суду Черкаської області.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від прокуратури Черкаської області, в якому відповідач заперечує проти апеляційної скарги як безпідставної, просить ухвалу залишити без змін.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 скористався своїм правом, закріпленим ст. 56 КПК України, та оскаржував рішення, дії, бездіяльність слідчого, прокурора, слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України. У зв`язку з оскарженням, ОСОБА_1 поніс матеріальні витрати, що складаються з судових процесуальних витрат, втрат робочого, особистого часу. Однак, питання щодо матеріальних затрат вирішується судом у вироку або ухвалі суду в порядку ст. ст. 124, 125 КПК України та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Тому, рішення суду про закриття провадження в частині вимог про стягнення матеріальних витрат відповідає закону.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із положенням ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом перегляду є вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди, яка визначена ним як судові процесуальні витрати, які він зазнав за весь час оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчих, прокурорів, поліції.

З матеріалів справи вбачаються такі фактичні обставини.

01.03.2010 ОСОБА_1 передав в позику ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 18400 грн. на два місяці під 10% на місяць. Однак позичальник вказані кошти не повернув.

25.02.2011 до Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області (на цей час Христинівське відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області) в порядку ст. 97 КПК України (в редакції 1960 року) надійшла заява ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не повертає йому грошові кошти в сумі 18 400,00 грн, які в березні 2010 року взяв у позику під 10% від суми.

18.04.2011 постановою ОСОБА_3 УМВС України в Черкаській області відмовлено в порушенні кримінальної справи щодо ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України за відсутністю в його діях складу злочину (а.с. 18-19). Вказана постанова скасована постановою прокурора Христинівського району від 25.05.2011, матеріали справи направлені до Христинівського РВ УМВС України в Черкаській області для проведення додаткової перевірки.

За результатами перевірки приймались рішення про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 190 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції 1960 року), у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, які скасовувалися прокуратурою Христинівського району (відмовний матеріал №555-11).

У подальшому, слідчим відділенням Христинівського відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області 29.01.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за №0000051 за фактом шахрайства, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 14 серпня 2013 року (а.с. 56) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 18400 грн., відсотки у зв`язку з розстроченням повернення боргу в сумі 56120,00 грн., судові витрати в сумі 87,84 грн.

За результатами досудового розслідування слідчим 23.08.2017 прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до Христинівського районного суду із скаргою на постанову про закриття кримінального провадження.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 22.02.2019, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.03.2019, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Крім того, слідчим відділенням Христинівського відділення поліції Уманського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000434 від 20.09.2018 за фактом невиконання ОСОБА_2 рішення Гайсинського районного суду Вінницької області про стягнення на користь ОСОБА_1 відсотків в сумі 56120,00 грн. за позикою 18400,00 грн.

На цей час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на всебічне, повне та об`єктивне дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення матеріальної шкоди в сумі 28170,00 грн., позивач зазначає, що сказана сума складається із витрат, пов`язаних із виготовленням ним копії доказів, скарг, звернень до державних органів. Також включено транспортні витрати та інші судові витрати.

Такі витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 118 КПК України процесуальні витрати складаються, зокрема із витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження.

Частиною першою статті 126 КПК України встановлено, що суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Витрати, які зазнає скаржник, є процесуальними витратами, передбаченими статтею 118 КПК України, а не матеріальною шкодою, передбаченою статтями 22, 1166 та 1176 ЦК України. Тому вирішення питання про стягнення цих витрат за наявності відповідних підстав повинно здійснюватися в рамках кримінального провадження, в якому вони понесені.

Таким чином, вимога про стягнення процесуальних витрат в кримінальних провадженнях не може бути вирішена за правилами ЦПК України.

Отже суд дійшов правильного висновку про закриття провадження за позовними вимогами у зазначеній частині на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не містять доводів, достатніх для спростування вказаного висновку суду, та зводяться лише до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

За таких обставин колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування чи зміни ухваленого судом першої інстанції судового рішення.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складення повного тексту постанови. Зазначений строк продовжується на термін дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширення корона вірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст постанови виготовлено 22 травня 2020 року.

Судді