Справа № 291/583/20
Ружинський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 травня 2020 року

Ружинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді- Митюк О.В.

за участю секретаря судових засідань - Підгорної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ружині цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Ружинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)

про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України, ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулася з заявою до суду про встановлення факту смерті її батька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Мирне Сімферопольського району Республіка Крим,Російська Федерація. В обґрунтування заяви вказала, що вона є ОСОБА_3 , якийпомер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Мирне Сімферопольського району Республіка Крим ,Російська Федерація. Причиною смерті ОСОБА_2 стала: фібриляція шлуночків серця,атеросклеротична хвороба серця. Для реєстрації у законному порядку факту смерті вона звернулася до Ружинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), де отримала письмову відмову у проведенні державної реєстрації смерті, так як заявником пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють повноваження.

У судове засідання заявницяОСОБА_1 не з`явився, надала до суду заяву, в якій просила задовольнити її заяву та слухати справу у її відсутність.

Представник заінтересованої особи - Ружинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, щодо винесення рішення покладається на розсуд суду.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 28.02.1969 року Гарбузовською сільською радою Лебединського району Сумської області заявниця є дочкою ОСОБА_2 (а.с.7)

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого Трудовською сільською радою Симферопольського району Кримської області 04.11.1989 року прізвище заявниці ОСОБА_1 після укладення шлюбу присвоєно ОСОБА_5 (а.с.7)

Заявницею до суду на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 надано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 10.02.2020 р., яке видано Відділом реєстрації смерті м. Сімферополя Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, в якому зафіксовано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в Російській Федерації, Республіка Крим, Сімферопольського району , с.Мирне та лікарського свідоцтво про смерть серії 3532 № 013809 від 23.11.2019 року видане «Кримським республіканським бюро судово - медичних експертиз» Державним бюджетним закладом охорони здоров`я Республіки Крим(а.с.8-9).

Місце смерті ОСОБА_2 є тимчасово окупованою територією України, визначеною Верховною Радою України, а саме: Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та постановою ВР України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями».

З відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 08 травня 2020 року за вих. №327/21.15-59, виданої Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький)вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті - ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.МирнеСімферопольського району Республіки Крим Російськох Федерації, в зв`язку з відсутністю у заявника документа, який може бути підставою для державної реєстрації смерті, а свідоцтво яке видано, було видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.10)

Пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до положень статті 49 ЦК України, актами цивільного стану є смерть фізичної особи, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно частини четвертої статті 49 ЦК України, реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Положення частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачають, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.

Форма лікарського свідоцтва про смерть, що видається закладами охорони здоров`я або судово-медичною установою та вимоги і підстави його заповнення встановлені Інструкцією щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма №106/о), затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545.

Зокрема, Інструкцією серед іншого встановлено, що: лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину (пункт 2.2.); у разі, якщо смерть настала внаслідок дії зовнішніх факторів (травми, асфіксії, дії крайніх температур, електричного струму, отруєнь тощо), після штучного аборту, проведеного поза межами медичного закладу, смерті на виробництві, при раптовій смерті дітей першого року життя та інших осіб, які не перебували під медичним наглядом, померлих, особа яких не встановлена, а також у тих випадках, коли є підозра на насильницьку смерть, лікарське свідоцтво про смерть видається судово-медичним експертом після розтину (пункт 2.3.); забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті (пункт 2.4).

Таким чином, діюче законодавство України передбачає державну реєстрацію факту смерті або на підставі лікарського свідоцтва про смерть, або на підставі рішення суду. При цьому видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, тобто без встановлення лікарем факту смерті, забороняється.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України`передбачено, що тимчасово окупована територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Згідно статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 . Хоча даний документ з підстав визначених вище є недійсним, однак при ухваленні рішення, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Сургиз V. Тигкеу", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Отже, документи, що видані органами та установами (зокрема, органами реєстрації актів цивільного стану), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись як доказ, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 315,317 ЩІК України.

Відповідно до частини другої, третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Заявниця є дочкою померлогоОСОБА_2 та має намір зареєструвати смерть останнього у передбаченому законодавством України порядку, але відсутність належно оформленого свідоцтва про смерть чинить їй перешкоди у цьому.

Згідно частини першої статті 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Мирне Сімферопольського району Республіки Крим, Російської Федерації, помер ОСОБА_2 та встановлення даного факту, має юридичне значення, необхідно заявнику для державної реєстрації смерті її батька та для реалізації спадкових прав.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки знайшла своє повне підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами.

Керуючись Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»; статтею 49 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 258, 259, 263-265, 293-294, 315-319, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 особа Ружинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про встановлення факту смерті ОСОБА_2 на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити юридичний факт - що громадянин України, ОСОБА_2 , який народивсяІНФОРМАЦІЯ_10 в с.Ситники Лебединського району Сумської області, померІНФОРМАЦІЯ_9 в с.Мирне Сімферопольського району Автономної Республіки Крим.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення негайно після його проголошення видати учасникам справи, або невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації смерті особи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії до Житомирського апеляційного суду. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 ,РНОКПП НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Заінтересована особа - Ружинський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), місце розташування:, смт.Ружин, вул.. О.Бурди,44 Житомирської області 13601, .

Суддя О. В. Митюк.