Справа № 210/161/20
Провадження № 2/210/897/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"30" квітня 2020 р. Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» (далі - ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» ) звернувся 14.01.2020 року до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з 01.01.2015 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» є управителем будинків, споруд та прибудинкових територій у Металургійному районі м. Кривого Рогу та за період з 01.06.2016 року по 01.01.2019 року, здійснював утримання квартири АДРЕСА_1 . У зв`язку з тим, що відповідач не сплачував за надані житлово-комунальні послуги, утворилася заборгованість, тому позивач змушений звернутись до суду, та просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» борг в розмірі 3477,32 грн., 450,17 грн. - суму інфляційних збитків, 173,49 грн. 3% річних та судовий збір в сумі 1921,00грн.

Ухвалою суду від 04.03.2020 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 , отримавши 19.03.2020 р. копію позовної заяви з додатками та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, про що свідчить поштове повідомлення, долучене до матеріалів справи, скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву.

Відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, відповідачем було подано до суду та зареєстровано канцелярією суду за вх.. № 7785/20, 02.04.2020 р. тобто в межах процесуального строку, встановленого ухвалою суду від 04.03.2020 р., відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні, додатково зауваживши, що починаючи з 2016 року та по теперішній час відповідач не погоджуючись з якістю надання комунальних послуг та правильністю проведення розрахунків їх вартості, а також маючи сумніви в фактичному наданні позивачем комунальних послуг, вона неодноразово зверталась до ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» та органів місцевого самоврядування з відповідними вимогами про надання інформації відносно структури ціни/тарифу, норм споживання, об`ємів робіт, їх вартості, а також з приводу надання для ознайомлення документів, які б підтвердили факт надання послуг, оскільки проживаючи в будинку відповідач спостерігала фактичну відсутність надання комунальних послуг позивачем. Наприклад - відсутність прибирання будинкової та прибудинкової території, усунення наслідків аварій та інше. На вказані звернення ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» надавало весь час відписки. Позивачем не надані документи, які б вказували на правильність і беззаперечність розрахунків, застосування тарифів, норм споживання на відповідні послуги, а також документів що підтверджують фактичне їх надання.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, взявши до уваги заяву представника позивача, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1ст. 2 ЦПК України).

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття1, частина друга статті3, стаття19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Судом встановлено, що 27.12.2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» був укладений договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району. (а. с. 7). В розділі 4 даного договору вказано, що він діє з моменту підписання протягом 1 року. Договір може бути пролонгований на той самий термін зі згоди сторін. (а. с. 7-8).

Згідно довідки розрахунку заборгованості ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» за адресою АДРЕСА_1, заборгованість за комунальні послуги становить 3477,32 грн. за період з 01.06.2016 року по 01.12.2019року (а.с.4).

Інфляційні збитки становлять 450,17 грн. та 3% річних становить 173,49 грн. (а. с.5).

З матеріалів справи суд не вбачає, доказів згоди сторін на пролонгування договору, а отже він діяв з моменту підписання 27.12.2013 року до 28.12.2014 року. З моменту припинення дії договору 28.12.2014 року позивач не має права вимагати у відповідача сплати коштів через відсутність прав та обов`язків.

Доказів за які саме послуги нараховані заявлені в позові суми заборгованості , та чому саме такі суми суду не надано.

Будь-яких інших доказів в обгрунтування позову позивачем не надано.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонам спір виник з приводу наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_1 обов`язку з відшкодування розміру виниклої заборгованості з житлово-комунальні послуги, які надаються до приміщення за адресою АДРЕСА_1 , інфляційних витрат за період затримки виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а їх виконавцем - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах кореспондує обов`язок виконавця забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема: звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Судом встановлено, що 27.12.2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» був укладений договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району. (а. с. 9). В розділі 4 даного договору вказано, що він діє з моменту підписання протягом 1 року. Договір може бути пролонгований на той самий термін зі згоди сторін. (а. с. 9-11).

Згідно довідки розрахунку заборгованості від 16.07.2018 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» виданої на ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_3 , заборгованість за комунальні послуги становить 9593,07 грн. за період з 01.09.2015 року по 01.07.2018 року. Інфляційні збитки становлять 1874,86 грн. та 3% річних становить 486,13 грн. (а. с. 6-7, 8).

З матеріалів справи суд не вбачає, доказів згоди сторін на пролонгування договору, а отже він діяв з моменту підписання 27.12.2013 року до 28.12.2014 року. З моменту припинення дії договору 28.12.2014 року позивач не має права вимагати у відповідача сплати коштів через відсутність прав та обов`язків.

Доказів за які саме послуги нараховані заявлені в позові суми заборгованості , та чому саме такі суми суду не надано.

Будь-яких інших доказів в обґрунтування позову позивачем не надано.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонам спір виник з приводу наявності правових підстав для покладення на ОСОБА_2 обов`язку з відшкодування розміру виниклої заборгованості з житлово-комунальні послуги, які надаються до приміщення за адресою АДРЕСА_3 , інфляційних витрат за період затримки виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, а їх виконавцем - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.

Обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах кореспондує обов`язок виконавця забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів (ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

У відповідності до п.5 ч.1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством.

Ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить.

Частиною 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

0>Відповідно до ст. 57 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема: звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, частина 4 ст. 60 ЦПК України в редакції 2004 року, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції, вказує на те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач належними та допустимими доказами мав, перш за все, довести факт належності відповідачу на праві власності чи на праві користування приміщення за адресою АДРЕСА_1 та споживання ОСОБА_1 житлово-комунальних послуги, які надаються позивачем до цього приміщення, і лише після цього вимагати належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань з оплати отриманих ним житлово-комунальних послуг.

Жодних належних та допустимих доказів належності ОСОБА_1 на праві власності або праві користування приміщення за адресою АДРЕСА_1 позивачем не надано. Як і не надано належних та допустимих доказів безспірності розрахунків, застосування тарифів, норм споживання на відповідні послуги, а також документів що підтверджують фактичне їх надання.

Довідка розрахунків заборгованості ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не є реєстратором прав власності на нерухоме майно та наявні у ній відомості щодо власника певної квартири не можна вважати належним доказом у справі.

Розрахунок суми заборгованості, доданий позивачем до позовної заяви містить лише дату нарахування суми боргу на розмір боргу в грн. без детального розрахунку. Жодних письмових документів, які б підтверджували фактичне надання відповідачу житлово-комунальних послуг, а саме: акти виконаних робіт, перелік послуг (робіт) які було надано відповідачу щомісячно, рішення відповідного органу про затвердження тарифів на житлово-комунальні послуги тощо, суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено того факту, що відповідач ОСОБА_1 є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , є споживачем послуг які надає позивач, та саме які послуги надає позивач, а тому між сторонами немає взаємних прав та обов`язків.

Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Отже, позивач належними та допустимими доказами мав, перш за все, довести факт належності відповідачу на праві власності чи на праві користування приміщення за адресою АДРЕСА_1 , споживання ОСОБА_1 житлово-комунальних послуги, які надаються позивачем до цього приміщення, які саме послуги надаються позивачем та за якими тарифами, і лише після цього вимагати належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань з оплати отриманих ним житлово-комунальних послуг.

Жодних належних та допустимих доказів належності ОСОБА_1 АДРЕСА_1 позивачем не надано. Тим більше, що договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського район укладений 27.12.2013 р. діяв до 28.12.2014 р. Жодних доказів того, що договір пролонгований суду не надано.

Довідка розрахунків заборгованості ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не є реєстратором прав власності на нерухоме майно та наявні у ній відомості щодо власника певної квартири не можна вважати належним доказом у справі.

Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено того факту, що відповідач ОСОБА_1 є власником приміщення за адресою АДРЕСА_1 , є споживачем послуг які надає позивач, які саме послуги надавав позивач та згідно яких тарифів та давались послуги, договір пролонгування про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд по житловим будинкам Дзержинського району, а тому між сторонами немає взаємних прав та обов`язків.

Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст.151,156 Житлового Кодексу України, ст. ст.322,625 ЦК України, ст. ст.10,12,13,76-81,141,247,259,263,265,280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - комунальні послуги відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Н. А. Літвіненко