Справа № 541/2889/19
Провадження №2/541/358/2020
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
12 травня 2020 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді - Куцин В.М.,
секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.,
з участю представника позивача, адвоката Сидоренка Ю. В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами за набувальною давністю,
24 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом в якому просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи позов посилалася на те, що згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.1964 року, посвідченого Миргородською державною нотаріальною конторою 12.05.1964 за реєстром № 1295, ОСОБА_2 продала а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили в рівних частинах будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння 20 травня 1964 року було зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 19 під № 119. В подальшому було змінено адресу цього домоволодіння з АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.
8 серпня 1989 року державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. дружині померлого - ОСОБА_5 , було видано свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . При цьому в примітці до свідоцтва зазначено, що на 2/6 частини, що залишились, свідоцтво про право на спадщину буде видано додатково.
Згідно з договором дарування частини будинку від 22 листопада 1997 року, посвідченого Першою Миргородською держнотконторою за № 2-3765, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 2/3 частини будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_4 ).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла.
Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 30 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1301, ОСОБА_7 подарував належні йому 2/3 частини жилого будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2004 № 4141755, виданим ДКП «Миргородтехінвентаризація», за нею зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно.
При цьому, хоч на той час вона проживала з ОСОБА_7 однієї сім`єю як чоловік і дружина і продовжувала з ним проживати в будинку по АДРЕСА_1 і надалі до його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , їй нічого не було відомо про власника іншої 1/3 частини цього будинку, вона вважала, що ОСОБА_7 подарував їй весь будинок, в ньому проживала тільки їхня сім`я і у їхньому користуванні був весь будинок і земельна ділянка, на якій він розташований.
Саме в зв`язку з тим, що вона розпочала вирішувати питання приватизації земельної ділянки стали відомі викладені вище обставини переходу права власності на будинок, які відбувалися до неї.
Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.12.2019 № 1397-Т станом на 31 грудня 2012 року за даними інвентаризаційної справи право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на 2/3 частини та за ОСОБА_9 на 1/3 частини.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.12.2019 № 194382422 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 з розміром частки 1/3 та за ОСОБА_1 з розміром частки 2/3. Таким чином, відомості про наявність нових власників частки будинковолодіння, що належала ОСОБА_9 , відсутні, проте вказане нерухоме майно безхазяйним не визнане.
В той же час, оскільки частка ОСОБА_10 в натурі не виділена, позивач живе в будинку по АДРЕСА_1 з часу набуття нею права власності на частину будинку, то вона відкрито володіє і користується, а також несе витрати по утриманню, і часткою ОСОБА_9 , тобто фактично здійснює функції власника, але не може юридично оформити ці правовідносини, оскільки на даний час власник цього майна їй невідомий.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. На даний час їй не відомо, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину на 2/6 частини будинку, що залишились після видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 , тобто їй невідомий правонаступник попереднього власника майна, тому відповідачем за даним позовом зазначена Миргородська міська рада, яка є органом, уповноваженим управляти майном територіальної громади м. Миргорода.
Враховуючи вищевикладене змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 28.12.2019 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 16 березня 2020 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовільнити, суду пояснила, що в будинку в АДРЕСА_5 років. Її чоловік ОСОБА_7 я яким вони проживали однією сім`єю подарував 2/3 частини будинку, що саме частка 2/3 вона не знала, думала, що їй подаровано весь будинок. Коли вирішила приватизувати землю, виявилось що 1/3 частину будинку належить іншій особі, ОСОБА_9 .. До неї з чоловіком на 1/3 частину ніхто претензій не пред`являв.
Представник позивача, ОСОБА_11 суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 добросовісно, відкрито користувалася 1/3 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , протягом 20 років. Спадкоємці не здійснили будь яких дій по здійсненню права власності. Іншого способу захисту права позивача не має.
Представник відповідача Миргородської міської ради в судове засідання не з`явився, в раніше поданій заяві просив справу розглядати без участі представника (а.с.36).
Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона давно проживає по АДРЕСА_1 , з 60-х років. ОСОБА_13 товаришував з членами сім`ї ОСОБА_14 . Їй відомо, що з 1995 року в будинку проживала позивач ОСОБА_1 . Інших людей вона не бачила.
Свідок ОСОБА_15 суду повідомила, що вона проживає по АДРЕСА_1 з 1990 року. До позивача ОСОБА_1 проживала бабуся. ОСОБА_1 користувалася всім будинком.
Свідок ОСОБА_16 суду пояснив, що він живе по сусідству із позивачем по справі. Йому відомо, що в будинку по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_17 і ОСОБА_18 . Інших жителів він не бачив.
Заслухавши позивача , його представника та свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Згідно з договором купівлі-продажу від 12.05.1964 року, посвідченого Миргородською державною нотаріальною конторою 12.05.1964 ОСОБА_2 продала а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили в рівних частинах будинок з надвірними господарчими побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_2 . Вказане домоволодіння 20 травня 1964 року було зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_9 в Лубенському міжміському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 19 під № 119 (а.с.4-6).
В подальшому було змінено адресу цього домоволодіння з АДРЕСА_3 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 08.12.1980 (а.с. 7).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 08 серпня 1989 року посвідченого державним нотаріусом Миргородської державної нотаріальної контори Наконечною Н.П. ОСОБА_5 успадкувала після смерті ОСОБА_9 1/6 частину житлового будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 . При цьому в примітці до свідоцтва зазначено, що на 2/6 частини, що залишились, свідоцтво про право на спадщину буде видано додатково (а.с. 8).
Згідно з договором дарування частини будинку від 22 листопада 1997 року, посвідченого Першою Миргородською державною нотаріальною конторою ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 2/3 частини будинку з надвірними побудовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 померла, що підтверджується свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 17.12.1997 (а.с. 10).
Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 30 червня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Миргородської державної нотаріальної контори Швед Анатолій Іванович подарував належні йому 2/3 частини жилого будинку з господарчими та побутовими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , - ОСОБА_1 . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.07.2004 № 4141755, виданим ДКП «Миргородтехінвентаризація», за нею зареєстроване право власності на вказане нерухоме майно (а.с. 11,12).
Згідно з довідкою ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 02.12.2019 № 1397-Т станом на 31 грудня 2012 року за даними інвентаризаційної справи право власності на будинковолодіння в АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_1 на 2/3 частини та за ОСОБА_9 на 1/3 частини (а.с. 14).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 04.11.2019 (а.с. 13).
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.12.2019 № 194382422 право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_9 з розміром частки 1/3 та за ОСОБА_1 з розміром частки 2/3 (а.с. 15).
Відповідно до спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_9 , спадкоємцями є дружина померлого ОСОБА_6 , син ОСОБА_19 , дочка ОСОБА_20 . Дочка померлого ОСОБА_21 спадщину не прийняла (а.с. 45-54).
Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу положень 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.
З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне:
- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;
- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;
- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.
Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Верховний Суд в постанові №465/6560/15-ц від 14.08.2019 року зазначав, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 з часу набуття права власності на частину домоволодіння на підставі договору дарування було достовірно відомо, що 1/3 частина спірного житлового будинку їй не належить, отже вона не могла бути впевненою у тому, що на це майно не претендують інші особи(спадкоємці) і отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього, а тому не можна вважати володіння позивачем вказаним нерухомим майном добросовісним.
Суд вважає безпідставними твердження представника позивача щодо відсутності іншого способу захисту права позивача, оскільки його захист можливий шляхом укладення правочинів із спадкоємцями власника спірного майна ОСОБА_9 .
Враховуючи вищевикладене, взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю необхідно відмовити
Керуючись ст.ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 д про визнання права власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованих за адресою АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, відмовити.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд з моменту проголошення і не пізніше тридцяти днів з дня закінчення карантину встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Учасники справи :

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженка села Мотигінського району, Красноярського краю, Росія, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_4 .

Миргородська міська рада Полтавської області, місцезнаходження: м. Миргород, вул. Незалежності, 17, Полтавської області, .

Повне судове рішення складено 22 травня 2020 року.

Суддя: В. М. Куцин