Справа № 442/4911/19 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/811/430/20 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

розглянувши в м. Львові в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Медведика Л.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

В липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1300 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 березня 2017 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на її користь аліменти в розмірі 850 грн. на сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач посилалася на ст. 185 СК України та зазначала, що їх з відповідачем син - ОСОБА_3 постійно хворіє на бронхіальну астму та алергічний реніт, потребує санаторно-курортного лікування та регулярного вживання ліків. Лише за перших 6 місяців 2019 року нею на лікування сина було витрачено 15 250 грн. без врахування витрат на санаторно-курортне лікування. Таким чином, обґрунтованим розміром додаткових витрат на утримання дитини будуть 1300 грн. щомісячно.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 650 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення витрат ухвалено здійснювати з дня набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмір 768,40 грн.

В задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 вересня 2019 року виправлено допущену в резолютивній частині рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року у цивільній справі №442/4911/19, провадження 2/442/1348/2019 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини описку, вказавши, що судовий збір в сумі 768,40 грн. підлягає до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним, судом неправильно та неповно досліджено докази і встановлено обставини у справі. Звертає увагу на те, що наявність додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат, а розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Апелянт зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. В даному випадку позивач не подала жодного документального підтвердження. Посилається на висновок, викладений у постанові Верховного Суду України у справі №6-1489цс17 щодо вирішення питання про стягнення додаткових витрат та визначення їх розміру. Апелянт стверджує, що позивач у додаткові витрати включила витрати на лікування дитини, проте будь-яких обґрунтувань щодо розміру додаткових витрат, доказів понесення таких витрат або необхідності у подальшому нести такі витрати не надала. Оскільки позивач не надала належних доказів понесення додаткових витрат на дитину, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Коцан Р.М. подав відзив на апеляційну скаргу в якій зазначив, що оскаржене рішення прийняте обґрунтовано, згідно з чинним законодавством, оскільки суд належно в повній мірі дослідив докази та встановив всі обставини даної справи у сфері правовідносин сторін, які беруть участь у справі. Крім цього, оскаржене рішення прийнято на підставі достовірних доказів, з допомогою яких встановлено дійсні обставини справи. Зазначає, що з тексту апеляційної скарги незрозуміло саме в чому полягає неправильність оцінки доказів судом, їх недостатність, та незаконність прийнятого рішення. У відзиві також зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Так, ОСОБА_3 часто хворіє через діагноз бронхіальна астма та алергічний риніт, неодноразово знаходився на стаціонарному лікування в КНП «Дрогобицька міська дитяча лікарня» ДМР та Львівській обласній дитячій лікарні «Охматдит» (витяги, виписки та епікриз з медичної карти стаціонарного хворого знаходяться в матеріалах справи). Крім цього, 18.12.2018 року дитина перенесла операцію, що підтверджується витягом (епікризом) з медичної карти стаціонарного хворого № 8948 . Консультативні висновки спеціалістів із медичної картки неповнолітнього ОСОБА_3 підтверджують встановлення діагнозу та призначення відповідного лікування із зазначенням переліку медичних препаратів (копії додані позивачкою заяви). Зазначає, що на позовну заяву відповідачем не було надано відзиву до суду першої інстанції, судом справу було розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та відповідачем не було подано клопотання про виклик його в судове засідання для подання ним заперечення проти позову, таким чином ОСОБА_1 погоджувався з вимогами позивачки. Однак, відповідачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а тому, на підтвердження придбаних медичних препаратів позивачкою долучаються чеки до відзиву на цю апеляційну скаргу. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції додатковими витратами на дитину визнав витрати, викликані обставинами, а саме на лікування діагнозу дитини - бронхіальної астми та алергічного риніту, що потребує санаторно-курортного лікування та регулярного вживання ліків. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку сплати половини фактично регулярно понесених додаткових витрат, а саме: 650 грн. щомісячно. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України, справу призначено для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.01.2009 року, який рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 07.12.2018 року (справа №442/7203/18) розірвано, прізвище ОСОБА_4 змінено на ОСОБА_5 (арк . спр. 4).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_3 (арк. спр. 6).

Згідно з рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 10 березня 2017 року (справа №442/467/17), з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання дитини в розмірі 850 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 , син позивача, має діагноз: бронхіальна астма; алергічний реніт, що підтверджується випискою з медичної карти хворого та висновками лікарів-спеціалістів Дрогобицької міської поліклініки.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, ураховуючи, що необхідність у додаткових витратах на дитину викликана особливими обставинами, а саме: станом здоров`я дитини та те, що законом обов`язок з утримання дитини покладений на обох батьків, матеріальне становище сторін, дійшов висновку за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат, в сумі 650 грн., так як визначений розмір додаткових витрат є достатнім та справедливим.

Апеляційний суд не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції про задоволення позову, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року вищевказаним вимогам закону частково не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пункті 18 постанови №3 Пленуму "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов`язана довести в судовому засіданні ті обставини, на які вона посилалась як на підставу позову.

Однак, в порушення положень ст. ст. 12, 81, 263, 264 ЦПК України, суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення справи щодо розміру додаткових витрат на дитину, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам щодо цього питання.

Позивач надала до позовної заяви копію виписки №1117 із медичної карти від 08.06.2019 року, згідно з якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з 29.05.2019 року до 8.06.2019 року з діагнозом: бронхіальна астма, персистуючий перебіг. Алергічний реніт (арк. спр. 7). У цій виписці зазначено лікувальні і трудові рекомендації: 1) гіпоалергенний побут; 2) сингуляр 5 мд 1 т х1р. на вечір 3 міс.; 3) вітамінотерапія: смарт - омега, 1 капс х 1р., після сніданку (1 міс.); 4) назонекс х 1р. (в ніс).

Також позивач подала до позовної заяви виписку із медичної карти № 1527 , згідно з якою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: скарлатина з 23.11.2018 року по 27.11.2018 року (арк. спр. 8).

Згідно з поданим витягом (епікриз) з медичної карти № 8948 стаціонарного хворого, хлопчик ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходився на стаціонарному лікуванні в І х/в ЛОДКЛ «ОХМАДИТ» з 18.12.18р. по 19.12.18р. у зв`язку з проведеною 18.12.18р. операцією, дитині було призначено: знеболюючі, лоратидин, Аевіт. В задовільному стані виписується додому під спостереження хірурга поліклініки по місцю проживання. Рекомендовано: 1. Обмежити фізичне навантаження протягом 1 міс.; 2. Зняти шви 26.12.18 р. по місцю проживання; 3. Аевіт по 1 к. 1 р. в день - 1 міс.; 4. Контрольний огляд в ОДП через 1 міс. (арк. спр. 13).

Відповідно до епікризу з медичної карти, хворий ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 10.01.2019 року по 18.01.2019 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Гострий трахіобронхіт. Респіраторний алергоз. Рекомендовано: раціональне харчування, дієта; аналіз на імуноглобулін Е (лабораторія « Ескулаб »); «монтелукаст» - 1 табл. х 1р. 3 міс.; вітамінотерапія (арк. спр. 14).

Також позивач надала ксерокопії рекомендацій пульмонолога-алерголога від 05.06.2019 року (арк. спр. 15), від 27.05.2019 року (арк. спр. 16), від 01.04.2019 року (арк. спр. 17), в яких зазначено препарати та рекомендації для лікування Бронхіальної астми. Алергічний реніт.

Позивач надала з МКП «Фармако» (аптека №23 вул. Шолом Алейхема 12/7) листок із цінами (із урахуванням ПДВ) по певних назвах препаратів в розрахунку на 30 днів лікування (арк. спр. 18).

Разом з тим, позивачем, в порушення ст. ст. 77-79 ЦПК України, ненадано суду належних доказів (квитанцій, чеків), які б підтверджували наявність понесення фактичних витрат на лікування ОСОБА_3 , а також не подано доказів на підтвердження розміру додаткових витрат - 1300 грн., які щомісячно позивач витрачає та буде витрачати на лікування сина.

З урахуванням наведеного, вимога позивача щодо стягнення додаткових витрат щомісячно на сина в розмірі 1300 грн. і до досягнення дитиною повноліття наперед не може бути задоволена, оскільки позивач будь-яких обґрунтувань та доказів, підтверджуючих необхідність саме таких витрат до досягнення дитиною повноліття у зв`язку з щомісячним лікуванням та придбанням відповідних лікувальних препаратів суду не надала.

Позивачем надано копію висновку лікаря-спеціаліста від 07.06.2019 року, в якому зазначено, що ОСОБА_3 потребує санаторно-курортного оздоровлення (арк. спр. 9).

Проте, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, зокрема на санаторно-курортне лікування, не довела належними доказами розмір передбачуваних додаткових витрат на санаторно-курортне лікування сина.

Також, необхідно зазначити, що додаткові витрати на санаторно-курортне лікування не є щомісячними додатковими витратами, а здійснюються один раз на рік, тобто є разовими витратами.

Однак, у разі понесення позивачкою фактичних додаткових витрат на дитину, зокрема на санаторно-курортне лікування, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про стягнення таких витрат як фактично понесених.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат, в сумі 650 грн., так як визначений розмір додаткових витрат є достатнім та справедливим, однак, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції необґрунтованим та передчасним.

Суд першої інстанції, стягуючи з відповідача на користь позивача половину вартості додаткових витрат в сумі 650 грн.щомісячно до досягнення дитиною повноліття, не зазначив, які з препаратів та у зв`язку з яким призначенням лікування ОСОБА_3 ним враховано.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Коцан Р.М. до відзиву на апеляційну скаргу на підтвердження придбаних медичних препаратів позивачкою долучив ксерокопії чеків.

З доданих до відзиву копій чеків судом апеляційної інстанції встановлено, що два чеки від 12.07.2019 року та від 07.09.2019 року оформлені іноземною мовою (польською) та копії цих чеків є нечитабельними і не підтверджують належним чином суми витрат на медичні препарати, які необхідні для лікування ОСОБА_3 .

Із чеку від 24.11.2019 року з магазину « Рукавичка » на суму 184.90 грн. встановлено, що на цю суму придбані продукти харчування.

Чеки з аптеки від 06.11.2019 року на суму 374,20 грн. (придбано протефлазід), від 06.10.2019 року на суму 16,80 грн. (придбано неофіллін), від 13.11.2019 року на суму 100,01 грн., від 25.11.2019 року на суму 790,91 грн., від 06.11.2019 року на суму 139,25 грн. (придбано сингуляр 4 мг.), від 14.11.2019 року на суму 177,35 грн. (придбано триензим, кеталонг, кетанов), від 14.11.2019 року на суму 127,85 грн. (придбано флувир kids ), від 25.11.2019 року на суму 141,35 грн. (придбано сингуляр 4 мг.), від 28.11.2019 року на суму 155,78 грн. (придбано флувир kids, натрію хлорид, тіатриазолін), від 23.11.2019 року на суму 190,56 грн. (придбано шампунь Сульсена, система для ПК (МР), тіатриазолін, рибоксин, аскорбінова кислота, глюкоза), від 06.10.2019 року на суму 104,60грн. (придбано едем, тринефрон, флюколд), від 20.12.2019 року на суму 501,00 (придбано тазалок, натрію хлорид), від 23.10.2019 року на суму 55,20 грн. (придбано ацидолак), від 16.10.2019 року на суму 160,90 грн. (придбано аква няня питна вода, анзибел ментол) фіксують придбання товарів та медичних препаратів після постановлення рішення судом першої інстанції, придбання таких препаратів не підтверджено необхідністю їх застосування для лікування з відповідним призначенням лікарів.

Жодних доказів понесених витрат з чітким обґрунтуванням, які саме препарати необхідно придбавати позивачу для лікування хвороб за встановленими діагнозами, період їх вживання і обґрунтування необхідного стягнення щомісячно суми саме таких передбачуваних витрат до досягнення дитиною повноліття ні суду першої, ні апеляційної інстанцій не надано.

Надані до справи виписки лікарів з історії хвороб ОСОБА_3 із вказанням короткотермінових періодів лікувань певними препаратами та надані на підтвердження придбання лише деяких з цих препаратів копії чеків є підтвердженням понесених позивачем витрат, однак, позовні вимоги щодо стягнення саме таких понесених витрат позивачем в цій справі не заявлено.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції в силу п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволення позову ОСОБА_2 з вищенаведених підстав.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Ураховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, призначеній до розгляду на 20.05.2020 року, є дата складення повного судового рішення - 20.05.2020 року.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 травня 2020 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.