Провадження № 2/761/6991/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглядаючи у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська, 13 А», Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська, 13 А» Пастушенко Галини Вікторівни, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

28 липня 2020 року позивач звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва із вказаним позовом.

Предметом позовних вимог є визнання незаконним та таким, що порушує права члена ОСББ «Дмитрівська 13А» Акімова Дмитра Ігоровича рішення Загальних зборів від 17 листопада 2019 року співвласників ОСББ «Дмитрівська, 13А», про затвердження внесення разового платежу для поповнення ремонтного фонду ОСББ «Дмитрівська, 13А» у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., з кожної квартири ОСББ «Дмитрівська, 13А» та дії голови правління ОСББ «Дмитрівська, 13А» ОСОБА_2 , щодо винесення на обговорення вказаного рішення.

Підставою позову є порушення прав позивача як власника квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Аналогічний припис закріплено у ч.4 ст. 263 ЦПК України, в якій визначено вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Керуючись вказаними приписами, суд враховує висновки Верховного Суду про застосування норми права, викладені у постанові від 01 липня 2020 року у справі № 727/3863/18 (провадження № 61-47279св18, реєстраційний номер рішення: 90329539). У справі, яка була предметом перегляду Верховного Суду спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятим рішенням загальних зборів ОСББ «Теплий-2005» в частині передачі підвального приміщення ХХХІV, у безоплатне постійне користування власнику квартири НОМЕР_1 (пункт 6) та в частині вирішення встановлення резервних місць для стоянки транспорту в кутовій частині будинку (пункт 7), а також позивач посилався на незаконність договору позички нежитлового приміщення від 01 січня 2018 року, укладеного між ОСББ «Теплий-2005» в особі голови правління Ранчука В. В. та Бабиним В. І .

Тобто, спірні правовідносини, які були предметом перегляду Верховного Суду, не стосувалися проведення установчих зборів, законності установчих документів чи скасування державної реєстрації об`єднання.

Проте, переглядаючи вказану справу Верховний Суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначено Законом України від 29 листопада 2001 року № 2866-III «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» (далі - Закон № 2866-III).

Статтею 1 Закону № 2866-III встановлено, що ОСББ - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Відповідно до статті 4 Закону № 2866-III об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання й використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність ОСББ полягає в здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання.

Згідно з частиною першою статті 85 ЦК України непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад (частина перша статті 98, частина перша статті 99 ЦК України).

Отже, вищезазначений Закон № 2866-III визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їхнього власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Ураховуючи предмет спору, Верховний Суд констатував, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, отже, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

При цьому Верховним Судом також враховано попередні висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 (провадження № 11-1272апп18), де зазначено про те, що «правовідносини між власником нерухомого майна у житловому будинку та ОСББ, яке створене у тому ж будинку, найбільш подібні до спорів, пов`язаних із діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України). Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 501/1571/16-ц (провадження № 14-472цс19).

Застосовуючи відповідну норму права, та враховуючи висновки Верховного Суду щодо її застосування, суд, розглядаючи вказану цивільну справі, дійшов висновку, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятим відповідачем рішенням Загальних зборів від 17 листопада 2019 року співвласників ОСББ «Дмитрівська, 13А», про затвердження внесення разового платежу для поповнення ремонтного фонду ОСББ «Дмитрівська, 13А» у розмірі 2 000 (дві тисячі) грн., з кожної квартири ОСББ «Дмитрівська, 13А», а також із діями голови правління ОСББ «Дмитрівська, 13А» ОСОБА_2 щодо його прийняття.

Ураховуючи те, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи, тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, отже, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

З урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду цей спір повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша статті 256 ЦПК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року

в справі № 750/3192/14 (провадження № 14-439цс19) вказано, що «зміни до ЦПК України, внесені Законом № 460-IX, пов`язані не лише з розглядом касаційних скарг, який відповідно до частини четвертої статті 258 ЦПК України завершується прийняттям постанови. Закон № 460-IX вніс зміни до порядку повернення справ після закінчення касаційного розгляду. Так, згідно з пунктом 8 Закону № 460-IX абзац перший частини першої статті 256 ЦПК України викладений у такій редакції: «Якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачу про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі». Отже, закінчивши касаційний розгляд і закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, з 08 лютого 2020 року суд касаційної інстанції має роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства.

З огляду на те, що судом вирішено на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, то відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України, суд роз`яснює позивачеві його право звернутися із позовною заявою до відповідного суду господарської юрисдикції.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 13, ч. 1 ст. 142, п.5 ч. 1 ст. 257, 353-355 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська, 13 А», Голови правління Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дмитрівська, 13 А» Пастушенко Галини Вікторівни, про визнання незаконними дій, зобов`язання вчинити дії - закрити.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, встановленому у ст. 261 ЦПК України.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: