Справа № 145/148/20
Провадження № 22-ц/801/1536/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 рокуСправа № 145/148/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Панасюка О. С., Шемети Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В. О,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Кіосак Н. О. в приміщенні суду в смт. Тиврів -

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , батько позивача. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки сільськогосподарського призначення.

У визначений законом шестимісячний строк з дня смерті спадкодавця вона до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернулася у зв`язку з поважними причинами, оскільки практично після її народження її мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 почали проживати окремо, шлюб розірвали. ЇЇ виховувала мати, із ОСОБА_3 вона не спілкувалася. Проживали вони в різних областях.

Про смерть батька ОСОБА_3 вона дізналася з листа приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Вінницької області Смоляк Л.С., який отримала у другій половині грудня 2019 року. Участі у похованні свого батька позивач не приймала, будь яких стосунків із членами сім`ї спадкодавця не підтримувала.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, відкритої після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк в три місяці після набуття законної сили рішенням суду.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано безспірних, належних, достатніх доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не проживала зі спадкодавцем, на час відкриття спадщини, проживала за межами населеного пункту де помер ОСОБА_3 .. Позивач не підтримувала відносин із спадкодавцем. Намагалась дізнатися де проживав батько, однак не змогла дізнатись.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_2 ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_1 та її адвокат Михайлов Д.О. у судове засідання не з`явились, подали клопотання у якому просили розглянути справу у їх відсутність, а апеляційну скаргу задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кобелецьке Тиврівського району Вінницької області помер ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 дочка ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження (а.с.7), витягом з Державного реєстру актів цивільного стану, згідно якого її дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » (а.с. 5), спадкоємиця за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України).

За життя ОСОБА_3 своїм майном не розпорядився. Від його імені заповіт в Спадковому реєстрі не зареєстровано, що стверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 13 лютого 2020 року № 59402319.

В установлений законом шестимісячний строк 05 грудня 2018 року із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. звернулась ОСОБА_2 , інші особи із заявами про прийняття спадщини, відмову від прийняття спадщини до нотаріуса не звертались, що стверджується листом приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л.С. №180/01-16 від 01 червня 2020 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано безспірних, належних, достатніх доказів поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблений за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Висновок суду першої інстанції про те, що незнання ОСОБА_1 про смерть свого батька не є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання нею заяви про прийняття спадщини зроблений без урахування усіх обставин справи та з`ясування наявності у позивачки інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 не підтримувала відносин з батьком не через своє небажання, а через не можливість встановити місце його проживання, яке, як стверджують свідки, допитані у судовому засіданні, ОСОБА_3 , за життя, часто змінював і яке, ОСОБА_1 неодноразово намагалась встановити.

Посилання відповідача, що позивачка не зверталась до міграційної служби для перевірки місця реєстрації батька, а тому не вчинила усіх можливих дій для встановлення місця його проживання, не є свідченням того, що ОСОБА_1 , враховуючи стосунки, що склались між нею та покійним батьком (друга сім`я батька, проживання в різних містах, дитяча образа, тривале не спілкування) не намагалась у можливий та доступний для неї спосіб встановити місце проживання батька.

Таким чином, колегія суддів приходить висновку, що позивач з об`єктивних причин не могла довідатись про день смерті свого батька.

Крім того, відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 чинного на час виникнення спірних правовідносин Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту.

Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкоємця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини. (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду КЦС у справі № 761/42165/17-ц, від 28.10.2019 року)

Як вбачається з матеріалів справи про смерть батька позивачці стало відомо з запиту приватного нотаріуса, який був направлений на адресу ОСОБА_1 через 15 місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_2 / а.с.8/

Доказів про те, що нотаріус повідомляла позивача про відкриття спадщини раніше, сторонами надано не було.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, оскільки нотаріусом не було вжито заходів відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» щодо повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_3 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повідомлення приватного нотаріуса Тиврівського районного нотаріального округу Смоляк Л. С. отримала ОСОБА_1 в середині грудня 2019 року /а. с. 9/, а з позовом звернулася до суду в лютому 2020 року /а. с. 2/.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції не дослідив, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини, чи здійснював її виклик як спадкоємця за законом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Судом установлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті батька сплив 19 лютого 2019 року, нотаріус повідомив позивача про відкриття спадщини, направивши лист, 10 грудня 2019 року, а з позовом ОСОБА_1 звернулася до суду про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини 04 лютого 2020 року, тобто пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини з дня отримання повідомлення нотаріуса є незначним.

Крім цього, колегія суддів враховує й те, що після народження позивача її мати ОСОБА_4 та батько ОСОБА_3 почали проживати окремо, шлюб розірвали, позивача виховувала мати. Доказів того, що батько позивача ОСОБА_3 цікавився її життям та повідомив її про своє місце проживання матеріали справи не містять.

Також суд апеляційної інстанції враховує те, що 21 січня 2020 року ОСОБА_1 повідомила приватного нотаріуса Смоляк Л. С. про те, що вона має намір звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини /а. с. 73/.

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд враховує, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Апеляційний суд враховує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункту в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 1261 гривню 20 копійок.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 02 червня 2020 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (прож. АДРЕСА_1 ) додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кобелецьке Тиврівського району Вінницької області, тривалістю в три місяці з дня прийняття даної постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) гривню 20 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: О. С. Панасюк

Т. М. Шемета

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.