Постанова

Іменем України

19 травня 2020 року

м. Київ

справа № 331/3129/17

провадження № 61-41744св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Запорізькій області, Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 грудня 2017 року у складі судді Жукової О. Є. та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила в процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Запорізькій області (далі - Департамент ДАБІ в Запорізькій області), Головне управління Держгеокадастру в Запорізькій області, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення самочинної побудови, посилаючись на те, що їй на праві власності належить 30/100, а ОСОБА_2 - 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . У спільному користуванні сторін перебуває земельна ділянка площею 837 кв. м, яка призначена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Восени 2015 року на вказаній земельній ділянці відповідач здійснила будівництво залізобетонної естакади без її на те згоди та за відсутності необхідних дозвільних документів, тим самим обмеживши їй та її сину, який є особою з інвалідністю, прохід у двір. При цьому спірна споруда зведена з грубим порушенням будівельних норм і правил, оскільки атмосферні опади стікають на стіни будинку, що спричиняє його руйнування. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні її власністю шляхом знесення самочинно збудованої естакади (оглядової ями) для стоянки та ремонту автомобілів, яка знаходиться на земельній ділянці, що перебуває у спільному користуванні, за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 грудня 2017 року позов задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні власністю, а саме: житловим будинком по АДРЕСА_1 шляхом знесення споруди - залізобетонної естакади (оглядової ями). Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що ОСОБА_2 збудувала залізобетонну естакаду (оглядову яму) за відсутності необхідних дозвільних документів та з істотним порушенням будівельних норм, що підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи. Вказана споруда створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування своїм майном, що вказує на обґрунтованість її позовних вимог.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 грудня 2017 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.

У серпні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скаргаОСОБА_2 мотивована тим, що судами попередніх інстанцій неповно з`ясовано обставини справи. ОСОБА_1 не доведено факту створення їй перешкод у здійсненні права користування своїм майном через наявність збудованої естакади (оглядової ями), а також - не надано доказів щодо проживання з нею дитини з інвалідністю, яка потребує пересування на візку. Вказана споруда не обмежує доступ позивача до трубопроводу з водопостачання. Місцевий суд передчасно ухвалив оскаржуване рішення, оскільки на той час відбувався розгляд справи за її позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування вищевказаною земельною ділянкою.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 10 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справіта витребувано її матеріали з Жовтневого районного суду міста Запоріжжя.

27 вересня 2018 року справа № 331/3129/17 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги).

Судами встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 30/100, а ОСОБА_2 - 23/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23 листопада 2007 року встановлено порядок користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділено в спільне користування земельну ділянку площею 837 кв. м.

У 2015 році на земельній ділянці, яка знаходиться у спільному користуванні сторін, ОСОБА_2 збудувала залізобетонну естакаду (оглядову яму).

З приводу незаконного будівництва позивач неодноразово зверталася до Департаменту ДАБІ в Запорізькій області, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському (Жовтневому) району.

Відповідями Департаменту ДАБІ в Запорізькій області від 23 жовтня 2015 року та від 02 червня 2017 року, наданими на запити ОСОБА_1 , підтверджується, що ОСОБА_2 розпочала будівництво спірної споруди без отримання дозволу на виконання таких робіт.

Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи, складеним 15 листопада 2017 року Приватною науково-виробничою фірмою «Стройіндустрія-Л», залізобетонна естакада (оглядова яма) по АДРЕСА_1 є спорудою, яка призначена для зберігання та технічного обслуговування автомобілів, у зв`язку з чим може бути класифікована як наземний гараж відкритого типу. Визначення відповідності будівельних робіт з будівництва залізобетонної естакади проектній документації за відсутності такої документації є неможливим. Будівництво споруди виконано з порушеннями діючих вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва.

Крім того, вказаною експертизою встановлено, що:

- під місцем розташування залізобетонної естакади проходить ділянка водопроводу. Споруда створює на водопровід та шар ґрунту навколо нього додаткове навантаження, що не було передбачено під час проектування та прокладання водопроводу;

- згідно з планом земельної ділянки М 1:500 ширина проходу по тротуару біля житлового будинку по АДРЕСА_1 складала 1,5 м. Під час проведення дослідження ширина цього проходу у найвужчому місці між будинком і спорудою становить 0,9 м, тобто зменшилася на 0,6 м, що суперечить пункту 3.4 ДБН В.1.2-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки»;

- мох та вологі плями на стіні житлового будинку, сходах та залізобетонній естакаді свідчать про порушення системи водовідведення атмосферних опадів на ділянці. Наявність моху, який росте вгору по естакаді, дає підстави стверджувати, що при існуючому ухилі вимощення атмосферні опади, які повинні відводитися від будинку, затримуються між вимощенням та естакадою. Зазначене свідчить про порушення роботи системи водовідведення атмосферних опадів з об`єктів прилеглої забудови та території, що суперечить пункту 3.9 ДБН В.1.2-12-2008 «Будівництво в умовах ущільненої забудови. Вимоги безпеки»;

- споруда залізобетонної естакади (оглядової ями), яку можна класифікувати як надземний гараж відкритого типу, збудована по лінії забудови, однак не вбудована у житловий будинок і не є його прибудовою (ширина проходу у найбільш вузькому місці складає 0,9 м), що суперечить пункут3.24 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»;

- згідно з додатком Д до ДБН В1.1-7 «Пожежна безпека об`єктів будівництва» залізобетонна естакада (оглядова яма) відноситься до І, II ступенів вогнестійкості (несучі та огороджуючі конструкції із штучних кам`яних матеріалів, бетону та залізобетону), а житловий будинок по АДРЕСА_2 - до III ступеня вогнестійкості (будинки з несучими та огороджуючими конструкціями з кам`яних матеріалів, бетону та залізобетону. Перекриття з дерев`яних конструкцій, захищених штукатуркою). Тому мінімальна відстань між сусіднім будинком та спорудою повинна складати не менше 8 м. Однак фактична відстань від залізобетонної естакади (оглядової ями) по АДРЕСА_1 та будинком по АДРЕСА_2 не перевищує 6 м. Таким чином, має місце порушення протипожежних вимог;

- згідно з технічним паспортом станом на 20 березня 2017 року житловий будинок АДРЕСА_1 розділений на 4 квартири. За інформацією, наданою ОСОБА_1 , разом з нею у квартирі проживає її син - особа з інвалідністю (інвалідність пов`язана з психіатрічним захворюванням; періодично виникає потреба у пересуванні дитини на візку та ношах). Будинок АДРЕСА_1 підпадає під дію ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення» (ДБН В.2.2-17:2006 Розділ 1 «Сфера застосування»), згідно з Додатком А до якого щонайменше одна людина, котра проживає на території будинку АДРЕСА_1, класифікується за групою мобільності М 2 (як людина з психічними відхиленнями) і періодично за групою мобільності М 4 (інваліди, що пересуваються на кріслах-колясках, які приводяться в рух вручну). Прилегла до будинку АДРЕСА_1 територія не відповідала нормам ДБН В.2.2-17:2006 і до будівництва залізобетонної естакади (оглядової ями), однак після її спорудження стан проїзду з вулиці до квартири ОСОБА_1 став ще більш погіршеним (ширина шляху повинна бути не меншою 1,5 м при русі крісла-коляски в одному напрямку). Внаслідок будівництва естакади прохід між цією спорудою та будинком, що є ймовірним евакуаційним виходом за межі забудованої території у разі виникнення пожежі, звузився, оскільки ширина проходу у найбільш вузькому місці складає 0,9 м.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснила самочинне будівництво залізобетонної естакади (оглядової ями) з порушенням вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, зокрема ДБН 360-92**, ДБН В.1.2-12-2008, ДБН В.2.2-17:2006.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 368, частин першої, другої статті 369 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме, майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

За змістом частини першої вказаної статті самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Згідно з частиною четвертою статті 376 ЦК України якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Встановивши, що ОСОБА_2 збудувала залізобетонну естакаду (оглядову яму) без будь-якої проектної і дозвільної документації та з істотними порушеннями будівельних норм і правил, це самочинне будівництво створило для ОСОБА_1 та членів її сім`ї значні погіршення умов проживання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову і зобов`язання відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні її власністю шляхом знесення спірної споруди.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінкузгідно зі статтями 76-78, 81, 89, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги про те, що ОСОБА_1 не доведено факту створення їй перешкод у здійсненні права користування своїм майном через наявність збудованої естакади (оглядової ями), а також - не надано доказів щодо проживання з нею дитини з інвалідністю, яка потребує пересування на візку, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються встановленими судами обставинами справи.

Крім того, згідно з частиною другою статті 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

З огляду на викладене, оскільки питання про достатність доказів відноситься до компетенції судів першої та апеляційної інстанцій і апеляційним судом не встановлено порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції, то аргументи касаційної скарги про те, що суди не сприяли повному, об`єктивному і неупередженому розгляду справи не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень і стосуються переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Аргументи заявника про те, що місцевий суд передчасно ухвалив оскаржуване рішення, оскільки на той час відбувався розгляд справи № 331/465/16-ц за її позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування вищевказаною земельною ділянкою, є неспроможними, оскільки під час розгляду цієї справи знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача щодо користування власністю, а суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Крім того, встановлення між сторонами за рішенням суду нового порядку користування земельною ділянкою не спростовує те, що наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи. Самочинне будівництво залізобетонної естакади (оглядової ями) відбулося в той час, коли земельна ділянка, на якій розміщено цю споруду, перебувала у спільному користуванні сторін, у зв`язку з чим таке будівництво мало здійснюватися за згодою позивача.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи аналогічні доводам апеляційної скарги та були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, який з дотриманням вимог статей 367, 368 ЦПК України перевірив їх та спростував відповідними висновками. Ці доводи зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону й підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 22 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 10 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. О. Кузнєцов

М. Ю. Тітов