Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 401/1387/17-ц

провадження № 61-37363 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.

учасники справи:

позивач - спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут»;

відповідач - ОСОБА_1 ;

треті особи: Світловодська міська рада Кіровоградської області, товариство

з обмеженої відповідальності «Політрейд»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу спільного підприємства товариства

з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня

2018 року у складі судді Мальничика Ю. С. та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року у складі колегії суддів:

Кіселика С. А., Авраменко Т. М., Чельник О. І.

ВСТАНОВИВ :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року спільне підприємство товариство

з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - СП

ТОВ «Світловодськпобут») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Світловодська міська рада Кіровоградської області, товариство

з обмеженої відповідальності «Політрейд» (далі - ТОВ «Політрейд»), про покладення на службову особу, винну у незаконному звільненні працівника, обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі протоколу зборів учасників

СП ТОВ «Світловодськпобут» від 20 вересня 2013 року № 20/09-13 наказом

№ 214/к від 09 жовтня 2013 року на посаду генерального директора

СП ТОВ «Світловодськпобут» був призначений ОСОБА_3

20 квітня 2015 року згідно із наказом № 53/к. на посаду генерального директора

СП ТОВ «Світловодськпобут» був призначений ОСОБА_1 , Наказом СП TOB «Світловодськпобут» від 09 липня 2015 року № 104/к, який був підписаний ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звільнений з посади на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2017 року у справі № 401/1676/15-ц позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано наказ генерального директора СП

TOB «Світловодськпобут» ОСОБА_1 від 09 липня 2015 року № 104/к про звільнення ОСОБА_3 незаконним та стягнуто з СП

TOB «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 200 261 грн 34 коп.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2017 року змінено у частині розміру середнього заробітку

та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_3 середній заробіток час вимушеного прогулу у сумі 181 161 грн 24 коп. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Позивач вважав, що зазначеними судовими рішеннями встановлено незаконність дій ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_3 .

Також вказувало, що рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада 2015 року у справі № 912/1381/15 визнано недійсним

з моменту прийняття рішення зборів учасників СП TOB «Світловодськпобут»

від 03 квітня 2015 року, яке оформлене протоколом зборів учасників

СП TOB «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року № 03/04-15, у тому числі, про звільнення ОСОБА_3 з посади генерального директора підприємства у зв`язку з припиненням повноважень посадової особи на підставі пункту 5 статті 41 КЗпП України та призначення генеральним директором

СП ТОВ «Світловодськпобут» ОСОБА_1 . Судове рішення набрало законної сили.

Посилаючись на викладене, СП ТОВ «Світловодськпобут» просило суд стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 181 161 грн 24 коп., як зі службової особи, яка винна в незаконному звільненні з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» ОСОБА_3 , заподіяну позивачеві у зв`язку

з оплатою поновленому на роботі на підставі рішення суду ОСОБА_3 , часу вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року у задоволенні позову СП ТОВ «Світловодськпобут» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вина ОСОБА_1 у незаконному звільненні ОСОБА_3 та відповідно у навмисному заподіянні шкоди

СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв`язку з оплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 181 161 грн 24 коп., а тому відсутні правові підстави для покладення на ОСОБА_1 повної майнової відповідальності, передбаченої пунктом 8 статті 134, статті 237 КЗпП України.Також зазначено, що питання про прийняття рішення зборами учасників

СП ТОВ «Світловодськопбут» про звільнення з посади генерального директора ОСОБА_3 з одночасним призначенням на цю посаду ОСОБА_1 , було ініційовано уповноваженим учасником СП ТОВ «Світловодськпобут» - Світловодською міською радою, що у розумінні статті 145 ЦК України,

є способом реалізації учасником товариства свого права на прийняття участі

в управлінні товариством. Позивачем не доведено, що ОСОБА_1

будь-яким чином вплинув на Світловодську міську раду у вирішенні вказаного питання.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу СП ТОВ «Світловодськпобут» залишено без задоволення. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наказ генерального директора товариства ОСОБА_1 про припинення трудового договору із ОСОБА_3

від 09 липня 2015 року № 104/к є похідним від рішення загальних зборів учасників товариства. Отже, у діях ОСОБА_1 відсутня вина щодо незаконного звільнення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі СП ТОВ «Світловодськпобут», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій скасувати, прийняти нову постанову про задоволення їхнього позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судова справа передана судді-доповідачу Гульку Б. І.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року справу за позовом

СП ТОВ «Світловодськпобут» до ОСОБА_1 , треті особи: Світловодська міська рада Кіровоградської області, ТОВ «Політрейд», про покладення

на службову особу, винну в незаконному звільненні працівника, обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга СП ТОВ «Світловодськпобут» мотивована тим, що при вирішенні спору суди не взяли до уваги рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року у справі

№ 401/1676/15-ц, яке має преюдиційне значення відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України. Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 перебував у щорічній відпустці з 08 квітня 2015 року по 09 липня 2015 року, проте ОСОБА_1 видав наказ від 09 липня 2015 року № 104/к та звільнив ОСОБА_3 в останній день його відпустки, що суперечить статті 3 Закону України «Про відпустки» та частині третій статті 40 КЗпП України. Вважає, що ОСОБА_1 здійснив звільнення ОСОБА_3

з порушенням трудового законодавства, що в свою чергу призвело

до нанесення майнових збитків підприємству у вигляді виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_3 .

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи

Рішенням зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 20 вересня

2013 року, оформленого протоколом № 20/09-13/1, генеральним директором

СП ТОВ «Світловодськпобут» призначено ОСОБА_3 (а. с. 6).

Рішенням зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року, оформленого протоколом № 03/04-15, ОСОБА_3 звільнено з посади генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут». Генеральним директором СП ТОВ «Світловодськпобут» призначено ОСОБА_1

(а. с. 16).

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада

2015 року у справі № 912/1381/15, яке набрало законної сили, рішення зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 03 квітня 2015 року визнано недійсним з моменту його прийняття (а. с. 18-24).

Рішенням зборів учасників СП ТОВ «Світловодськпобут» від 04 листопада

2016 року, оформленого протоколом № 04-11-2016, вирішено на підставі рішення Господарського суду Кіровоградської області від 03 листопада

2015 року вважати відсутніми (припиненими) повноваження ОСОБА_1 як генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут», припинити повноваження генерального директора СП ТОВ «Світловодськпобут» ОСОБА_3., обрати генеральним директора СП ТОВ «Світловодськпобут» ОСОБА_4.

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15 червня 2016 року у справі № П/811/279/16 визнано протиправним та скасовано запис № 0000407 від 14 квітня 2015 року в Єдиному реєстрі юридичних

та фізичних осіб-підприємців про зміну керівника та зміну складу підписантів юридичної особи СП ТОВ «Світловодськпобут» у зв`язку зі скасуванням протоколу № 03/04-15, на підставі якого такі зміни були внесені. Судове рішення набрало законної сили 08 грудня 2016 року.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2017 року у справі № 401/1676/15-ц позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано наказ генерального директора

СП TOB «Світловодськпобут» ОСОБА_1. від 09 липня 2015 року

№ 104/к про звільнення ОСОБА_3 незаконним. Стягнуто

з СП TOB «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 200 261 грн 34 коп., Вирішено питання розподілу судових витрат (а. с. 10, 11).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2017 року у справі № 401/1676/15-ц змінено у частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнуто з СП TOB «Світловодськпобут» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 181 161 грн 24 коп. У решті рішення суду залишено без змін. Судове рішення набрало законної сили.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року залишено без змін.

Згідно з довідкою СП ТОВ «Світловодськпобут» присудженого до стягнення рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 29 березня 2017 року середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 181 161 грн 24 коп. ОСОБА_3 виплачено у повному обсязі (а. с. 15).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга СП ТОВ «Світловодськпобут» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації

у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення

чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник

чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до пункту 33 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України

(з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного,

як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі,

що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти не підлягають доказуванню, оскільки вони вже встановлені порядку, передбаченому процесуальним законодавством, у процесуальній формі, а тому немає необхідності встановлювати їх знову.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 було звільнено із порушенням закону

за наказом СП ТОВ «Світловодськпобут», за підписом ОСОБА_1

від 09 липня 2015 року № 104/к, відповідач як службова особа, яка видала наказ про звільнення, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З урахуванням наведеного, висновок судів, що наказ генерального директора товариства ОСОБА_1 про припинення трудового договору

із ОСОБА_3 від 09 липня 2015 року № 104/к є похідним від рішення загальних зборів учасників товариства від 03 квітня 2015 року, а, отже,

у діях ОСОБА_1 відсутня вина щодо незаконного звільнення,

є помилковим, так як рішення зборів учасників товариства відбулось 03 квітня 2015 року, а наказ про звільнення ОСОБА_3 виданий 09 липня 2015 року.

Зазначене свідчить, що рішення загальних зборів учасників товариства було реалізовано не негайно, а зі значним терміном. Отже, у відповідача була можливість реалізувати вказане рішення зборів і звільнити працівника без порушення трудового законодавства.

Отже, генеральний директор, виконуючи рішення зборів учасників товариства, яке виконав більше ніж через 3 місяця, зобов`язаний був при цьому дотримуватись вимог трудового законодавства і не звільняти ОСОБА_3 під час відпустки, що встановлено преюдиційним рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року у справі

№ 401/1676/15-ц (частина четверта статті 82 ЦПК України), тому не підлягає доведенню.

Оскільки суд касаційної інстанцій дійшов висновку про скасування рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій, слід змінити розподіл судових витрат, стягнути з ОСОБА_1 на користь СП ТОВ «Світловодськпобут» пропорційно розміру задоволених позовних вимог витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої, апеляційної

та касаційної інстанцій у розмірі 9 510 грн 94 коп.

Відповідно до статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 січня 2018 року та постанову апеляційного суду Кіровоградської області від 10 квітня 2018 року скасувати.

Позов спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» 181 161 грн 24 коп. майнової шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку

з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» витрати зі сплати судового збору, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій у розмірі 9 510 грн 94 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк