Справа № 654/908/20
Провадження №2/654/577/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 травня 2020 року

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої - судді Третьякової І.В.,

за участю секретаря - Горох В.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Гола Пристань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, -

у с т а н о в и в:

17 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила позбавити відповідача права користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власницею зазначеної квартири, в якій зареєстроване місце проживання її зятя ОСОБА_2 . В січні 2017 року відповідач фактично припинив шлюбні відносини з донькою позивачки, залишив сім`ю та почав проживати за іншою адресою. Однак, місце своєї реєстрації ним змінено не було та в добровільному порядку дане питання вирішити не вдалося. Вказані обставини змусили позивача звертатися до суду, оскільки реєстрація ОСОБА_2 створює ОСОБА_1 перешкоди у розпорядженні своєю нерухомістю. На підставі цього, позивач, посилаючись на ст. 319, 391, 405 ЦК України, просила суд задовольнити її позов.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала на підставах викладених в позовній заяві та просила суд задовольнити їх в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак, 07.05.2020 подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнав та не заперечував щодо їхнього задоволення.

Заслухавши пояснення позивача, з`ясувавши позицію відповідача, яка була викладена письмово, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини сторін, щодо володіння будинком регулюються Житловим Кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2007р., позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . Право власності ОСОБА_1 зареєстровано в Херсонському ДБТІ 07.08.2007 р., що підтверджено відповідним Витягом.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України, передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України)

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України, та ст. 150 Житлового Кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право на захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а саме, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього.

Відповідно до записів в будинковій книзі, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В силу ч. 2 ст. 405 ЦК України особу може бути визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням лише внаслідок відсутності цієї особи без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Згідно п.10 Постанови №2 від 12 квітня 1985 року Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", якщо особа була відсутньою понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилплощу.

Відповідно до положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Суд, опираючись на пояснення позивача, зокрема щодо не проживання ОСОБА_3 в належній їй квартирі та фактичної відсутності відповідача без поважних причин з січня 2017 року, які останнім не були спростовані в ході розгляду справи, вважає обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги доведеними, а відтак задовольняє позов в повному обсязі.

Крім цього, суд також бере до уваги положення ч.. 3, 4 ст. 200 ЦПК України в яких зазначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1, ч.4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 були визнані в повному обсязі, а в ході розгляду справи не встановлено порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд також вбачає в цьому підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265, 354-355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду безпосередньо або через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 25.05.2020р.

Суддя І. В. Третьякова