РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

24 березня 2020 року, місто Новоград-Волинський Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кравець І. А.

(Справа № 285/591/20, провадження у справі № 2/0285/395/20)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання останніх такими, що втратили право користування житлом по АДРЕСА_1 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником вищезазначеної квартири з 16.10.2016 року на підставі договору купівлі-продажу, яку він придбав у відповідача ОСОБА_2 .. Під час вселення в квартиру дізнався, що в ній продовжують бути зареєстровані відповідачі. Відповідачі не є членами його сім`ї, в квартирі не проживають але продовжує бути зареєстрованими в ній, добровільно знятися з реєстрації не бажають, що в свою чергу тягне за собою порушення його права на розпорядження майном.

Позивач керуючись ст. 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та посилаючись на те, що оскільки відповідачі не є і не були членами його сім`ї, в квартирі не проживають, добровільно знятися з реєстрації не бажають, просить суд позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та про розгляд справи за його відсутності. Також вказав, що у випадку неявки відповідачів не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.

Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, причини неявки не повідомили. Відзив на позовну заяву від відповідачів до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідачів заяви чи клопотання щодо розгляду справи.

З огляду на вказане, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що квартира номер АДРЕСА_2 належить позивачу ОСОБА_1 на праві власності, згідно договору купівлі-продажу, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 17 жовтня 2016 року /а.с.8, 9/.

Встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , згідно відомостей ЦНАП від 13.02.2020 року №374, зареєстрований в квартирі з 14.06.2014 року /а.с.19/.

Згідно відомостей ЦНАП від 14.02.2020 р. за №379, відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент смерті на території міста Новоград-Волинського зареєстрований не був /а.с.20/.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі був зареєстрований, як власник житла, по місцю реєстрації не проживає з моменту відчуження квартири, що підтверджується Актами обстеження депутата Новоград-Волинської міської ради ОСОБА_4 від 17.08.2018 р., 20.09.2018 р. та 24.10.2018 р /а.с.4,5,6/.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі заяви особи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Отже, виходячи з вище встановлених обставин, враховуючи, що ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, а був колишнім власником квартири, не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, суд приходить до висновку, що в зв`язку із припиненням права власності на квартиру відповідач ОСОБА_2 втратив право на користування нею, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання відповідача ОСОБА_3 втратившим право на користування квартирою, то в цій частині позов задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність відповідача ОСОБА_5 припинилася у момент його смерті, а саме з 06.11.2018 року, в зв`язку з чим і припинилося його право на користуванням квартирою.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 станом на 06.11.2018 р. в квартирі зареєстрований не був.

На підставі ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , проживаючого та зареєстрованого АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 втративши право користування житлом - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Рішення суду набирає законної сили , якщо протягом тридцяти днів відповідачем не подано заяву про перегляд заочного рішення або позивачем апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК (від 03.10.2017 року) апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Повне судове рішення складено - 24.03.2020 року.

Головуючий