Справа № 569/1969/20
20 травня 2020 року Рівненський міський суд Рівненської області
в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне у у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, - встановив:
ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 27.06.2001 р. відділом РАГС м.Рівне , актовий запис № 652, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 2500,00 грн. , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000.00 грн., щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення ними повноліття. Судові витрати покласти на Відповідача. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 27 червня 2001 року, між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований Рівненським відділом актів громадянського стану, про що зроблений запис № 652. За час шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Майнових спорів між ними немає. Вони провели в шлюбі більше 18 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Останнім часом постійно сперечаються з побутових ситуацій. Намагалися неодноразово протягом останніх років говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. З підстав наведених вище, збереження сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, зокрема ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання неповнолітніх дітей. Між нею та відповідачем на момент пред`явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей, а будь які спроби дійти консенсусу призвели до погроз з його сторони щодо можливої розправи над нею. Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Оспанов Р.О. подав до суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позовні вимоги. Просив розглянути позов у відсутність позивачки та його, як представника, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач ОСОБА_2 , будучи попередженим про день, час та місце слухання справи рекомендованою кореспонденцією та шляхом розміщення оголошення на сайті Рівненського міського суду, що є належним повідомленням, в судове засідання не з`явився повторно. З заявою про розгляд справи в його відсутність не звертався, причину неявки суду не повідомив. Письмового відзиву на позов не подав. За наведених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача, відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280- 282 ЦПК України, проти чого не заперечив представник позивачки Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. За приписами ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. За визначенням поняття шлюбу, наведеним у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно вимог ст. 24 СК закріплено один із головних принципів шлюбу його добровільність. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Як слідує з положень ст. 51 Конституції України, добровільність шлюбу відноситься до основних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.06.2001 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис № 652.. Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1806, зареєстрований 25.10.2002 р. відділом РАГС м.Рівне та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 1563, зареєстрований 17.06.2014 р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що сторони на момент розірвання шлюбу фактично припинили шлюбні відносини. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони втратили почуття любові, між ними відсутнє взаєморозуміння. Примирення не можливе оскільки взаємної волі сторін на спільне проживання немає. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовна заява в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя, неповнотолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати. Судом також встановлено, що відповідач належної постійної матеріальної допомоги позивачці на утримання дітей, які проживають разом з нею в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на їхнє утримання. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дітей. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком дo 6 років: з 01 січня 2019 пo 30 червня - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 пo 30 червня - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років у розмірі 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.184 СК України, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Враховуючи встановлені по справі обставини, та з метою забезпечення прав дітей на матеріальне утримання, суд вважає що позовна заява в частині стягнення аліментів підлягає до задоволення частково. Підлягають до стягнення аліменти за рішенням суду з відповідача на користь позивачки на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1109 грн. 00 коп., щомісячно, що узгоджується з встановленим прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення та є не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією згідно закону, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 р. і до повноліття дитини ; на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1000 грн. 00 коп., щомісячно, що узгоджується з встановленим прожитковим мінімумом для дитини відповідного віку на день ухвалення рішення та є не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією згідно закону, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 р. і до повноліття дитини . Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 05.02.2020 р. по 05.03.2020 р. - допустити до негайного виконання. Наявність інших обставин, які можуть бути враховані судом при визначенні розміру аліментів (незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інших дітей, крім синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , утриманців, тощо), судом не встановлена. Судові витрати - судовий збір, сплачений позивачкою при пред`явленні позову до суду в частині розірвання шлюбу, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки в сумі 840,80 грн. , за вимогу про стягнення аліментів в прибуток державного бюджету в сумі 840,80 грн. , від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, ст. ст. 55, 110, 112, 115 , 180, 182, 191 СК України керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273, 280-282, 354, 355, п.3 Р.ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК, суд, в и р і ш и в: Позовну заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково . Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 27.06.2001 року відділом РАГС м.Рівне, актовий запис № 652, розірвати. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Рівне на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у розмірі 1109 (одна тисяча сто дев`ять ) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією згідно закону, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 р. і до повноліття дитини . Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м.Рівне на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у розмірі 1000 (одна тисяча ) грн. 00 коп., але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, з індексацією згідно закону, щомісячно, починаючи з 05.02.2020 р. і до повноліття дитини . Рішення суду в частині стягнення аліментів на дітей у межах суми платежу за один місяць з 05.02.2020 р. по 05.03.2020 р. - допустити до негайного виконання. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені судові витрати в сумі 840 ( вісімсот сорок ) грн. 80 коп. Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 ( вісімсот сорок ) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом , що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Під час дії карантину процесуальні строки щодо розгляду апеляційної скарги продовжуються на строк дії такого карантину.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий в 1996 р. Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області..
Повний текст рішення виготовлено 20.05.2020 р.
Суддя О.В.Панас