Номер провадження: 22-ц/813/1002/20
Номер справи місцевого суду: 515/1799/18
Головуючий у першій інстанції Сметаняк О. Я.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеда С.М., Цюра Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.07.2019 року , у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Татарбунарської міської ради Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

Короткий зміст позовних вимог і судового рішення суду першої інстанції:

В листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами котрі неодноразово уточнював та просив суд:

- зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок розібрати(демонтувати) збудований будинок без дозвільних документів на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ,яка йому не належить.

-заборонити ОСОБА_2 вчиняти певні дії по набуттю права власності на самовільно збудоване приміщення замість сараїі під літ « Б та Г»

- стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати.

Постановити окрему ухвалу по відношенню міської ради за бездіяльність при самочинному будівництві відповідача.

Вимоги обґрунтовував тим, що проживає в будинку АДРЕСА_2 ,котрий належить на праві власності його доньц і- ОСОБА_4 . Суміжним власником будинку АДРЕСА_1 являється відповідач, котрий почав виконувати будівельні роботи з розбору сараїв під літ. «Б» і « Г» без дозвільних документів міської ради та контролюючих органів.

В результаті протиправних дій будівельне сміття попадало на його земельну ділянку в результаті чого були пошкоджені фруктові дерева,виноградник та полуниця.

В результаті самочинного будівництва міг бути пошкоджений фундамент будинк у та порушено право позивача, а саме:

-він не може обслуговувати задню стінку будинку;

- міг бути порушений фундамент будинку;

- порушені будівельні норми оскільки будівлю збудовано до стіни житлового будинку ОСОБА_4

14 вересня 2016 року комісією Татарбунарської міської ради складений акт перевірки № 1 в котрому не зафіксовано факт самочинного будівництва.

Не погодившись з таким висновком комісії він вдруге звернувся лдр Татарбунарської міської ради 23. 09.2016 року та 30 вересня 2016 року складений акт перевірки № 2 де п. 9 зафіксовано та встановлено факт самочинного будівництва без дозвільних документів на земельній ділянці АДРЕСА_1 та матеріали комісії спрямували в Державну інспекцію архітектури будівельного контролю в Одеській області.

Посилаючись на неправомірні дії відповідача зазначає, що йому завдано моральні страждання в зв`язку з погрозами відповідача, невиконання рішення суду,що спричинило безсонні ночі,загострення хронічної хвороби,виклики швидкої допомоги.

Позивач зазначає, що до теперішнього часу Татарбунарська міська рада не звернулась до суду з позовом до відповідача про примусове знесення самочинного будівництва та просив суд задовольнити його позовні вимоги.

В травні 2019 року позивач збільшив позовні вимоги та просив суд стягнути

Татарбунарської міської ради моральну шкоду в розмірі 10 000 грн .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 посилається на те, що позивач не наділений цивільною процесуальною дієздатністю так як не являється власником житлового будинку та земельної ділянки та не надів докази порушення його прав та обов`язків. При цьому посилається на те, що у разі незгоди з рішенням Татарбунарської міської ради вправі його оскаржити у визначеному законом порядку.

Представник 3-ї особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору- Татарбунарська міська рада в своїх письмових поясненнях зазначає, що позивач не підтвердив свої позовні вимоги належними та допустимими доказами, а тому просив відмовити в задоволені позовних вимог.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 04 липня 2019 року у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Татарбунарської міської ради Одеської області про зобов`язання вчинити певні дії- відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та постановити нове рішення у повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу частини 2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути споаву за їх відсутністю.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 5 ст.ст. 268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

зв`язку з цим, та на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складення цього судового рішення є 05.05.2020 року.

АРГУМЕНТИ(ДОВОДИ)СТОРІН:

В позовні заяві позивач посилається на ті ж підстави, що і в поховній заяві та на те, що районний суд не взяв до уваги,як доказ по справі, фото таблицю на підтвердження факту самочинного будівництва ОСОБА_5 збудованого без дозвільних документів, пошкодження винограднику, знищення полуниць та фруктового дерева.Зазначає, що зміна цільового призначення «сараїв» та збільшення їх висоти до3,56 м., завдає задимлення, перешкоджає істувати та плодоносити рослинам .

Заявлене ним клопотання про призначення експертизи районним судом залишено без розгляду та суд помилково прийняв до уваги лист ДАБІ та впорушенні вимог ст.23 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 посилався на те, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а саме факту його самочинного будівництва.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ:

01.08.2019 року апеляційну скаргу до суду.

2.08.2019 року апеляційним судом отримано матеріали справи

15.08.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання заперечень на апеляційну скаргу.

09.09.2019 року від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу та в цей день призначено справу до розгляду на 30 квітня 2020 року на 10 год.30 хв. оскільки з 08.01.2019 року по 09.09.2019 року внаслідок автоматизованого розподілу справ до судді Гірняк Л.А. надійшло понад 700 справ.На період відкриття провадження у справі,суддею Гірняк Л.А. відкрито та призначено до розгляду справи виключно по 14.05.2020 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ПО СПРАВІ:

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача,перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзив на неї приходить до наступного.

Відмовляючи в позовних вимогах районний суд виходив з недоведеності позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідногодокумента, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснил самочинне будівництво ана земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво , або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво , має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10.07.2008 року № ВКО 168366, державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.11.2008 року ОСОБА_4 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га. (а.с. 7-11, 57, 113-116).

Паспортом ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , довідкою № 1489 від 31.10.2018 року встановлено, що він зареєстрований та проживає у будинку АДРЕСА_2 з 03.03.2012 року разом із дружиною ОСОБА_6 (а.с. 4-5, 111, 132).

Згідно довідки МСЕК 079172 є інвалідом 2-ї групи безстроково (а.с. 13, 118).

З договору оренди житлового будинку від 17.08.2008 року слідує, що ОСОБА_1 прийняв у володіння та користування житловий будинок АДРЕСА_2 з оплатою 20 грн. в місяць за користування терміном дії на 3 роки з відповідною пролонгацією (а.с. 12, 117).

довіреності від 22.11.2017 року № НМТ 965739, слідує, що ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_1 на представництво її інтересів у суді (а.с. 6).

З договору купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 19.08.2014 року слідує, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , з господарчими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б» та «Г», гараж літ. «В», 1-2 - дворові споруди. Загальна площа будинку - 55, 4 кв.м., житлова - 45,2 кв.м. Будинок знаходиться на земельній ділянці площею 400 кв.м., яка належить Татарбунарській міській раді (а.с. 50-51).

Договором купівлі-продажу Ѕ частки житлового будинку від 13.08.2016 року встановлено, що ОСОБА_2 є власником Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 з господарчими будівлями та спорудами: сарай літ. «Б» та «Г», гараж літ. «В», 1-2 - дворові споруди. Загальна площа будинку - 55, 4 кв.м., житлова - 45,2 кв.м., кадастровий номер земельній ділянці не присвоювався (а.с. 52-53).

Витягом та технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 встановлено, що частка ОСОБА_2 у власності складає 1/1 (а.с. 96-100).

З листа ОСОБА_1 до Татарбунарського міського голови від 29.08.2016 року слідує, що він просить створити комісію для встановлення спірних межових знаків в тому числі по АДРЕСА_1 (а.с. 119).

З акту обстеження земельної комісії виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Одеської області від 14.09.2016 року та витягу з протоколу № 1 від 14.09.2016 року та витягу з протоколу № 2 від 30.09.2016 року слідує, що комісією встановлено розбіжності у площі земельної ділянки належної ОСОБА_4 .

Позивач ОСОБА_1 не допустив комісію щодо заміру меж, сторонам рекомендовано звернутись до суду щодо земельного спору та відповідачу ОСОБА_2 направлено вимогу щодо прибирання земельної ділянки (а.с. 15-21, 121, 123-124, 125-126).

Актом обстеження земельної ділянки № 2 від 30.09.2016 року встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 використовується за цільовим призначенням, крім того, проводиться будівництво і реконструкція у верхній тильній стороні будівлі. Комісією власникам будинків АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та АДРЕСА_1 ОСОБА_2 рекомендовано дотримуватись правил добросусідства (а.с. 15-21).

З заяви ОСОБА_1 від 23.09.2016 року, 29.08.2016 та скарги від 21.11.2017 року на ім`я міського голови слідує, що позивач просить притягнути відповідача до відповідальності за неприйняття заходів щодо боротьби з бур`янами, скаржиться на дії ОСОБА_2 у зв`язку із самовільним будівництвом по АДРЕСА_2 (а.с. 14, 22, 24, 74, 119, 127, 128, 129, 130, 131).

Заявою ОСОБА_1 від 02.01.2018 року, 04.01.2019 року, 25.01.2019 року та листом Татарбунарської міської ради від 29.01.2018 року встановлено, що він просить направити на його адресу матеріали листування міської ради з ДАБІ Одеської області з приводу самовільного будівництва ОСОБА_2 , проте радою відмовлено у наданні листування, посилаючись на положення конфіденційності (а.с. 14, 25, 102, 134, 135).

Листом Татарбунарської міської ради від 11.01.2019 року Є-4/1 позивачу надано листа ДАБІ від 18.11.2016 року, з якого слідує, що при реконструкції ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 здійснено реконструкцію сараю літ. «Б» з заміною матеріалу стін, у звязку із їх фізичною зношеністю та руйнуванням, без зміни функціонального призначення та зовнішніх розмірів в плані фундаментів. Забудова земельної ділянки відповідає технічному паспорту (а.с. 66, 103, 174-175).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до пункту 2 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт № 466 будівельні роботи - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту.

Згідно з положеннями статті 152 Житлового кодексу виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Перелік № 1104 визначає, що до будівельних робіт, на виконання яких не потрібне отримання документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких збудований об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, зокрема, належать:

-роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, - щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

-зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків.

Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків зі змінами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 , встановлено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що отримання дозволу від виконкому міської ради необхідне, зокрема, для проведення переобладнання або перепланування жилих будинків, що передбачає виконання робіт, визначених Правилами № 45. Разом з тим, проведення робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання дозволу та введення в експлуатацію.

аний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2019 року у справі №462/2845/16-а.

Листом ДАБІ від 18.11.2016 року встановлено, що реконструкція сараю літ. «Б» здійснюється з заміною матеріалу стін, у звязку із їх фізичною зношеністю та руйнуванням, без зміни функціонального призначення та зовнішніх розмірів в плані фундаментів. Забудова земельної ділянки відповідає технічному паспорту (а.с. 66, 103, 174-175).

Позивачем ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем здійснено будівництво на котре необхідно було отримати дозвільні документи, оскільки заміна матеріалу стін не змінила їх розмір та відповідає технічному поспорту.

Позивачем не надано доказів щодо збільшення висоти сараїв літ. «Б» і «Г», які розміщені на земельній ділянці Татарбунарської міської ради та яку проводить відповідач ОСОБА_2 , що призвело до затінення та знищення полуниці та винограднику належних ОСОБА_4 , засмічення земельної ділянки, прилеглої до будинку АДРЕСА_2 .

Не надано суду й доказів пошкодження, руйнування вище зазначеного будинку внаслідок проведення будівельних робіт ОСОБА_2 на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , не надано доказів наявності й бродячих тварин.

Відповідно до ст.76 ч.1 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судова колегія погоджується з судженням районного суду, що з наданих позивачем фото таблиць не вбачається, що реконструкція приміщень в будинку АДРЕСА_1 проводиться із порушенням законодавства та зачіпає його права.

Посилання позивача на те, що районий суд не розглянув його клопотання про призначення експертизи не є правовою підствою для скасування рішення суду так як в силу ст.106 частини 1 ЦПК україни учасник справи мав право подати до суду висновок експертизи,складений на його замовлення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

У пункті 80 рішення у справі «Перес проти Франції» («Perez v. France»,, заява № 47287/99) ЄСПЛ зазначив, що гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції право на справедливий судовий розгляд включає право сторін, що беруть участь у справі, представляти будь-які зауваження, які вони вважають доречними до їхньої справи. Оскільки метою Конвенції є забезпечення не теоретичних чи ілюзорних прав, а прав фактичних і ефективних (див. рішення у справі «Артіко проти Італії» (Artico v. Italy) серія A. 37, пункт 33), це право можна вважати ефективним тільки в тому випадку, якщо зауваження були дійсно «заслухані», тобто належним чином враховані судом, який розглядає справу.

Отже, дія статті 6 Конвенції полягає в тому, щоб, серед іншого, зобов`язати суд провести належний розгляд зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами у справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належності до справи (див. рішення у справі «Ван де Хурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. Netherlands) серія A. 288, заява № 16034/90, пункт 59).

Також у пункті 71 рішення у справі «Пелекі проти Греції» (Peleki v. Greece, заява 69291/12) ЄСПЛ нагадав, що внутрішнє рішення суду може бути визначене як «довільне» з точки зору порушення справедливого судового розгляду лише в тому випадку, якщо воно позбавлене міркувань або якщо це міркування ґрунтується на явній помилці факту чи закону, допущеної національним судом, що призводить до «заперечення справедливості» (Moreira Ferreira v. Portugal (no 2), заява № 19867/12, пункт 85). З цього також випливає, що зобов`язання судових органів мотивувати свої рішення передбачає, що сторона судового розгляду може очікувати конкретної та чіткої відповіді на аргументи, що є визначальними для результату судового провадження.

Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів того, що спірний гараж є об`єктом самочинного будівництва.

Самочинним же вважається будівництво, якщо об`єкти нерухомого майна збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснила будівництво; або земля відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо прийняти до уваги, що сараї під літ» Б» та «Г» побудовані ще до набуття відповідачем права власності та позивачем не доведено наявність порушеного права, яке належить судовому захисту.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що вони були збудовані після 18 серпня 2014 року тобто після укладення договору купівлі-продажу відповідачем.

Окрім того, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Також із використанням спеціальних знань належить довести технічну неможливість виконати перебудову. Проте, матеріали справи, знову ж таки, таких доказів не містять.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині заборони ОСОБА_2 вчиняти певні дії

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1 Протоколу першого до ЄКПЛ: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися на підставі закону, під яким розуміється нормативно-правовий акт, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм та не суперечити принципам верховенства права.

Виходячи з того, що позивачем недоведені неправомірні дії відповідача у проведені реконструкції сараїв та порушення його прав, районний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо заборони відповідачу вчиняти певні дії по набуттю їх права власності

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 .

Відповідно до положень ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1). Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів абоу зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна (п.п.2, 3 ч.2). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової та не пов`язана із її розміром (ч.4).

Суд, який розглядає справу, повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК України, встановлено загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду , що відсутність доказу неправомірних дій відповідача та при чинно- наслідкового зв`язоку щодо погіршення стану здоровя позивача, зумовило суд першої інстанції відмовити у позовних вимогах щодо стягнення на його користь моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Виконавчі органи міських рад - це органи, які відповідно до Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) створюються міськими радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац одинадцятий статті 1 Закону № 280/97-ВР).

До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать повноваження зі здійснення контролю за використанням житлового фонду

Вказані делеговані повноваження конкретизовані у Житловому кодексі Української РСР (далі - ЖК): згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 15 і частиною першою статті 30 ЖК виконавчі органи міських рад у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду та керують житловим господарством. Такий контроль має завданням забезпечити додержання всіма суб`єктами, зокрема, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані (стаття 29 ЖК).

За змістом пункту 12 частини першої статті 15 і статті 154 ЖК виконавчі комітети міських рад здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам.

Посилання на незаконність дій посадових осіб міської ради не є правовою підставою для задоволення позовних вимогах та не позбавляє позивача права оскаржити їх дії відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст. 367,368,374,375,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 04.07.2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 05.05.2020 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра