Провадження № 2-в/522/2/20
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Вадуцкої В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 2-10058/07 за позовом ОСОБА_1 до ОМР про визнання права власності на нерухоме майно - підвальне приміщення площею 29,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 .

У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2007 року у вказаній справі.

Згідно архівної довідки, матеріали цивільної справи № 2-10058/07 в архіві Приморського районного суду м. Одеси на зберіганні відсутні. З огляду на це Приморським районним судом м. Одеси ініційовано питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 18.12.2017 року (с. Шенцева О.П.) було відмовлено у відновленні втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності (т.2, а.с.9-10).

Постановою апеляційного суду Одеської області від 23.03.2018 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2017 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Після авто розподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В..

Ухвалою суду від 04.05.2018 року була прийнята до розгляду.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року провадження по справі про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності було зупинено протягом двох днів для вирішення питання відповідно до ст. 40 ЦПК України. У подальшому дана заява представника ОСОБА_1 про відвід головуючі судді Домусчі Л.В. була залишена без задоволення (с. ОСОБА_3 ).

До суду 28 травня 2020 року повторно надійшла заява ОСОБА_1 , згідно якої заявив відвід головуючій судді Домусчі Л.В., який обґрунтований посиланням на упереджене ставлення судді до нього, яке на думку заявника послідовно проявляється у всіх справах, що перебувають у провадженні судді Домусчі Л.В. за його участі та участі ОСОБА_2 .. Вважає, що суддя завідомо негативно налаштована до нього, а тому розглядає всі справи не на його користь.

Посилався на те, що при ознайомленні з матеріалами справи №522/23246/17 ним було виявлено неправильну нумерацію сторінок (сторінки з одним і тим же номером повторювались), що на думку заявника може свідчити про «переробку» справи та долучення документів поза межами судового процесу. Вказував, що під час розгляду справи ним було заявлено клопотання про ознайомлення з даною справою (після виправлення нумерації), проте клопотання було безпідставно відхилене, чим фактично обмежено його право на належний, об`єктивний та всесторонній розгляд справи. У рамках цієї ж справи в цьому ж судовому засіданні головуюча суддя вирішила питання про перехід до стадії судових дебатів без заслуховування думок сторін по справі та продовжувала слухати справу навіть після закінчення робочого справу, що на думку заявника також свідчить про упередженість головуючої. Розгляд справи було відкладено на період ведення на території України карантинних заходів, у зв`язку з чим він не зміг ознайомитись із матеріалами справи, та ним було подано клопотання по відкладення розгляду справи, а також представниками сторони яку заявник також представляв було подано ряд інших клопотань (в тому числі про повернення до стадії судового розгляду), які він просив розглянути за їх участі. Проте, у подальшому йому стало відомо, що 26 травня 2020 року суддею були проігноровані відповідні клопотання та справу розглянуто по суті із винесенням рішення, чим на його думку позбавлено його права на представлення додаткових доказів, ознайомлення з матеріалами справи, підготовки позиції до судових дебатів, а також самої участі в судових дебатах. Вважає, що суддя неправомірно проігнорувала його клопотання щодо відкладення розгляду справи та не вбачав невідкладності розгляду даної справи саме у період карантину.

Також, у рамках розгляду справи №522/17876/19, в якій він приймав участь як відповідач, головуючою суддею Домусчі Л.В. також було проігноровано його клопотання щодо відкладення у зв`язку з запровадженням карантинних обмежувальних заходів до закінчення карантину. При цьому посилався на те, що він навіть не був сповіщений про дату та час судового засідання у цій справі, оскільки адвокат, який представляв його інтереси у рамках даної справи на дату розгляду справи вже не мав повноважень на його представництво. Отже, рішення суду було прийнято за його відсутності в умовах карантинних обмежувальних заходів та знову таки не на його користь.

Отже, на думку заявника, у діях судді вбачається систематична негативна упередженість щодо нього, а тому у нього існують підстави не довіряти головуючій судді. Крім того сама суддя не дотримується норм чинного законодавства щодо обмежувальних заходів, чим піддає небезпеці життя та здоров`я учасників процесу в період корона вірусу. А тому вона не може об`єктивно, професійно, незалежно розглядати дану справу.

Представник ОСОБА_1 адвокат Афтеній А.В. залишила розгляд цього питання н думку суду та зазначила що у неї не має з цього питання правової позиції.

Представник ОСОБА_1 адвокат Швець К. в судове засідання не з`явилась, про час і місце судового засідання була сповіщена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Представник ОМР-Молчанов О.Д. заперечував проти задоволення заяви про відвід , вважає що наведені в заяві обставни не стосуються данної справи, а тому є необґрунтованими.

ОСОБА_2 також просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки наведені обставини в заяві не стосуються даної справи, крім того не відповідають дійсності, а це є лише затягуванням судового процесу.

Суд, вивчивши матеріали справи та заяву позивача про відвід, вважає, що вона необґрунтована та немає об`єктивного підґрунтя.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 ЦПК суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Також, підставами відводу (самовідводу) законодавець визначив недопустимість повторної участі судді в розгляді справи (ст.37 ЦПК), та неможливість входження до складу суду осіб, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя (п.3 ст.46 ЦПК).

За умовами ч.3 ч.4 ст.39 ЦПК України відвід повинен бути вмотивованим, а заявник зобов`язаний надати докази упередженості судді у випадку наявності обставин, що викликають сумніви в неупередженості або об`єктивності судді (ч.5 ст.36 ЦПК України).

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, Європейський суд з прав людини розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому. Крім того, згідно принципу, який є стабільним, суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (рішення у справі "Де Куббер проти Бельгії" ("De. Belgium"), від 26 жовтня 1984 року, п.26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" та рішення у справі "Кастілло Альгар проти Іспанії", від 28 жовтня 1998 року, п.45).

У справі "П`єрсак проти Бельгії" Європейський суд з прав людини висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі "Хаушильд проти Данії" зазначається, що Європейському суду з прав людини не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, але якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Суд зауважує, що дійсно в провадженні судді Домусчі Л.В. перебували в провадженні цивільні справи №522/23246/17 та №22/17876/19, проте вказані справи як і всі інші позови знаходились у зв`язку з їх розподілом відповідно до ст.14.33 ЦПК України та протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вбачає, що обставини, на які вказує заявник, є його особистою суб`єктивною думкою та не відносяться до обставин при розгляді даної справи, з якими законодавець пов`язує відвід судді.

Також суд не погоджується із доводами заявника з приводу упередженості судді та її негативного ставлення до нього, оскільки викладені обставини жодними доказами не підтвердженні.

Суд вбачає, що дані обставини обґрунтовані з посиланнями на процесуальні дії у рамках інших цивільних справи, з якими у свою чергу не погоджуються заявник. Між тим, не вбачаючи об`єктивного критерію, а саме: наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності суду при вирішенні процесуальних питань, суд вважає, що непогодження позивача з процесуальною дією суду в рамках інших цивільних справ - не може бути підставою для відводу суддів - ч.4 ст. 36 ЦПК України.

Щодо доводів заяви про відвід, який стосується суб`єктивного критерію безсторонності суддів, а саме: особистої зацікавленості і упередженості судді в розгляді даної справи, то припущення відносно безсторонності та можливої упередженості в даній справі, є безпідставним.

Отже, оскільки прийняття суддею відповідних процесуальних документів та вчинення інших процесуальних дій під час розгляду інших справ, не є підставою для відводу судді та не можуть оціночно визначатись як сумніви у її об`єктивності та упередженості при розгляді цивільної справи, а можуть бути вирішенні у визначеному процесуальним законодавством порядку шляхом оскарження винесених судом процесуальних документів.

Також суд вважає необґрунтованими заяву в частин недотримання суддею чинного законодавства щодо обмежувальних заходів., оскільки взагалі нічим не підтверджуються.

Таким чином, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що презумпція особистої неупередженості судді діє до тих пір, поки не доведено інше, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід головуючого судді.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Таким чином з огляду на положення ст. 40 ЦПК України, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та залишає його без задоволення, при цьому підстав для передачі даної заяви на розгляд іншому судді не вбачає, оскільки заява надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до засідання (а саме 28.05.2020 року, при цьому засідання призначено на 29.05.2020 року).

Керуючись: ст. ст. 36, 39, 40, 89, 126, 258-260 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Домусчі Л.В. від 28.05.2020 року по цивільній справі про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили із моменту її підписання суддею.

Суддя Домусчі Л.В.