Справа №428/7459/20
Провадження №2/428/2251/2020
29 вересня 2020 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Кордюкової Ж.І.,
за участю секретаря Чумак Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьк Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі разом з ним зареєстрована відповідач ОСОБА_2 - колишня дружина. 16.07.2019 року шлюб між ними було розірвано. ОСОБА_2 в зазначеній квартирі не проживає з березня 2018 року і відсутня без поважних причин. Відповідач добровільно не бажає знятися з реєстрації. Наявність її реєстрації у квартирі порушує його права та інтереси, як власника квартири, оскільки створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження вказаною квартирою. Він змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг. Оскільки відповідач відсутня за місцем реєстрації більше, ніж два роки, він вважає її такою, що втратила право користування вказаною квартирою.
Просив визнати відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити. Додатково пояснив, що ОСОБА_2 є його колишньою дружиною. Квартиру в АДРЕСА_1 , він отримав у спадок і є єдиним її власником. В зазначеній квартирі він зареєстрував дочку та дружину в 2011-2012 року під час шлюбу. Після розірвання шлюбу в липні 2019 року ОСОБА_2 за власним бажанням покинула спірне житло та переїхала жити до своєї матері за іншою адресою. 24.03.2019 року між ними сталася сварка, після якої відповідач забрала всі свої особисті речі, половину нажитого майна, вивезла меблі та виїхала з квартири.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялася належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність не надходило. Своїм правом на подачу відзиву не скористалася.
Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 , який є її сусідом і проживає по АДРЕСА_1 . У вказаному житловому приміщенні проживали його колишня дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_5 , однак вже півтора року позивач живе один. Вона бачила, як приїздила машина та завантажувалися меблі. Біля цієї машина стояла сестра ОСОБА_2 .
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 , який є її сусідом і проживає по АДРЕСА_1 . З весни минулого року вона не бачила дружини ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Коли вона була у нього в квартирі, то речей ОСОБА_2 не бачила. Зі слів ОСОБА_1 їй відомо, що ОСОБА_2 пішла з квартири. Також вона бачила, як з квартири виносили меблі.
29.09.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.
Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., в реєстрі №1-861, та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26728647 від 16.07.2010 року.
Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16.07.2019 року по справі №428/4422/19 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 10.09.2011 року, був розірваний.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у спірній квартирі з березня 2019 року, оскільки переїхала проживати до іншого місця проживання. Зазначена обставина підтверджується свідченнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які підтвердили, що колишня дружина позивача ОСОБА_2 приблизно півтора року не проживає у спірній квартирі, виїхала з квартири до іншого місця проживання, забравши свої особисті речі та меблі.
Аналізуючи свідчення свідків у сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що відповідач виїхала з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на проживання до іншого постійного місця проживання. Наведене свідчить про те, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад один рік, а отже втратила інтерес до вказаного житлового приміщення.
Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Оскільки відповідач ОСОБА_2 не проживає за місцем її реєстрації понад один рік і переїхала проживати до іншого місця проживання, то, відповідно, вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить позивачу ОСОБА_1 , створює перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, оскільки він змушений сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 280 - 283, 288 - 289, 354-355, Перехідними положеннями ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складене 29.09.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Ж.І. Кордюкова