ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5053/20 Справа № 283/1056/18 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вказував, що з 27 січня 2001 року з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області за актовим записом №14. Від даного шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначав, що шлюбні відносини протягом останніх семи років погіршилися, що призвело до фактичного їх припинення. Спільне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, відсутнє взаєморозуміння, на підставі чого виникали сварки, які призвели до того, що вони стали чужими людьми.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1 , зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області, актовий запис №14 від 27 січня 2001 року.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зареєстрований шлюб 27 січня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області за актовим записом №14, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що питання місця проживання дітей між сторонами та судом не вирішено, з чоловіком немає згоди щодо місця проживання дітей.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи про розірвання шлюбу(п.4 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони 27 січня 2001 року зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Малинського району Житомирської області за актовим записом №14, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с.7).

Від даного шлюбу сторони мають повнолітнього, на момент ухвалення рішення, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Заходи з примирення подружжя, вжиті місцевим судом, результату не досягли.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що фактичні взаємини подружжя свідчать, що між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, спільного господарства не ведуть, сімейні відносини не поновлювали, позивач створив нову сім`ю, а тому суд у відповідності до ст.112 СК України, прийшов до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що, вирішуючи спір та розриваючи шлюб, суд першої інстанції не врахував, що питання місця проживання дітей між сторонами не вирішено, з чоловіком немає згоди щодо місця проживання дітей, місцевий суд мав вирішити це питання, є необґрунтованими.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач просив суд лише розірвати шлюб між ним та відповідачкою та не ставив питання про місце проживання дітей сторін.

Таким чином, вирішення питання про місце проживання дітей судом, як на тому наполягає відповідач, суперечить положенням ст.13 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто є повнолітнім та на момент ухвалення місцевим судом рішення не є дитиною відповідно до ч.1 ст.6 СК України.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що відповідач ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення з позовом до суду про визначення проживання доньки сторін ОСОБА_4 .

Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 вересня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Каратаєва Л.О.