Номер провадження: 22-ц/813/1060/20
Номер справи місцевого суду: 501/389/14-ц
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.

За участю секретаря Ющак А.Ю.

Представника позивача Бабенко Н.С.

Представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , Іллічівський ГУ ДМС України в Одеській області

-про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення

та за зустрічними вимогами правонаступника ОСОБА_4 ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», третя особа ОСОБА_2

-про визнання поруки припиненою,-

В С Т А Н О В И В:

ПРОЦЕДУРА:

29 січня 2014 року позивач ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_2 , з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, які в подальшому уточнив та просив:

-в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії № 2468-н від 03.10.2008р. у сумі 1 512 949,98 грн., яка складається з: 485 000,00 гри - залишок заборгованості за основним боргом; 629 313,39 грн. - заборгованість простроченими відсотками; 151 195,39 грн. - пеня за прострочену суму основного боргу; 247 441 20 грн. - пеня по простроченим процентам, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м. та земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, загальною площею площею 0 024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма при надежностями, в тому числі об`єктами як завершеного так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об`єктами, які будуть зведені в майбутньому та належать Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій;

-виселити зі зняттям з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 .

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

Вимоги обґрунтовувало тим, що 03.10.2008 року між позивачем та ОСОБА_5 укладено договір відновлюваної кредитної лінії № 2468-н на суму 485 000,00 грн. від 21% річних, строком до 03.10.2018 року.

В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору від 03.10.2008 року укладений з поручителем ОСОБА_4 іпотечний договір за зобов`язанням ОСОБА_2 предметом іпотеки є:

- квартира АДРЕСА_1 загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м.

- та земельна ділянка із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, загальною площею площею 0 024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма при надежностями, в тому числі об`єктами як завершеного так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об`єктами, які будуть зведені в майбутньому та належать Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Посилаючись на ст.ст. 39-40 Закону України «Про іпотеку» позивач просив вирішити питання про виселення зі спірної квартири так як вона придбана за кредитні кошти.

В зв`язку з наявністю боргових зобов`язань просив суд задовольнити позов.

19.05.2014 року відповідач ОСОБА_4 надала до суду заперечення на позовну заяву в якій просила суд відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що заочним рішенням Іллічівського міського суду від 06.12.2011 року стягнуто заборгованість за кредитним договором з ОСОБА_2 (достроково), а тому на її думку, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилась порука (т. 1 а.с.36-38)

03.10.2014 року відповідач ОСОБА_4 надала до суду зустрічний позов про визнання договору поруки припиненим, в якому просила припинити поруку за зобов`язаннями ОСОБА_2 перед ПАТ Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №2468-н від 03.10.2008 року та зняти заборону відчуження домоволодіння та земельної ділянку» що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яке їй належить посилаючись на вимоги ч.4 ст. 559 ЦК України (т.1 а.с.51-54).

15.01.2015 року представник позивача надав до суду заперечення на зустрічний позов, просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову (т. 1 а.с.59-61).

28.02.2017 року на адресу суду надійшов лист з копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4 від 12.07.2015 року, наданого ОСОБА_1 (т.1 а.с. 138-140).

14.11.2018 року представником позивача надано до суду заяву про залучення правонаступника (т.1 а.с. 227).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від від 26.12.2018 року замінено відповідача ОСОБА_4 на її правонаступника ОСОБА_1 (а.с.234, Т.1).

У зв`язку із невиконанням позичальником умов кредитного договору виникла заборгованість за кредитом, яка на теперішній час не погашається та станом на 01.02.2015

року, що складає 1512 940,98 гривень (один мільйон п`ятсот дванадцять тисяч дев`ятсот сорок гривень дев`ять гривень 98 коп). з яких:

-прострочений основний борг 485 000,00 гривень,

-прострочені проценти за кредитом - 629 313,39 гривень:

-пеня за прострочену суму основного боргу 151 195,39 гривень.

-пеня по простроченим процентам - 247 441,20 гривень.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , Іллічівський ГУ ДМС України в Одеській області про погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» за договором відновлювальної кредитної лінії №2468-н від 03 жовтня 2008р. у сумі 1512 949,98 грн., яка складається з: 485 000,00 грн. - залишок заборгованості за основним боргом; 629 313,39 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 151 195,39 грн. - пеня за прострочену суму основного боргу; 247 441,20 грн. - пеня по простроченим процентам, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м. та земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговуванню жилого будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, загальною площею 0,024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма при надежностями, в тому числі об`єктами як завершеного так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об`єктами, які будуть зведені в майбутньому, та належать Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, виселенні зі зняттям з реєстраційного обліку ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 та в стягненні судового збору в розмірі - 3 654,00 грн. - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії - Одеського обласного управління АТ „Ощадбанк подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить суд скасувати вищезазначене рішення з ухваленням нового про задоволення у повному обсязі позовних вимог.

Третя особа Іллічівський ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст.372 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі посилається на порушення норм матеріального та матеріального права та зазначив, що суд без повної та всебічної перевірки обставин справи, не дослідивши та не оцінивши в сукупності надані докази неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та прийшов хибного висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Зокрема заявник посилається на порушення судом вимог ст. 523 ЦК України, оскільки у справі помер не боржник, а майновий поручитель ОСОБА_4 , а тому застосування вищазазначених норм та Постанови ВСУ є помилковими.

Неотримання свідоцтва на право на спадщину правонаступника ОСОБА_4 ОСОБА_1 не спростовує факту прийняття нею спадщини та не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Одночасно посилається на те, що предмети іпотеки придбані за рахунок кредитних коштів, а тому відповідно підлягає виконанню без надання іншого житлового помешкання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2019 року без змін посилаючись на те, що вона не набула права власності в порядку спадкування за законом, а тому не відповідає по зобов`язанням своєї матері.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що з 03.10.2008 року укладено між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2 договір відновлюваної лінії 2468-н від 03.10.2008 року, на суму 485 000,00 грн. під 211% річних, строком до 03.10.2018 року (т.1 а.с. 5-7).

Як вбачається з іпотечного договору від 03.10.2008 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_4 , зазначена як «іпотекодавець», який є майновим поручителем ОСОБА_2 , передала в забезпечення договору № 2468-н від 03.10.2008 року іпотечне майно, а саме:

- квартиру АДРЕСА_1

- земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, загальною площею площею 0,024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма при надежностями, в тому числі об`єктами як завершеного так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об`єктами, які будуть зведені в майбутньому та належать Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (т.1 а.с. 8-10).

Відповідно вимоги про звільнення житлового приміщенні, від 05.08.2013 року № 28/01-19/7558, позивач направляв зазначений документ відповідачу ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 15-17).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнено з відповідача 777 635,60 грн. та судові витрати (копія, т. 1 а.с. 39-40).

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 01.10.2013 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задоволено, стягнено з відповідача 210 076,12 грн. та судові витрати (копія, т. 1 а.с. 41-43).

Відповідач по справі ОСОБА_4 померла, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.07.2015 року (т. 1 а.с. 139).

25.08.2015 року № 28/01-03/2468-н/16368 позивачем (кредитором) направлено на адресу Іллічівської міської нотаріальної контори заяву щодо надання інформації про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , та звернення спадкоємців (т. 1 а.с. 160).

Згідно повідомлення №1031/02-14 від 14.09.2015 року, державний нотаріус повідомив позивача про відкриття спадкової справи та про те, що спадкоємці не зверталися (т. 1 а.с. 161).

29.12.2016 року № 28/01-03/2468-н/21165 позивачем (кредитором) направлено заяву до Іллічівської міської державної нотаріальної контори, щодо надання відомостей по зверненням щодо спадку ОСОБА_4 (т.1 а.с. 162).

Згідно повідомлення №1037/02-14 від 13.09.2017 року, державний нотаріус повідомив позивача про те, що після померлої ОСОБА_4 звернулась з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 , та свідоцтва про право на спадщину до часу надання листа не видавались (т. 1 а.с. 163-164).

Відповідно копії спадкової справи № 243/2015 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , наданої Іллічівською міською державною нотаріальною конторою, є заява про прийняття спадщини ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 20).

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу, серії НОМЕР_2 , від 26.09.1992 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 , та вона взяла прізвище чоловіка - « ОСОБА_7 » (т.2 а.с. 21).

Відповідно копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_3 від 12.02.1973 року народилася ОСОБА_6 , матір`ю записано ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 22).

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙЦНОГО СУДУ

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд виходив з вимог ч. 1 ст. 523 ЦК України та постанови ВСУ від 14.07.2013 року у справі №6-18цс13 посилаючись на те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

З таким висновком районного суду погодитись неможна з наступних підстав.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (абзац 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку»).

Частинами 1 та 2 статті 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, (ч.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з статтею 33 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислии зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (ч.2 ст. 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом ч.1 ст. 12, ч. 1 ст. 33 та ст.35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконано чи виконано неналежно, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цсі 9).

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2 задоволено, достроково стягнено з відповідача 777 635,60 грн:

-залишок заборгованості за кредитом - 455 000,00 грн;

-прострочена заборгованість за кредитом 30 000,00 грн;

-заборгованість по відсоткам 238 758,70 грн;

-пеня по відсоткам 52 726,07 грн;

-пеня по кредиту 1 150,83 грн.

Враховуючи дострокове стягнення всієї суми заборгованості судова колегія приходить до висновку, що подальше нарахування відсотків та пені за кредитним договором не проводяться оскільки дія кредитного договору припинена.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 про неправильне застосування якої судами попередніх інстанцій зазначено в касаційній скарзі дійшла висновків про те, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Статтею 41 Закону України «Про іпотеку», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на якии звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

З врахуванням дострокового стягнення кредитного боргу за заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06.12.2011 року, подальше нарахування відсотків та штрафних санкцій припиняються, а тому сума заборгованості становить 777 365,60 грн, так як нарахування відсотків та штрафні санкції після 06.12.2011 року є безпідставними.

У ст. 1216 ЦК передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно із ч,5 ст.543 ЦК ліквідація солідарного боржника юридичної особи, смерть солідарного боржника фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Приписи ст.ст. 1281 і 1282 ЦК та ст. 23 закону «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів:

1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця;

2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця;

3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки;

4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього;

5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги;

6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

За таких обставин вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних тогах підлягають задоволенню.

Доводи правонаступника (майнового поручителя) проте, що вона не прийняла спадщину спростовуються її заявою до державної нотаріальної контори, а неотримання нею правовстановлюючих документів не є підставою для відмови в позові.

Щодо позовних вимог про виселення.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 зробив правовий висновок, згідно з яким за змістом частини другої статті 40 Закону № / I 898-IV та частини третьої статті 109 ЖК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягненні на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене J/ іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, ЄСПЛ зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Таким законом стаття 109 ЖК УРСР закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Продовжуючи далі про «закон», стаття 1 Першого протоколу до Конвенції посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях Конвенції (пункт 54 рішення від 09 листопада 1999 року у справі «Шпачек s.r.o.» проти Чеської Республіки» (Spacek s.r.o. v. the Czech Republic), заява № 26449/95. Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого законодавства, вимагаючи, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні (пункт 109 рішення від 05 січня 2000 року у справі «Беєлер проти Італії» (Beyelerv. Italy), заява № 33202/96. Коло застосування концепції передбачуваності значною мірою залежить від змісту відповідного документа, сфери призначення, кількості та статусу тих, до кого він застосовується. Сам факт того, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що вона не відповідає вимозі «передбачуваності» у контексті Конвенції. Завдання здійснення правосуддя, що є повноваженням судів, полягає саме у розсіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці (пункт 65 рішення від 17 лютого 2004 року у справі «Горжелік та інші проти Польщі» (Gorzelik and Others v. Poland), заява № 44158/98.

Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (пункт 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії» («С. G. and Others v. Bulgaria»), заява № 1365/07; пункт 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11.

Невиконання кредитних зобов`язань стало підставою подання до суду позовів банками про звернення стягнення на іпотечне майно.

Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз`яснено порядок застосування статті 40 Закону № 898-ІУта статті 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-І//, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що спірне житлове приміщення придбане за рахунок кредитних коштів підстави для виселення без надання іншого приміщення відсутні.

З врахуванням вищезазначеного судова колегія не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення відповідачки з квартири АДРЕСА_1 .

Виходячи з вищезазначеного, судова колегія дійшла висновку, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права в силу ст.376 ч.1 п.1, 4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду з ухваленням нового.

В силу припису ст.141 ЦПК України судова колегія повертає апелянту судовий збір понесений ним при сплаті апеляційної скарги так як він документально підтверджений, що становить 4658,85 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 19 липня 2019 року скасувати та прийняти постанову.

У рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної лінії 2468-н від 03 жовтня 2008р у розмірі 485 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить - 455 000,00 грн; прострочена заборгованість за кредитом 30 000,00 грн заборгованість по відсоткам 238 758,70 грн; пеня по відсоткам 52 726,07 грн; пеня по кредиту 1 150,83 грн звернути стягнення на предмет іпотеки:

- квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею 33,5 кв.м (яка належала ОСОБА_4 на підставі договору зареєстрованого Бюро технічної інвентирізації м. Іллічівська від 02.10.2008року, зареєстрованого у книзі під реєстровим номером №99, стор. 284);

- земельну ділянку із цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку і господарських споруд та ведення підсобного господарства, загальною площею площею 0 024 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 зі всіма при надежностями, в тому числі об`єктами як завершеного так і незавершеного будівництва, що розташовані на ній, та об`єктами, які будуть зведені в майбутньому та належать Іпотекодавцю на праві власності, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (державний актом на право (яка належала ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №926808, що виданий Іллічівьким відділом земельних ресурсів 08.08.2006 року на підставі рішення Іллічвської міської ради №172/76-ХХІV від 30.05.2003 року за реєстраційним номером 2) правонаступником котрої являється ОСОБА_1 шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною не нижче за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведених виконавчого провадження.

В позовних вимогах Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_2 , Іллічівський ГУ ДМС України в Одеській області про примусове виселення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОПП НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» (65014, м. Одеса, вул. Базарна, 17 р/р НОМЕР_5 в ФООУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845) судовий збір у розмірі 4658,85 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят вісім гривень вісімдесят п`ять копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.09.2020 року.

Головуючий суддя Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра