Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 296/816/18-ц

провадження № 61-48001св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

у Житомирській області на рішення Корольовського районного суду

м. Житомира у складі судді Драча Ю. І. від 16 травня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., від 31 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який було уточнено, до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі - Фонд соцстраху у Житомирській області) про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення

на роботі, стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 серпня 2017 року вона працювала на посаді спеціаліста І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області та наказом від 19 грудня 2017 року № 414-к була звільнена з посади з 29 грудня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті статті 40 КЗпП України, тобто у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників.

Вважала, що її звільнення є незаконним, так як її не було попереджено про майбутнє звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України за два місяці. Крім того, наказом від 19 грудня

2017 року № 414-к вона фактично звільнена у період її тимчасової непрацездатності, оскільки роботодавцем цей наказ не скасовано, а видано новий наказ від 29 грудня 2017 року № 489-к, яким дата звільнення перенесена на перший день після закінчення її тимчасової непрацездатності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд: визнати незаконними накази від 19 грудня 2017 року № 414-к про її звільнення

та від 29 грудня 2017 року № 489-к про перенесення дати звільнення; поновити її на посаді спеціаліста І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області з 29 грудня 2017 року та стягнути останнього на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано незаконними накази Фонду соцстраху у Житомирській області від 19 грудня 2017 року № 414-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 29 грудня 2017 року № 489-к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді спеціаліста І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області з 03 січня 2018 року. Стягнуто

з Фонду соцстраху у Житомирській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу у сумі

42 818,23 грн. Рішення суду в частині поновлення на роботі та в частині стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час затримки розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що роботодавець не попередив належним чином позивачку про її звільнення за два місяці

у зв`язку зі скороченням чисельності штату згідно з пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, а тому наказ про звільнення позивачки від 19 грудня 2017 року № 414-к є незаконним. Також суд першої інстанції скасував

наказ відповідача від 29 грудня 2017 року № 489-к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1 », оскільки цим наказом не передбачена конкретна дата звільнення позивачки, що суперечить положенням трудового законодавства. Середній заробіток було обчислено та стягнуто відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року апеляційну скаргу Фонду соцстраху у Житомирській області залишено без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира

від 16 травня 2018 року - без змін.

Погоджуючись із висновками районного суду, апеляційний суд також зазначив, що роботодавцем не було дотримано двомісячний строк попередження позивачки про звільнення, оскільки належним чином її було попереджено про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України лише 19 грудня 2017 року, а вручення їй 26 жовтня 2017 року попередження від 25 жовтня 2017 року стосується лише зміни в організації роботи та умов. Крім того, позивачка з 22 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року була тимчасово непрацездатна, а тому, нескасовуючи наказ

від 19 грудня 2017 року № 414-к, яким її звільнено з 29 грудня 2017 року, тобто у період тимчасової непрацездатності, відповідач 29 грудня

2017 року видано наказ від 29 грудня 2017 року № 489-к, яким звільняє ОСОБА_1 у «перший день після закінчення тимчасової непрацездатності», тобто не зазначено конкретної дати звільнення, що є порушенням трудового законодавства.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі Фонд соцстраху у Житомирській області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у вищевказаній справі та витребувано її матеріали з Корольовського районного суду м. Житомира

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга Фонд соцстраху у Житомирській області мотивована

тим, що позивачці було вручено персональне попередження про зміни

в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема, про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять в дію з 01 січня 2018 року,

та про можливе майбутнє звільнення, з яким вона ознайомилася під підпис 26 жовтня 2017 року, тобто не менше ніж за два місяці до звільнення. Оскільки ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці у день звільнення, який мав бути робочим днем, то дату звільнення було правомірно перенесено на перший робочий день після закінчення її тимчасової непрацездатності. Дата звільнення переносилася не з ініціативи роботодавця, а передбачити конкретну дату звільнення було неможливим, тому Фондом соцстраху у Житомирській області додатково було видано наказ від 16 січня 2018 року № 02-5к, яким визначено датою звільнення позивачки 02 січня 2018 року. Щодо ненадання позивачці пропозицій щодо працевлаштування, то чисельність штату у результаті реорганізації була скорочена і на час звільнення вакантних посад не було.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 з 01 серпня 2017 року працювала на посаді спеціаліста

І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху

у Житомирській області.

24 жовтня 2017 року Фондом соцстраху у Житомирській області було видано наказ № 90-ос «Про попередження працівників про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці».

25 жовтня 2017 року на виконання вищевказаного наказу від 24 жовтня 2017 року № 90-ос ОСОБА_1 було вручено попередження про зміни

в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять у дію з 01 січня 2018 року, та про можливе майбутнє звільнення, з яким ОСОБА_1 ознайомилася під підпис 26 жовтня 2017 року (а. с. 27).

19 грудня 2017 року ОСОБА_1 було вручено друге попередження,

яким повідомлено, що згідно з штатним розписом, який вводиться в дію

з 01 січня 2018 року, її посада скорочується та відповідні посади відповідно до її фаху відсутні.

Наказом Фонду соцстраху у Житомирській області від 19 грудня 2017 року

№ 414-к ОСОБА_1 звільнено з посади з 29 грудня 2017 року у зв`язку

зі скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України (а. с. 8).

З 22 грудня 2017 року по 29 грудня 2017 року ОСОБА_1 була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (а. с. 35).

Наказом Фонду соцстраху у Житомирській області від 29 грудня 2017 року

№ 489-к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1 » звільнено ОСОБА_1 , спеціаліста І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області, у перший день після закінчення тимчасової непрацездатності (а. с. 9).

Наказом Фонду соцстраху у Житомирській області від 16 січня 2018 року

№ 02-5-к проведено остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , спеціаліста

І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху

у Житомирській області, враховуючи, що датою звільнення є 02 січня

2018 року (а. с. 101).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної

інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою

для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни

в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням

за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу

або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Верховний Суд виходить із того, що помилковим є посилання суду як на підставу поновлення на роботі - несвоєчасне попередження про звільнення, так як сам по собі цей факт не може бути підставою для поновлення на роботі.

Проте це не впливає на правильність вирішення цієї справи, так як ОСОБА_2 було звільнено з роботи під час її тимчасової непрацездатності.

Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що наказом Фонду соцстраху у Житомирській області від 19 грудня 2017 року № 414-к ОСОБА_1 була звільнена з посади спеціаліста I категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області з 29 грудня 2017 року у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності

(зі змісту частини третьої статті 40 КЗпП України).

У всіх випадках звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою ІІІ-А КЗпП України. Чинне трудове законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне вивільнення (не менше ніж за два місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності.

Установлено, що позивачка з 22 грудня 2017 року по 29 грудня

2017 року перебувала на лікарняному, що підтверджується листом непрацездатності.

Отже, ОСОБА_2 було звільнено під час її тимчасової непрацездатності, оскільки наказ від 29 грудня 2017 року №489-к про перенесення дати звільнення не містить конкретної дати звільнення, а згідно з пунктом

2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України

від 29 липня 1993 року № 58, днем звільнення вважається останній день роботи.

Посилання Фонду соцстраху у Житомирській області на те, що 16 січня

2018 року було видано наказ № 02-5-к, згідно з яким було проведено остаточний розрахунок з ОСОБА_1 , спеціаліста І категорії відділу бухгалтерського обліку та звітності Фонду соцстраху у Житомирській області, з урахуванням дати її звільнення - 02 січня 2018 року,

є безпідставним, так як цим наказом ОСОБА_1 було фактично звільнено заднім числом.

За таких обставин суди попередніх інстанцій, належним чином оцінивши докази у справі, які подані сторонами, дійшли правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_2 , так як її було звільнено під час тимчасової непрацездатності, що не допускається в силу вимог частини третьої статті 40 КЗпП України.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 травня

2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року залишити без змін з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк