Справа № 148/1212/19
Провадження № 22-ц/801/1708/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ковганич С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 рокуСправа № 148/1212/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя доповідач),

суддів: Ковальчука О. В., Панасюка О. С.

учасники справи:

позивач (особа яка подала апеляційну скаргу) АТ КБ «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року постановлене у складі судді Ковганича С. В., в м. Тульчин, дата складення повного судового рішення 20 липня 2020 року,-

в с т а н о в и в :

В червні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому ставило вимогу стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 червня 2013 року в розмірі 119 707 грн 62 коп.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08 червня 2013 року відповідач отримала кредит у розмірі 2 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30 квітня 2019 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 285 347, 06 грн, з яких: - 5 601, 40 грн - заборгованість за тілом кредиту, 276 045, 66 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3 700 грн - заборгованість за пенею та комісією. Проте позивач ставив вимогу стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 119 707 ,62 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі - 5 601 грн 40 коп. та заборгованості по процентах за користування кредитом у період з 08 червня 2013 року по 31 березня 2018 року у розмірі 114 106 грн 22 коп.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 08 червня 2013 року в розмірі 5 601 грн 40 коп. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому, з урахуванням вимог частини 2 статті 530 ЦК України дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Разом з тим, розрахунок Банку про наявність у відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту представник відповідача не спростувала.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за несвоєчасну сплату кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, у анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними, надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил, не містять підпису відповідача та не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Відмову у застосуванні строку позовної давності місцевий суд мотивував тим, що укладений сторонами кредитний договір №б/н від 08.06.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а отже, до звернення банку до суду з позовом до боржника перебіг позовної давності у спірних правовідносинах не починався, тому позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

Не погодившись з цим рішенням в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 06 серпня 2020 року подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги Банку в повному обсязі, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише із заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів. Стверджує, що підписанням анкети заяви позичальник виявив бажання отримати кредитні кошти та підтвердив, що він ознайомлений і погоджується з Умовами та Тарифами банку, які є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Вважає, що встановивши факт надання банком відповідачеві кредитних коштів, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом.

17 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі у зв`язку із нікчемністю правочину (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Одночасно подала клопотання, у якому ставить питання про закриття апеляційного провадження, мотивуючи тим, що апеляційна скарга підписана особою, яка не мала права її підписувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

- 08 червня 2013 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ

«ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_1 , шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПРИВАТБАНКу, укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 7);

- у анкеті-заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані йому у письмовому вигляді;

- до матеріалів справи банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт

«Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9 - 24);

- згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 08 червня 2013 року, термін дії до 05/17. (а.с.118)

-відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30 квітня 2019 року, яку Банк просить стягнути, становить 119 707, 62 грн, з яких: - 5601,40 грн - заборгованість за тілом кредиту та

114 106, 22 грн - заборгованість по процентах за користування кредитом у період з 08 червня 2013 року по 31 березня 2018 року (а.с. 5 - 6).

Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПРИВАТБАНК» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 38 -39);

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що у справі є достатньо доказів надання Банком та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, та що позивачем доведено наявність заборгованості по тілу кредиту, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про неправомірність відмови в задоволенні позову про стягнення процентів, слід заначити наступне:

У анкеті заяві від 08 червня 2013 року, підписаній сторонами, не зазначена процентна ставка та відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказані обставини, з урахуванням згаданої позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, правильно встановлені судом першої інстанцій під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків, пені та штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань: суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог позову про стягнення з ОСОБА_1 відсотків за користування кредитом у сумі 114 106, 22 грн, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 08 червня 2013 року, вірно вказавши, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Відтак, апеляційний суд дійшов до переконання що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та зводяться до власного тлумачення норм закону, що регулюють дані правовідносини, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин справи (ст. 375 ЦПК України).

Оцінюючи викладені доводи ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне: ОСОБА_1 не подавала апеляційної скарги на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 20 липня 2020 року, подання відзиву на апеляційну скаргу не може підміняти собою подання апеляційної скарги, а відтак, виходячи з положень статей 360, 367, 374 ЦПКУ, апеляційний суд не дає оцінку вимозі, заявленій у відзиві на апеляційну скаргу про скасування ухваленого по справі судового рішення суду першої інстанції та відмову у позові у зв`язку із нікчемністю правочину.

Клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження в зв`язку з відсутністю повноважень у Крилової О. Л. на представництво ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягає, виходячи з наступного: належним чином засвідчена копія Довіреності на ім`я ОСОБА_2 додана до апеляційної скарги (а.с.184). За загальним правилом (ч.1 ст. 60 ЦПКУ), представником у суді може бути адвокат або законний представник. Проте у відповідності до статті 60 ЦПКУ, під час розгляду справ у малозначних спорах (до яких відноситься дана справа, виходячи з ціни позову, у відповідності до п.1 ч.6 ст. 19 ЦПКУ), представником може бути особа, яка досягла 18 років, має цивільну процесуальну дієздатність. Відтак, твердження ОСОБА_1 про відсутність повноважень у ОСОБА_2 на подання апеляційної скарги, - є надуманими та безпідставними.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір заборгованості становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» між сторонами не розподіляються.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 17 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Т. М. Шемета

Судді: О. В. Ковальчук

О. С. Панасюк