Постанова

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/4846/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва

в складі судді Українця В.В.

від 11 грудня 2019 року

по справі №760/4005/19 Солом`янського районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2019 року позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує взятих на себе зобов`язань у договірних відносинах, просив стягнути з останнього заборгованість у розмірі 21 687 грн 44 коп.

Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що ОСОБА_1 , підписавши Анкету-заяву №б/н від 29.10.2010, отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. При встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Договору, на підставі яких позичальник при укладенні цього Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою та рішенням Банку.

Також, вказував, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору в останнього утворилась заборгованість, яка станом на 17.01.2019 складає загальну суму 21 687,44 грн, з яких: 2251,52 грн - заборгованість за тілом кредиту; 9677,44 грн - відсотки за користування кредитом; 8249,55 грн - пеня; заборгованість по штрафам - 500,00 грн (фіксована частина) та 1008,93 грн (процентна складова).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2251,52 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по відсотках, пені та штрафах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що при укладенні договору, в порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідача не було повідомлено про умови кредитування та узгоджено із ним саме ті умови, які вважав узгодженими Банк.

Судом першої інстанції не досліджено та не надано правової оцінки наявній в матеріалах справи довідці про умови кредитування, яка підписана відповідачем та в якій наявні усі істотні умови договору.

Вказав, що відповідач не надав доказів на підтвердження того що його було ознайомлено з іншими тарифами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, а тому суд безпідставно не взяв до уваги Тарифи, Умови та правила долучені позивачем до позовної заяви. Також відповідач не заперечував проти позовних вимог, та жодним чином не спростував доводи позивача. Вважав, що суд фактично звільнив боржника від сплати заборгованості за відсотками та неустойкою.

За вказаних обставин, просив скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11.12.2019 в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками, пенею та штрафами і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Крім того, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просив проводити розгляд справи у судовому засіданні з викликом представника позивача, посилаючись на те, що представник у судовому засіданні зможе надати детальні пояснення щодо конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що клопотання позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

У частині першій статті 368 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Суд апеляційної інстанції, діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 374 ЦПК України, не може встановлювати обставини справи, які можуть додатково пояснити її учасники, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявник (в одній із зазначених справ) не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Київський апеляційний суд надав учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Зважаючи на те, що позивач не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого розгляду справи необхідно провести усні слухання, підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

Відповідач своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 29.10.2010 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, отримавши платіжну картку.

У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами Банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Водночас, в даній анкеті-заяві відсутні відомості щодо істотних умов договору, а саме, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов'язань.

Суд першої інстанції, встановивши, що умовами анкети-заяви, яка підписана відповідачем, не передбачено обов'язку щодо сплати заборгованості за відсотками, пенею, штрафами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією ВПВС, висловленою в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17.

До того ж суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», оскільки долучена Банком до позовної заяви довідка, хоч і підписана Гринчаком А.О. того ж дня що і анкета-заява (29.10.2010) та містить вказівку про те, що ОСОБА_1 ознайомлений з фінансовими умовами надання платіжної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» з прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, не може свідчити про обов`язок відповідача зі сплати заборгованості по відсотках, та неустойці, так як вона надана по договору SAMDN1043, тоді як відповідач уклав договір, підписавши анкету-заяву №б/н від 29.05.2010, яка не містить посилання на договір №SAMDN1043.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що факт погодження між сторонами істотних умов підлягає доведенню лише у разі заперечення відповідача, оскільки за приписами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, за приписами процесуального законодавства позивач повинен надати докази разом із позовною заявою. В свою чергу подання відповідачем відзиву на позов є правом останнього. Відсутність заперечень проти позову з боку відповідача не є безумовною підставою для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд фактично звільнив відповідача від сплати відсотків та неустойки колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, Банк, відповідно до умов кредитного договору, має право на отримання відсотків за користування кредитом та неустойки. Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд звільнив відповідача від обов`язку сплати відсотків та неустойки, оскільки відсотки нараховуються за умовами договору або на підставі закону, тоді як позивачем не надано належних доказів погодження між сторонами істотних умов щодо нарахування відсотків та неустойки, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив в їх стягненні.

Вимог про стягнення інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав передбачених законом, зокрема відповідно до ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`являв.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, пенею та штрафами.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга позивача не містить доводів щодо незгоди з рішенням суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту а також рішення суду в цій частині не оскаржувалося відповідачем, то колегія суддів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України не переглядає рішення в цій частині.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду в частині, що оскаржувалося, без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (210 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 11 грудня 2019 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення відсотків та неустойки - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 березня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай