Номер провадження: 22-ц/813/1855/20
Номер справи місцевого суду: 523/8473/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Павлючук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, -

ВСТАНОВИВ:

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді першої інстанції.

29.05.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшов позов від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном. В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначав, що він є власником 71/100 частини житлового будинку згідно договору дарування, засвідченим 14 лютого 2014 року приватним нотаріусом Луияченко Н.В., який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , зазначене житло він набув в дарунок від тітки ОСОБА_3 . Тобто, відповідно до ст. 363 ЦК України, він набув право власності на частину будинку, але з моменту виникнення у нього права власності він не міг користуватись будинком, оскільки ОСОБА_1 не впускав його до будинку, тобто роблячи неможливим для позивача проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і впливу виявились безрезультатними та посилаючись на ст. 116 ЖК України вважає, що особи які здійснюють відповідні дії повинні бути виселені без надання іншого жилого приміщення. Позивач зазначав, що звертався до Суворовського ВП в м. Одесі з відповідною заявою про перешкоджання відповідачем ОСОБА_1 йому в користуванні його майном, однак отримав від них висновок про те, що це можливо вирішити тільки у судовому порядку. Тому позивач просив суд визнати ОСОБА_1 таки, що втратив право проживання у жилому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_1 з жилого приміщення з вищевказаного приміщення без надання іншого жилого приміщення (а.с. 2-10).

08.08.2019 року заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Шепітко І.Г.) позов ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та виселено з вищевказаного житла без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 771 грн. 40 коп (а.с. 21-23).

03.12.2019 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшла заява від ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, поворот виконання судового рішення, у якій відповідач просив суд: визнати поважними причини пропуску подання заяви про перегляд заочного рішення та поновити строк на подання заяви, скасувати заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року, постановити ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 392,04 грн, визнати виконавчі листи № 523/8473/19 від 19 вересня 2019 року та від 04 листопада 2019 року такими, що не підлягають виконанню, а також допустити поворот виконання рішення шляхом виселення ОСОБА_1 до житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 та скасуванням стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у сумі 771, 40 грн (а.с. 36-60).

17.12.2019 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Сувертак І.В.) заяву від 03 грудня 2019 року адвоката Шахновського О.О. в інтересах відповідача ОСОБА_1 , про перегляд заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року по цивільній справі №523/8473/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном залишено без задоволення (а.с. 72-73).

Процесуальний рух справи та позиції сторін в суді апеляційної інстанції.

23.12.2019 року не погоджуючись з вищевказаним заочним рішенням ОСОБА_1 , який є відповідачем у справі, подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що прийнятим рішенням суд порушив норми процесуального та неправильно застосував норми матеріального права, рішення не відповідає фактичним обставинам справи та завданням цивільного судочинства, оскільки, на думку апелянта, судом першої інстанції було залишено поза увагою те, що позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме п. 2 ч. 4 та п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, а саме позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Також позивач не повідомив суду, що на розгляді в Одеському апеляційному суді перебуває аналогічна цивільна справа № 523/10965/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов`язання звільнити житлове приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет позову: четверта Одеська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченка Н.В., КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання недійсним договорів. Розгляд даної справи призначено на 13 лютого 2020 року об 12:15 год. Також апелянт вказує на те, що підтвердження повноважень адвоката Тітова В.Г., як представника ОСОБА_2 до позовної заяви додано фотокопію ордеру ОД № 222197 від 17 травня 2019 року, яка незасвідчена належним чином, тому не є на його думку належним документом. Матеріалами справи підтверджено, як зазначає апелянт, що копії письмових доказів, які оцінені судом, не засвідчені в установленому законом порядку, що унеможливлює їх використання на підтвердження обставин, що входять до предмету доказування у цій справі, тому вищезазначені порушення вимог процесуального закону унеможливлюють відкриття провадження по справі. Крім того, апелянт вважає, що позивачем здійснювались дії з перешкоджання належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи та можливості оскарження судових рішень. При цьому, судом не обґрунтована наявність підстав для здійснення розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Скаржник також посилається на порушення вимог ст. 272 ЦПК України, оскільки суддею Шепітко І.Г. не було невідкладно надіслано копію заочного рішення від 08 серпня 2019 року. Копію рішення було направлено на адресу лише 15 вересня 2019 року. Судом не було досліджено підстави вселення ОСОБА_1 до спірного житлового приміщення. Тому апелянт просить суд скасувати заочне рішення суду першої інстанції, позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 залишити без розгляду, допустити поворот виконання рішення шляхом вселення ОСОБА_1 до будинку АДРЕСА_1 , та стягнути за ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати в розмірі 1 572,75 грн

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. Сторони повідомлені про відкриття апеляційного провадження в справі, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення про направлення сторонам копії ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційної скарги.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.03.2020 року було задоволено заяву представника апелянта та перенесено розгляд справи на 09.04.2020 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися. Про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Представник апелянта подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника апелянта.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позиція апеляційного суду по справі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимоги за позовом підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач вселився у спірне житлове приміщення без згоди власника будинку, позивач на даний час позбавлений можливості проживати, користуватися та розпоряджатися належним йому майном через перешкоди з боку відповідача. В мотивувальній частині рішення суду зазначено, "що судом встановлено, що відповідач перешкоджає в користування належній частині позивачу домоволодіння, хоча відповідач зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21).

Апеляційний суд частково задовольняючи апеляційну скаргу вважає за необхідне зазначити наступне.

Предметом позовних вимог в даній цивільній справі № 523/8473/19 є вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном та виселення з нього - житлового будинку АДРЕСА_1 . При цьому, як вбачається з обґрунтування позову, звертаючись до суду, позивач ОСОБА_2 зазначав, що він є власником 71/100 частин житлового будинку, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2). Опис з чого складаються 71/100 домоволодіння відсутні в тексті позову, проте в прохальній частині позивач просив визнати втратившим право користування відповідача ОСОБА_1 житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та виселити його з вказаного житлового приміщення (а.с.2 оборот). При цьому до позову було додано копію правовстановлюючого документу позивача щодо спірного майна - договір дарування (а.с.5), в якому наявний опис всього домоволодіння та посилання на довідку № 05 від 20.01.2014 року, виданою фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 , за якою 71/100 частина будинку включає літ. Д, загальною площею 117, 6 кв.м., житловою площею 43, 9 кв.м., вбиральні "Г", літніх кухонь літ. "Е, Ж", сараїв літ. " И,Л", навісу "З", мостіння І, огорожі № 1, 2, 6, 11, 18; витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6), довідка про склад родини та реєстрацію (а.с. 7), висновок старшого дільничного офіцера поліції СП Хаджибеївського ВП Суворовського ВП в м. Одесі ГУ НП в Одеської області майора поліції О.В. Ніколаєва (а.с.8), копія ордера адвоката В .Г. Тітова (а.с. 9), та копія свідоцтва про зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 10).

Розгляд справи було здійснено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 12), було здійснено перевірку реєстрації місця проживання відповідача за даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеської області (а.с. 15-16), після чого судом було винесено заочне рішення (головуючий суддя Шепітко І.Г.). При цьому в матеріалах справи наявний конверт на ім`я ОСОБА_1 з судовою кореспонденцією (а.с.19), тобто сторона не була повідомлена належним чином про відкриття провадження проти неї, а тому була позбавлена права на реалізацію процесуальних прав. При цьому ухвалою Суворовського районного м. Одеси (головуючий - суддя Сувертак І.В.) від 17.12.2019 року було відмовлено в скасуванні заочного рішення без надання оцінки жодній обставин, на яку посилався представник відповідача та було залишено без уваги факт неповідомлення сторони про вчинення процесуальних дій судом в порядку спрощеного провадження (а.с. 31-33).

За умови неналежного сповіщення у суду було відсутні підстави для ухвалення заочного рішення, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження, а прийняте судове рішення підлягає скасуванню на підставі п.3 ч. 3. ст. 376 ЦПК України з прийняттям нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Оскільки згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а розгляд справи повинен здійснюватись з врахуванням принципу диспозитивності - тобто в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (ст. 13 ЦПК України) визначаючи предмет судового розгляду в суді апеляційної інстанції слід виходити з вищевказаних позовних вимог заявлених ОСОБА_2 щодо будинку Агрономічна, 70 - визнання втратившим право користування та виселення ОСОБА_1 . При цьому, як вказувалось вище судом першої інстанції не було звернено увагу, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач володіє 71/100 вказаного будинковолодіння, проте позовні вимоги заявлені щодо всієї адреси. При цьому хто є власником інших 29/100 позивач не вказує, а матеріали справи не містять жодного доказу з цього приводу. Між тим, вирішення вимог щодо визнання особи втратившим право користування всім будинковолодінням напряму пов`язане з визначенням позивачем, що на його думку входить в склад будинковолодіння та хто володіє всіма його частками, що дозволить визначити суду обґрунтованість позовних вимог, зокрема визнати суб`єктний склад потенційних учасників провадження, а також перевірити наявність титулів власності/користування у відповідача у справі відносно цих частин. Оскільки апеляційний суд позбавлений права уточнювати позовні вимоги - уточнювати підстави та предмет позовних вимог, тому слід визнати, що позовні вимоги в цій редакції не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в провадженні Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Аліна С.С.) знаходилась справа № 523/10965/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Четверта одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання недійсним договору дарування. Предметом позовних вимог в справі № 523/10965/17 є вимога ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення з житлового будинку АДРЕСА_1 . У вище вказаних справах № 523/8473/19 та № 523/10965/17 підстави, заявлені позивачем щодо усунення перешкод в користуванні майном та виселення - тотожні. Отже, як вбачається з наведеного, предмет, підстави та суб`єктний склад в справах № 523/8473/19 та № 523/10965/17 збігаються.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий - суддя Аліна С.С.) від 04.03.2019 року в справі № 523/10965/17 первісний та зустрічний були залишені без розгляду. Вказана ухвала була оскаржена до апеляційного суду та 25.03.2019 року суддею Одеського апеляційного суду ОСОБА_8 було відкрито апеляційне провадження в справі. Постановою Одеського апеляційного суду від 16.04.2020 року ухвала про залишення позову без розгляду в частині зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Четверта одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання недійсним договору дарування була скасована, а справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду (головуючий - суддя Князюк О.В., судді Таварткіладзе О.М., Погорєлова С.О.). При цьому, провадження в справі № 523/10965/17 (головуючий - суддя Аліна С.С.) розпочалося в серпні 2017 року, тоді як в справі № 523/8473/19 (головуючий - суддя Шепітко І.Г.) в травні 2019 року. Разом з тим, ухвала про залишення без розгляду первинного позову ОСОБА_2 набрала законної сили і ним не оскаржувалась на момент його повторного звернення до суду, а сам факт оскарження її відповідачем по первинному позову в повному обсязі не спростовує цього, оскільки інше порушує принцип диспозитивності та змагальності цивільного процесу та обмежує право сторони (в цьому випадку - ОСОБА_2 ) на розпорядження своїми процесуальними правами. На останнє також звертав увагу Одеський апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 в межах справи № 523/10965/17 (головуючий - суддя Аліна С.С.) та передаючи позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Четверта одеська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Луняченко Нана Володимирівна, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради про визнання права власності, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання недійсним договору дарування для продовження розгляду до суду першої інстанції. Відповідно надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про застосування до сторони позивача та його представника заходів процесуального примусу. Як правильно звернув увагу представник апелянта відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Якщо позовна заява не відповідає встановленим ст.ст. 175-176 ЦПК України суд залишає позовну заяву без руху на підставі ст. 185 ЦПК України. Разом з тим, за обставинами даної справи вказані посилання суду першої інстанції щодо відповідності позовної заяви вимогам процесуального законодавства звелось би до формального цитування закону, оскільки на момент відкриття провадження у справі суддею Шепітко І.Г. позов ОСОБА_2 було залишено без розгляду, а тому формальні перешкоди для повторного звернення до суду були відсутні, а право на доступ до суду є невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд, гарантованого Європейською конвенцією з прав людини, та гарантованим правом кожної особи.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що справа № 523/10965/17 (головуючий - суддя Аліна С.С.) була направлена постановою Одеського апеляційного суду від 16.04.2020 року для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині зустрічного позову ОСОБА_1 , що надає можливість стороні звертатися до суду з рамках вказаної справи з відповідними клопотаннями та додатковими поясненнями щодо суті спору та інших процесуальних питань.

Щодо повороту виконання рішення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він залишає позов без розгляду. Конституційний суд України у своєму рішенні від 2 листопада 2011 року № 13-рп/2011 зазначив, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна, оскільки правова підстава для набуття майна відпала.

Як вбачається з матеріалів справи 04.12.2019 року державний виконавець Свиридюк Л.В. прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження № 60592142 з виконання листа № 523/8473/19 від 04.11.2019 року про виселення ОСОБА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення (а.с. 68). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація щодо зареєстрованого права власності на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_9 , дата державної реєстрації 03.03.2020 року, а також щодо житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 170,7 кв.м., житловою - 59,8 кв.м. на 71/100 його частини за ОСОБА_2 . Інші відомості щодо реєстрації права власності за об`єктами на вказаній адресі, в тому числі з літерою «Д» в Державному реєстрі не містяться.

В рамках справи № 523/10965/17 (суддя Аліна С.С.) ОСОБА_1 був заявлений зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з будівель: літ. «Д» пл. розм. 6,20*12,10 м., сараю літ. «Ж», літньої кухні літ. «Е», веранди літ. «Д», сараїв літ. «И» та «Л», вбиральні літ. «Г», все домоволодіння - загальною площею 117,6 кв.м., у т.ч. житлової - 43,9 кв.м. Також ОСОБА_1 просив суд усунути перешкоди шляхом скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_3 на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 170,7 кв.м., визнати недійсним договору дарування та усунути перешкоди у здійсненні права користування спірним житловим майном.

Зважаючи на обставини справи, оскільки юридична доля спірного майна вирішується в рамках справи № 523/10965/17 (суддя Аліна С.С.), яка направлена до суду першої інстанції для розгляду, апеляційний суд задовольняє заяву представника апелянта та допускає поворот виконання заочного рішення від 08.08.2019 року.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, в провадженні суду знаходиться справа з тими ж сторонами та предметом та з однакових підстав, а суд першої інстанції приймаючи оскаржуване рішення порушив норми процесуального права, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржуване рішення та відмовляє в задоволенні позову. При цьому позивачу роз`яснюється право на звернення до суду з позовом, в якому слід вказати належні підстави позовних вимог, визначити суб`єктний склад учасників з врахуванням вищевикладеного та врахувавши при цьому стан розгляду цивільної справи № 523/10965/17, яка передана судом апеляційної інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 381, 382, 383, 384, 444 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном - залишити без задоволення.

Допустити поворот виконання заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційного скарги до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

30.04.2020 року м. Одеса