Справа № 495/3623/19
№ провадження 2/495/515/2020
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 вересня 2020 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
від позивача: не з`явився
від відповідачів: не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському в порядку спрощеного позовного провадження
цивільну справу № 495/3623/19
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області
про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстрації
22.04.2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (відповідачка-1), ОСОБА_3 (відповідачка-2) та Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області(далі по тексту відповідач-3) про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстрації(а.с.1-6).
Так, позивач просить суд:
-усунути перешкоди у користуванні Ѕ частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування будинком;
-визнати дії відповідачів щодо реєстрації ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 протиправними та скасувати реєстрацію ОСОБА_3 у даному будинку, як незаконну;
-стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 8 100 гривень.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.09.2020 року прийнято до свого провадження цивільну справу № 495/3623/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстрації(а.с.86-88).
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, але його представник адвокат Сороколет С.І., подав до суду заяву, згідно з якою заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.с.192).
Відповідачка ОСОБА_2 , відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 , до суду не надавала та в судові засідання не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідачка ОСОБА_3 , відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 , до суду не надавала та в судові засідання не з`явилася без поважних причин, про причини неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань не заявляла, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідач Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1 , до суду не надавало та в судові засідання не з`явилося без поважних причин, про причини неявки суд не повідомило, будь-яких клопотань не заявляло, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлено належним чином.
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запити до центру надання адміністративних послуг м. Білгород-Дністровського та Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.33-36).
Згідно відповідей, що надійшли з центру надання адміністративних послуг м. Білгород-Дністровського та відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-38, 43-46).
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками до неї були надіслані на адресу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ), яка наявна в матеріалах справи та за якою вони зареєстровані. Крім цього, судова повістка додатково надсилалась на ще одну адресу ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ), яка зазначена в матеріалах справи. Між тим, усі документи з зазначених адрес були повернуті до суду без вручення адресатам (а.с.51-53, 69-70, 80, 81, 96-97, 121-122, 132, 134-135, 137, 142, 158-159, 174-176, 199-200). Також відповідачка ОСОБА_3 викликалась у судові засідання через оголошення на офіційному сайті судової влади України (а.с.123, 148, 162, 171, 187, 198).
Відповідно до ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно із ч.3 ст.131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України).
Частиною 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою (ст.281 ЦПК України).
Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської МР, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, в судові засідання не з`являлися без поважних причин та без повідомлення причин, не подавали відзив, а позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сороколет С.І. не заперечують проти ухвалення заочного рішення.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.09.2020 року постановлено розгляд справи 495/3623/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстраціїпровести у заочному порядку.
У відповідності до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської МР Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 з 26.09.2017 року є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , а іншим власником Ѕ частини вказаного будинку з 16.08.2017 року є ОСОБА_2 .
Вказаний житловий будинок перейшов у власність позивача та відповідачки ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Таким чином вказаний будинок перебуває в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчать копії свідоцтв про право на спадщину за законом, витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія свідоцтва про смерть матері (а.с. 10-12).
За твердження позивача, 23 березня 2019 року йому випадково стало відомо, що за адресою: АДРЕСА_1 було направлено запрошення для голосування ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стало неприємною новиною для позивача, так як він нікому не надавав дозволу на проживання у його будинку, тим більш на реєстрацію у ньому.
Після того, як позивач дізнався, що у належному йому будинку без його відома може бути зареєстрована ОСОБА_3 , був зроблений перший адвокатський запит в управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, з метою з`ясування цього факту.
З наданої довідки про реєстрацію місця проживання особи №22-05/377 від 31.03.2019 року позивачу стало відомо, що дійсно з 02.10.2017 року у його будинку зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.13).
Після цього був зроблений другий адвокатський запит в управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області з метою отримання документів, які слугували підставою для реєстрації ОСОБА_3 .
З відповіді № 22/419 від 08.04.2019 року позивачу стало відомо, що реєстрація ОСОБА_3 відбулась на підставі її заяви про реєстрацію місця проживання, в якій відповідачка ОСОБА_2 надала свою письмову згоду та додала докази на право власності на будинок АДРЕСА_1 , зокрема свідоцтво про право власності на спадщину від 16.08.2017 року, копію домової книги, витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 16-28).
Як вказує позивач, він знаходиться у неприязнених стосунках з відповідачкою ОСОБА_2 , яка є його сестрою та іншим співвласником зазначеної квартири, які виникли, у зв`язку з тим, що вона не доглядала їх померлу матір та участі в утриманні спільного нерухомого майна не приймає, проте спадщину, що залишилась після смерті матері прийняла швидше ніж він. Крім цього зазначив, що в Білгород-Дністровському суді перебувають інші цивільні справи про вирішення між ними відповідного спору.
На думку позивача, у зв`язку з неприязними відносинами між ним та ОСОБА_2 , вона навмисно приховала від співробітників управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області той факт, що на час надання документів на реєстрацію, а саме 02.10.2017 року, він вже був власником інших Ѕ частин цього будинку. Після реєстрації у будинку ОСОБА_3 у ньому не проживала та не проживає на теперішній час.
Управлінням з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області позивачу було відмовлено щодо скасування незаконної реєстрації. Відповідачка ОСОБА_3 також відмовилась знятись з незаконної реєстрації, що є порушення прав позивача, як співвласника власника нерухомого майна.
Позивач звертає увагу, що реєстрація ОСОБА_3 у належному йому будинку відбулась без його письмового погодження, що порушує його права, так як станом на теперішній час особа, яка надала дозвіл на реєстрацію ОСОБА_3 , є відповідачка - ОСОБА_2 , з чим він категорично не згоден. Всі його права на володіння та користування домоволодінням, зокрема частиною будинку були порушені, усі заходи врегулювання даного питання выявились безрезультатными.
Дані обставини і стали підставою для звернення до суду ОСОБА_1 із відповідною позовною заявою.
Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися свою власністю.
Відповідно до статей 316-317 Цивільного кодексу України право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежного від волі інших осіб. Власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
У відповідності до ч.1 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
У відповідності до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно із статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із статтею 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України).
Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із пунктом 11 Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї зазначеної позивачем підстави, передбаченої ст.71 або ст.107 ЖК України.
Крім того, статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту (п.4 ч.1 ст.406 ЦК України).
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З даних положень вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації.
Так, встановлено, що відповідачка-2 ОСОБА_3 02.10.2017 року подала заяву про реєстрацію місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , власниками якого є позивач ОСОБА_1 та відповідачка-1 ОСОБА_2 , про що свідчать копія свідоцтва про право на спадщину за законом НМЕ 665439 від 16.08.2017 року (а.с.11) та копія копія свідоцтва про право на спадщину за законом НМІ 709142 від 26.09.2017 року (а.с.12).
Відповідно до п.18 (п.4) Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207: «Для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: документи, що підтверджують право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї…».
Однак, як вбачається з поданої відповідачкою-2 ОСОБА_3 заяви про реєстрацію місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , наявна згода тільки одного власника зазначеного будинку, а саме відповідачки-1 ОСОБА_2 , проте відсутня згода іншого співвласника ОСОБА_1 (позивач) (а.с. 28), що суперечить вимогам діючого законодавства та порушує права ОСОБА_1 відповідно до ст.391 ЦК України.
Крім цього, як було встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_3 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1 , де вона зареєстрована та не проживає і на теперішній час.
Таким чином, ОСОБА_3 підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Між тим, суд вважає, що не підлягають задоволенню вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в розмірі 8 100 грн., з огляду на наступне.
Так, в матеріалах справи наявна копія квитанції № 1 видана 27.03.2019 року адвокатом Сороколетом С.І. по витратам на правову допомогу по даній справі у розмірі 8 100 грн. (а.с.20).
Відповідно до ч.1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно із ч.2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Між тим, в порушення вимог ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, позивачем не представлено до суду: доказів щодо обсягу наданих їх представником послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті; доказів, які підтверджують здійснення їх представником відповідних витрат; детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, але позов таким, що підлягає задоволенню частково, оскільки протиправність дій ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області позивачем не доведена, так як вони діяла у відповідності до наданих їх повноважень та на підставі встановлених фактичних обставин.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 316-317, 391, 405-406 Цивільного кодексу України, ст.ст. 71, 72, 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 128, 131, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Управління з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про усунення перешкод у користуванні частиною будинку шляхом визнання особи такою, що втратила право користування, визнання дій протиправними та скасування реєстрації задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В інший частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя В.В. Мишко