ПОСТАНОВА

Іменем України

29 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 405/3504/20

провадження № 22-ц/4809/1216/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А.М., Карпенка О.Л.

за участі секретаря Тимошенко Т.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Міністерство внутрішніх справ України, Управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2020 року у складі судді Драного В. В. і

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі МВС України), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області (далі Управління МВС України в Кіровоградській області) та просив стягнути з МВС України та Управління МВС України в Кіровоградській області на свою користь 348 192 грн 40 коп одноразової грошової допомоги у зв`язку з втратою працездатності та встановленням йому І групи інвалідності, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, 82 414 грн 67 коп втрат від інфляції та 32 854 грн річних відсотків, а всього 463 461 грн 07 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є пенсіонером органів внутрішніх справ та є інвалідом першої групи, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

При первинному огляді МСЕК 08.09.2009 позивачу було встановлено другу групу інвалідності та визначено 65 % втрати працездатності.

Під час потворного огляду МСЕК 14.04.2017 позивачу було встановлено першу групу інвалідності та визначено 100 % втрати працездатності.

21.07.2017 ОСОБА_1 отримав поштою лист за підписом голови ліквідаційної комісії відповідно до якого позивачу відмовлено у виплаті грошової допомоги в більшому розмірі через те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2-х років, за умови п. 4 «Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» не дає позивачу права на отримання грошової допомоги в більшому розмірі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2018, залишеним без змін Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом та Верховним Судом України, було визнано протиправною вищезазначену відмову Міністерства внутрішніх справ України та зобов`язано останнього розглянути заяву ОСОБА_1 щодо виплати одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає, що рішенням судів визнано його право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою працездатності та встановлення І групи інвалідності, а відмову у виплаті вказаної допомоги з підстав спливу двох років від моменту первинного огляду МСЕК протиправною.

Восени 2019 року позивачем було подано виконавчий лист до відділу примусового виконання рішень Департаменту виконавчої служби Міністерства юстиції України та відкрито виконавче провадження.

05.06.2020 позивач поштою отримав постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням № 61077963 від 25.05.2020, з якої дізнався, що згідно з заяви МВС України від 16.03.2020 про закінчення виконавчого провадження та долученої копії висновку від 06.09.2020 МВС України розглянуло документи ОСОБА_1 , за результатами яких прийнято відповідне рішення.

10.06.2020 Управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Кіровоградській області було отримано нарочно копію висновку від 06.09.2018, згідно якого позивачу призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 348 192 грн 40 коп, але у виплаті відмовлено через те, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше 2-х років.

Оскільки у виплаті одноразової грошової допомоги відмовлено з тих самих підстав, протиправність яких була встановлена судами України, позивач змушений звернутися до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними та те, що ОСОБА_1 перебував на публічній службі, спірні правовідносини між сторонами щодо виплати одноразової грошової допомоги внаслідок отриманого захворювання в результаті проходження публічної служби за своєю суттю є публічно-правовим спором, який відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2020 року, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а його висновки щодо визначення підсудності не відповідають обставинам справи через незастосування до існуючих правовідносин відповідних положень ст. ст. 11, 16, 509, 526, 610, 625 ЦК України та ст. ст. 16, 19 ЦПК України, що є порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Позивач вважає, що публічно-правовий спір, щодо наявності в нього права на отримання одноразової грошової допомоги вже вирішений судами України всіх інстанцій, а між ним і відповідачем на сьогодні існує грошовий спір, який має вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Відповідач з власної вини, всупереч чинних рішень судів, протиправно не виконує свого зобов`язання щодо виплати позивачу вже призначеної грошової допомоги, що утворює всі правові підстави для примусового виконання вказаного зобов`язання в натурі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 16 ЦК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Нефьодов О. О., який представляє інтереси ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги.

Представники Міністерства внутрішніх справ України та Управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки відповідачі про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд визнав причини неявки неповажними та вирішив розглянути справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини, які склалися між сторонами за своєю суттю є публічно-правовим спором, який відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає обставинам справи.

Так, за правилами ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частинами першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 1 частини першої статті 4 КАС передбачено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування..

За змістом пункту 2 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Проходження публічної служби це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби одним з елементів припинення такої служби.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про міліцію» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, міліція в Україні - державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Згідно з частиною шостою статті 23 «Про міліцію» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

За змістом підпункту 2 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707 «Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції» передбачено, що одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду позивач зазначав, що є пенсіонером органів внутрішніх справ та є інвалідом першої групи, що настала після звільнення зі служби внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

Вищезазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 перебував на публічній службі в розумінні пункту 17 статті 4 КАС України, а тому спірні правовідносини між сторонами щодо відшкодування шкоди та виплати грошової допомоги внаслідок отриманого захворювання в результаті проходження публічної служби за своєю суттю є публічно-правовим спором відповідно до статті 19 КАС України.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 757/19121/16-ц (провадження № 14-568цс18).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про те, що оскільки спір, який виник між сторонами за своєю суттю є публічно-правовим, а тому він відноситься до справ адміністративної юрисдикції та повинен вирішуватися шляхом подання відповідного позову у порядку адміністративного судочинства.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 15 червня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 01.10.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко