Справа № 442/8001/19 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/442/20 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Крайник Н. П.

суддів: Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П.

при секретарі: Цап П. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних збитків,-

в с т а н о в и в:

20.11.2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила стягнути з відповідача збитки, заподіяні невиконанням грошового зобов`язання, на загальну суму 14 246,82 грн., з яких: 6662,28 грн. - пені, 1308,30 грн. - 3 % річних та 6276,24 грн. - інфляційних збитки.

Оскаржуваною ухвалою клопотання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних збитків - задоволено. Провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних збитків - закрито.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає її незаконною, необґрунтованою, такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції не врахував положення ч. 5 ст. 21 КАС України, згідно якої вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Вважає, що в поданій нею позовній заяві відсутні вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Зазначає, що в позовній заяві вона просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяні їй збитки на загальну суму 14 246,82 грн., що не є публічно-правовим спором. Зазначає, що відповідач порушив грошове зобов`язання, наслідком чого є цивільно-правова відповідальність.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено обов`язок Фонду здійснити виплату вкладнику гарантованої суми у відповідний строк. За змістом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Великою Палатою Верховного Суду у справі № 758/1303/15-ц в постанові від 11 квітня 2018 року встановлено, що дія цієї норми поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В постановах Верховного Суду від 30.03.2016 рік у справі № 6-2168цс15, від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14 зазначено, що грошовим зобов`язанням слід вважати будь-яке зобов`язання, яке зводиться до сплати грошей, незалежно від правових підстав його виникнення. В постановах Верховного Суду України від 06.07.2016 року у справі № 6-1946цс15, від 14.11.2011 року у справі № 6-40цс11, від 06.06.2012 року у справі № 6-49цс12 Верховним Судом України окремо зазначено, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в Розділі І Книги П`ятої «Загальні положення про зобов`язання», то її норми поширюють свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутнє застереження щодо неможливості застосування положень ст. 625 ЦК України.

Зазначає, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозоюпорушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, щопідлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Відтак вважає, що помилковим є застосування судом першої інстанції статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України та поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Зазначає, що аналогічний правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №811/568/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/17448/16, який судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не врахований.

Просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У засідання суду апеляційної інстанції сторони не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, 15.05.2020 року від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, тому суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про відшкодування пені, 3% річних та інфляційних збитків за прострочення грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу від 05.11.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський», в якому просила стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб заподіяних збитків на загальну суму 14 246,82 грн., з яких: 6662,28 грн. - пені, 1308,30 грн. - 3 % річних та 6276,24 грн. - інфляційних збитків.

Матеріалами справи встановлено, що правовими підставами для стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків на підставі статті 625 ЦК України є невиплата Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованого відшкодування за договором вкладу в неплатоспроможному банку, яке було стягнуто постановою Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року у справі № 813/2845/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 березня 2018 року.

Тобто, майнові вимоги позивача про стягнення передбачених статтею 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення грошового зобов`язання з виплати гарантованого відшкодування за договором вкладу, стягнутого судовим рішенням, звернені позивачем до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності дій останнього, пов`язані з виплатою ОСОБА_1 відшкодування за вкладом, а не банку-боржника, що ліквідується.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги у даній справі підвідомчі адміністративному суду, а тому розгляд справи повинен здійснюватись в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

У статті 124 Конституції України зазначено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України публічно-правовим спором є спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

В пункті 7 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Згідно ч. ч. 1, 2 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно ч. 1 ст. 4 вказаного Закону основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, визначеними частиною другою статті 4 Закону, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами у строки, визначені цим Законом; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників.

На підставі ч. 1 та ч. 2 ст. 6 цього Закону в межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» передбачено, що відповідно до частини першої та другої статті 3 Закону України від 23.02.2012 року «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права. Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спір, що виник між сторонами є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами КАС України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 761/10730/18 (провадження № 14-116цс19), вимоги про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за прострочення грошового зобов`язання зверненні позивачкою до Фонду та стосуються безпосередньо правомірності дій останнього пов`язаних із виплатою відшкодування за вкладами, а тому підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно врахував позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 року у справі №761/11256/17, відповідно до якої спір пов`язаний із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати суми гарантованого відшкодування та застосування відповідальності за несвоєчасне виконання такої виплати, є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що судом першої інстанції обґрунтовано закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, згідно якого суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.05.2020 року.

Головуючий: Крайник Н. П.

Судді: Шеремета Н. О.

Цяцяк Р. П.