Справа № 450/1120/19 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/2568/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левик Я.А.,Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення з відповідача на її користь суми боргу за договором позики в розмірі сто п`ятдесят тисяч доларів США ( еквівалент 4 241 910 грн); суми процентів в розмірі 390 836, 80 грн; суми втрат від інфляції 296 933,70 грн; суми 3% річних 69 761,41 грн; моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. В обгрунтування позовних вимог покликалася на те, що 21 травня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 як фізичною особою укладено договір позики на загальну суму чотириста тисяч доларів США, про що відповідач надав власноручно написану розписку. Згідно розписки ОСОБА_6 від 21.05.2018 ОСОБА_3 взяла на себе зобов`язання, як засновник ПП «Будсервіс» та «Хвоя» продати, а ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання купити та виплатити їй грошові кошти в сумі 50 тисяч доларів США авансом та 150 тисяч доларів США до 01.09.2018, 100 тис. доларів США до 01.09.2019 та 100 тис. доларів США до 01.09.2020. Після чого, 30 серпня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , як фізичними особами були укладені договори купівлі-продажу прав засновника (власника) ПП «Хвоя» та ПП «Виробничо-комерційна фірма «Будсервіс», які були нотаріально посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. 30 серпня 2018 року, згідно яких позивач продала свою частку в статутному капіталі вищевказаних підприємств відповідачу за умови отримання коштів у відповідності до розписки від 21 травня 2018 року, яка написана власноручно відповідачем. Так, 01 червня 2018 року ОСОБА_3 отримала згідно вказаної розписки 50 тисяч доларів США від ОСОБА_6 авансу. Однак, станом на 01 вересня 2018 року ОСОБА_6 не повернув ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 150 тисяч доларів США, чим порушив грошове зобов`язання, передбачене розпискою відповідача від 21 травня 2018 року.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму заборгованості в розмірі:

150 000, 00 дол. США (сто п`ятдесят тисяч доларів США, 00 центів), що станом на 01.09. 2018 становить 4 241 910,00 грн (чотири мільйони двісті сорок одна тисяча дев`ятсот десять грн 00 коп.) - основна заборгованість;

390 836, 80 грн (триста дев`яносто тисяч вісімсот тридцять шість грн 80 коп.) - суму процентів;

296 933,70 грн (двісті дев`яносто шість тисяч дев`ятсот тридцять три грн 70 коп.)- сума інфляційних втрат;

69 761,41 грн (шістдесят дев`ять тисяч сімсот шістдесят один грн. 41 коп. ) - сума трьох процентів річних.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення 50 000,00 грн в якості відшкодування моральної шкоди, - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 9 605,00 грн (дев`ять тисяч шістсот п`ять грн 00 коп.) судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно встановив наявність підстав стягнення з відповідача коштів за документом від 21.05.2018, підписаним ОСОБА_6 . Вказує на те, що документ від 21.05.2018, підписаний ОСОБА_6 не може вважатись розпискою на підтвердження виникнення відносин із договору позики, оскільки не містить інформації про передачу відповідачу коштів та про необхідність їх повернення. Зазначає, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не укладались жодного договору позики, розписки в розумінні ч.2 ст. 1047 ЦК України не підписували. Звертає увагу на те, що суд в оскаржуваному рішенні, вийшов за межі пред`явлених позовних вимог. Зазначає, що документ від 21.05.2018, підписаний ОСОБА_6 не вважається попереднім договором купівлі-продажу частки, оскільки не містить істотних умов необхідних для укладення основного договору, та не виражає волю двох сторін. Вказує те, що в рішенні суду жодним чином не визначено правову природу документа від 21.05.2018 суд поверхнево зазначає лише наявність боргових зобов`язань між сторонами. Зазначає, що усі попередні домовленості між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 були виконані, ОСОБА_3 не заперечувала щодо передання їй 01.06.2018 50 000 дол. США, а решта суми у розмірі 350 000 дол. США була переведена ОСОБА_3 у приміщенні приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяни Борисівни за адресою: АДРЕСА_3 30 серпня 2018 року. Вважає, що якщо за логікою позивача спір виник між учасником ПП «Виробнича-комерційна фірма «Будсервіс» та ПП «Хвоя» та учасником, який вибув з приводу купівлі-продажу частки у зазначених підприємствах, справа має розглядатися відповідно до ГПК України. За таких підстав, вважає, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення (а.с.111-113).

У судовому засідання апеляційної інстанції ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, з підстав, вказаних у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

З матеріалів справи убачається, що позивачем надано документ такого змісту: « ОСОБА_6 купить частку бізнесу 50 % в ОСОБА_3 за 400 000 дол. США. Умови проплати 50 000 дол. США аванс попередній 01.06. 2018 р.; 150 000 дол. США - аванс - 01.09. 2018 р., 100 000 дол. США - аванс - 01.09. 2019 р., 100 000 дол. США - завершення продажу - 01.09. 2020. 01 вересня 2018 року ОСОБА_3 залишає бізнес, переписує документи на ОСОБА_6 . На 01 вересня 2018 року повинні бути вивезені матеріали, зарплата, податки, світло і т.д. При незакінчених роботах і грошах виводиться після 1 вересня на 2-х засновників». Документ датований 21.05.2018, підписаний з розшифруванням «Рондяк» (а.с.10). Оригінал цього документу знаходиться у позивача.

Позивачем також надано суду копію розписки, виконану ОСОБА_3 з якої слідує, що вона отримала від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 50 000 дол. США авансу за продаж частки в бізнесі, яка складає 400 000 дол. США. Термін продажу частки бізнесу 30.08.2018 (а.с.11 - 12).

Судом установлено, що згідно договору купівлі - продажу прав засновника (власника) ПП «Хвоя» від 30.08.2018, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), продавець передає покупцю, а покупець приймає належні продавцю права засновника (власника) приватного підприємства «ХВОЯ» , в тому числі частку засновника (власника) у Статутному капіталі Підприємства, у розмірі 500,00 грн, що становить 50 % статутного капіталу Підприємства, за результатами чого набуває усіх прав та обов`язків власника підприємства, та сплачує їх договірну ціну (п. 1.1 Договору). За домовленістю сторін вартість прав засновника (власника) в тому числі частки в Статутному капіталі підприємства, що є предметом цього договору, становить 500,00 грн, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Шляхом підписання цього договору продавець підтверджує факт проведення повного розрахунку покупцем за цим договором та відсутність будь-яких претензій продавця до покупця згідно цього договору.

Згідно договору купівлі - продажу прав засновника (власника) ПП «Виробничо - комерційної фірми «Будсервіс» від 30.08.2018, укладеного між ОСОБА_3 (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), продавець передає покупцю, а покупець приймає належні продавцю права засновника (власника) ПП «Виробничо - комерційної фірми «Будсервіс», в тому числі частку засновника (власника) у Статутному капіталі Підприємства, у розмірі 500,00 грн, що становить 50 % статутного капіталу Підприємства, за результатами чого набуває усіх прав та обов`язків власника підприємства, та сплачує їх договірну ціну (п. 1.1 Договору). За домовленістю сторін вартість прав засновника (власника) в тому числі частки в Статутному капіталі підприємства, що є предметом цього договору, становить 500,00 грн, які покупець сплатив продавцю до підписання цього договору. Шляхом підписання цього договору продавець підтверджує факт проведення повного розрахунку покупцем за цим договором та відсутність будь-яких претензій продавця до покупця згідно цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого зобов`язання.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що наявність у позивача оригіналу документа від 21.05.2018, виконаного ОСОБА_6 , що міститься в матеріалах справи (а.с. 10), підтверджує наявність не виконаного зобов`язання перед позивачем з сплати вартості частки засновника, розмір якого з урахуванням виплачених позивачці 50 00 дол. США, становить 150 000 дол. США.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, на яку посилається позивачка як на підставу позовних вимог, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З матеріалів справи убачається, що розписки в розумінні частини другої статті 1047 ЦК України відповідач не надавав.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність договору позики між сторонами.

При цьому, суд першої інстанції, вийшовши за межі позовних вимог, здійснив тлумачення документу від 21.05.2018, прийшов до висновку про існування боргових зобов`язань відповідача перед позивачем станом на 01.09.2018 у розмірі 150 000 США, враховуючи, що фактичний розмір часток засновника, які придбані за вказаними вище договорами купівлі-продажу від 30.08.2018, складає 400 000 дол. США, та з урахуванням виплачених відповідачем 50 000 дол. США.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством засад (принципів) змагальності і диспозитивності при зверненні до суду позивачі самостійно обирають спосіб захисту порушеного права та обґрунтовують доказами.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів за договором позики на підставі ст. 1048, 1049, 1050 ЦК України.

Принцип диспозитивності відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем.

За таких обставин, у даній справі не було підстав для виходу за межі позовних вимог ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги про те, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, не обґрунтовані, оскільки предметом розгляду цієї справи є вимоги позивача про стягнення суми боргу та процентів за договором позики, а визначення предмета та підстав позову є правом позивача.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 150 000,00 дол. США, оскільки заявлені вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідно не підлягають задоволенню і інші позовні вимоги ОСОБА_3 , як такі, що є похідними від вирішення цієї позовної вимоги. Викладене відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 липня 2019 року скасувати. Ухвалити нову постанову. У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення грошових коштів відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 19.03.2020

Головуючий

Судді