Ухвала

28 вересня 2020 року

м. Київ

справа № 757/52448/18-ц

провадження № 61-13365 ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Адамчук Назарій Володимирович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой-Сервіс», про стягненняборгу за договором та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» до ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой-Сервіс», про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року клопотання представника відповідача про витребування доказів, про призначення експертизи та клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про об`єднання в одне провадження з цією справою її позову як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, залишено без задоволення.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вказану ухвалу в частині відмови у задоволенні її клопотання про об`єднання в одне провадження її позову як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказану ухвалу районного суду відмовлено з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України.

До Верховного Суду 07 вересня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 353 ЦПК України, оскільки суд не звернув уваги на те, що ухвала суду першої інстанції є фактично ухвалою про повернення позовної заяви та такою, що може бути оскаржена в апеляційному порядку. При цьому, судом не взято до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа № 374/180/17), тому висновок апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі є помилковим, що позбавляє заявника права на судовий захист порушених прав, свобод та інтересів.

Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

З касаційної скарги та доданих до неї матеріалів випливає, що заявник наполягає на апеляційному оскарженні ухвали районного суду, якою, з посиланням на недоцільність спільного розгляду, відмовлено у об`єднанні з первісним позовом позову ОСОБА_1 , поданого нею як третьою особою із самостійними вимогами на предмет спору.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною другою статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У цьому переліку відсутня ухвала про відмову у об`єднання в одне провадження до спільного розгляду зі справою, що розглядається, позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 зроблено висновок, що право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Апеляційний суд з дотриманням вимог процесуального права дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки ухвала суду першої інстанції про відмову у об`єднання в одне провадження позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, не входить до переліку ухвал, визначеного статтею 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Доводи касаційної скарги про те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року (справа № 374/180/17), є безпідставними, оскільки стосуються різних фактичних обставин, зокрема, в зазначеній справі суд повернув позовну заяву, тоді як у справі, що переглядається, позовну заяву третьої особи суд не об`єднав для спільного розгляду з первісним позовом.

Доводи касаційної скарги про те, що відмова апеляційного суду у відкритті апеляційного провадження є порушенням права ОСОБА_1 на судовий захист, є безпідставними, оскільки остання не позбавлена права як пред`явити окремий позов на захист своїх прав, так і включити свої заперечення на ухвалу суду до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

Наведені у касаційній скарзі доводи по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм цивільного процесуального законодавства України та правильність висновків апеляційного суду не спростовують.

Таким чином, суд апеляційної інстанції, врахувавши вимоги наведених норм закону, перевіривши доводи заявника, на які вона посилалась, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом вимог пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Адамчук Назарій Володимирович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року про відмову у відкритті апеляційного провадженняу справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой-Сервіс», про стягненняборгу за договором та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідне підприємство «Євроекологія» до ОСОБА_2 , третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Градострой-Сервіс», про визнання договору недійсним.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара