Постанова

Іменем України

22 травня 2020 року

м. Київ

справа № 321/1189/17

провадження № 61-43186св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (після зміни назви акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на постанову Апеляційного суду Запорізької області, у складі колегії суддів: Маловічко С. В., Дашковської О. В., Кочеткової І. В., від 12 липня 2018 року.

Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визнання кредитного договору недійсним та виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги ОСОБА_1 мотивувала тим, що 09 вересня 2017 року на її поштову адресу надійшов лист з Михайлівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області разом з постановою про відкриття виконавчого провадження № 54529693 від 18 серпня 2017 року. При ознайомленні 11 вересня 2017 року з матеріалами виконавчого провадження позивач дізналась про те, що 27 лютого 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. вчинено виконавчий напис серії НВО 614993 від 27 лютого 2017 року щодо стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 18 жовтня 2005 року № ZPMIAK19080831 у розмірі 160 188, 18 грн, яка складається з: 15 823, 03 грн - тіло кредиту, 42 515, 07 грн відсотки, 4 192, 20 грн комісія, 97 657, 88 грн - пеня, а також витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 450, 00 грн. Вважає, що кредитний договір від 18 жовтня 2005 року № ZPMIAK19080831 є недійсним, оскільки він вчинений з порушенням вимог цивільного законодавства. Позивач стверджувала, що вона не укладала з відповідачем кредитний договір, його не отримувала та умови договору їй не відомі. Крім того, вважала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, оскільки заборгованість не була безспірною та нотаріус цього не перевірив. Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила позов задовольнити, визнати недійсним кредитний договір № ZPMIAK19080831, укладений від 18 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та нею, а також визнати виконавчий напис серії НВО 614993 від 27 лютого 2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. про запропонування стягнення з позивача заборгованості у розмірі 160 188, 18 грн, таким, що не підлягає виконанню. Короткий зміст рішення суду першої інстанції Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області, у складі судді Березнікова О. В., від 10 січня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 2РМІАК19080831, укладений 18 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . Визнано виконавчий напис серії НВО 614993 від 27 лютого 2017 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 160 188, 18 грн, таким, що не підлягає виконанню. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач та приватний нотаріус не надали на вимогу суду оригіналу кредитного договору № 2РМІАК19080831, укладеного 18 жовтня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , що ставить під сумнів факт його укладення, у зв`язку з чим він підлягає визнанню недійсним. Враховуючи те, що оспорюваний позивачем виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вимог закону, його слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 січня 2018 року скасовано в частині задоволення позову про визнання недійсним кредитного договору № ZРМІАК19080831, укладеного 18 жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалено в цій частині нове рішення, про відмову у задоволенні цих позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постанова апеляційного суду мотивована тим, що підстави для визнання недійсним кредитного договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року відсутні, оскільки втрата оригіналу кредитного договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року не спростовує наявність кредитних правовідносин, які склалися між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», що встановлено та підтверджується відповідними доказами. В іншій частині висновки суду першої інстанції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнані апеляційним судом правильним, оскільки при вчиненні виконавчого напису, нотаріусом не дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , просить скасувати постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року і залишити в силі рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 січня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсним кредитного договору, оскільки доказів, які б безспірно свідчили про укладення такого договору відповідачем не надано. На вимогу суду першої та апеляційної інстанції оригіналу кредитного договору банком надано не було, що позбавило позивача права довести свої вимоги про непідписання нею оспореного кредитного договору. Окрім того, суд апеляційної інстанції вийшов за межі доводів апеляційної скарги, а також прийняв та дослідив нові докази на стадії апеляційного розгляду справи, чим порушив вимоги ЦПК України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.

13 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 321/1189/17 розподілено судді-доповідачеві.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У поданому відзиві на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків апеляційного суду. Апеляційним судом правильно застосовано норми матеріального права із урахуванням встановлених обставин справи, яким надана належна оцінка. Твердження позивача, що нею не укладався кредитний договір не відповідає дійсності та лише підтверджує той факт, що позивач ухиляється від виконання взятих не себе боргових зобов`язань.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О. 27 лютого 2017 року за зверненням ПАТ КБ «ПриватБанк» було вчинено виконавчий напис, на підставі якого із ОСОБА_1 стягнуто 160 188, 18 грн заборгованості за кредитним договором № 2РМІАК19080831, укладеним від 18 жовтня 2005 року, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15 823, 03 грн; заборгованість за відсотками у розмірі 42 515, 07 грн, заборгованість з комісії у розмірі 4 192, 20 грн, заборгованість з пені у розмірі 97 657, 88 грн та витрати за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 450, 00 грн.

Старшим державним виконавцем Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Солоткіною Ю. О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого напису серії НВО 614993 від 27 лютого 2017 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., щодо стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 161 638, 18 грн.

Позивач заперечувала укладення кредитного договору між нею та банком.

Відповідачем та приватним нотаріусом вимогу суду надати оригінал кредитного договору виконано не було.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 17 листопада 2017 року про забезпечення доказів було витребувано у ПАТ КБ «ПриватБанк» оригінал кредитного договору, однак вказану ухвалу відповідачем також виконано не було.

В матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_1 повідомлення про наявність заборгованості за кредитним договором, що є порушенням пункту 2.3 глави 16 розділу II Порядоку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Відповідач посилалася на те, що оригінал договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року з невідомих причин не зберігся, що встановлено в ході службового розслідування, проведеного банком.

У відповідності до положень частини сьомої статті 81 ЦПК України, апеляційним судом витребувано матеріали цивільної справи № 2-1072/08 та встановлено, що 26 вересня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року у зв`язку з порушенням позичальником його умов та стягнення заборгованості у розмірі 26 213, 50 грн.

До вказаного позову було долучено завірену представником банку та скріплену мокрою печаткою банку копію кредитного договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року, укладеного між банком та ОСОБА_1 , яка співпадає з копією договору у цій справі.

Згідно змісту вказаного кредитного договору банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредитні кошти шляхом перерахування на відкритий в Укрексімбанку поточний рахунок № НОМЕР_1 Василівського ХРП «ЗАЗ-сервіс» на строк до 15 жовтня 2010 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 24 082, 00 грн, зокрема, на купівлю автомобіля у розмірі 17 324 грн та на сплату страхових платежів у розмірі 6 758, 00 грн.

Заочним рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 28 листопада 2008 року у справі № 2-1072/2008 позов банку задоволено. Розірвано кредитний договір № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у розмірі 26 213, 50 грн.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2009 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення вказане рішення скасовано та справу призначено до розгляду по суті в загальному порядку.

25 січня 2009 року ОСОБА_1 у справі № 2-1072/2008 подала заяву про забезпечення позову, у якій вказувала, що в провадженні суду розглядається позов банку про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором та нею не заперечується той факт, що нею не виконуються в повній мірі обов`язки по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитними коштами. Зазначала, що вказаний кредит нею брався для придбання автомобіля ЗАЗ-110207, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 . Оскільки автомобілем на той час користувався ОСОБА_3 , який може розпорядитись ним, просила суд накласти арешт на вказаний автомобіль.

Згідно долученої до цієї заяви копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ЗАЗ-110207, 2005 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , а в особливих відмітках зазначено, що цей автомобіль придбано на підставі довідки-рахунку КІВ-276714 від 13 жовтня 2005 року (розстрочка, кредит), відчуження заборонено, кредитор - ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2009 року позовну заяву ЗАТ КБ «ПриватБанк» у справі № 2-1072/2008 залишено без розгляду.

Згідно з актом від 27 червня 2011 року, наявним у справі № 2-1072/2008, за кредитним договором № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року від ОСОБА_1 представником ЗАТ КБ «ПриватБанк» був прийнятий автомобіль ЗАЗ-110207, реєстраційний номер НОМЕР_4 , який вона передала банку та доручила його реалізацію за ринковою вартістю, зі спрямуванням виручених коштів на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

Для виконання доручення ОСОБА_1 23 червня 2011 року видала нотаріально посвідчену довіреність ПАТ КБ «ПриватБанк» на розпорядження вказаним автомобілем.

Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_5 , відкритому Слободянюк І. Ю. для погашення кредиту у відповідності до пункту 1.2 кредитного договору, остання у період з 30 листопада 2005 року по 17 серпня 2006 року погашала кредит, сплативши за вказаний період 8 058, 59 грн.

Позиція Верховного Суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (тут і далі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Статтями 6, 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу(частина перша статті 215 ЦК України).

Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої, другої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що між нею та ЗАТ КБ «ПриватБанк» не укладався кредитний договір № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року.

Відповідно до положень частини сьомої статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

При вирішенні спору у цій справі апеляційним судом, враховуючи доводи сторін спору, керуючись положеннями частини сьомої статті 81 ЦПК України, з метою встановлення об`єктивних обставин щодо укладення оспореного кредитного договору, витребувано матеріали цивільної справи № 2-1072/08 за позовом ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За результатами надання оцінки наявним у матеріалах справи доказам апеляційним судом безспірно встановлено наявність кредитних правовідносин між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , які склалися на підставі укладеного кредитного договору № 2РМІАК19080831 від 18 жовтня 2005 року. Позивачем частково здійснювалося погашення кредитної заборгованості, було передано банку на реалізацію в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором предмет застави - належний їй автомобіль, придбаний за кредитні кошти. Подаючи заяву про забезпечення доказів у справі № 2-1072/08, позивач не заперечувала факт неналежного виконання нею кредитних зобов`язань перед банком.

З урахуванням вказаних обставин, пред`явлення позову про визнання кредитного договору недійсним суперечить попередній поведінці ОСОБА_1 , отже такі дії не відповідають принципу добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спрямовані на порушення прав кредитора.

Постанова апеляційного суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, а тому в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України в іншій частині не є предметом касаційного перегляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильного висновку апеляційного суду по суті спору та значною мірою зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції. Апеляційнимсудом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування правильного по суті судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника - ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 12 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді :Є. В. Синельников
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович