Дата документу 26.05.2020 Справа № 333/4502/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/4502/19 Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/1455/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Кочеткової І.В.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що між Публічним акціонерним товариством «ПУМБ» та ОСОБА_1 15.06.2016 року укладено кредитний договір № 5, на підставі якого ОСОБА_1 надано кошти у розмірі 19 259 грн. 24 коп. на придбання телевізору. Останній зобов`язався погашати кредит та відсотки протягом 24 місяців та повернути їх банку до 15.06.2018р. Між тим, ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, а саме: не виконує в обумовлені строки зобов`язання щодо сплати кредиту та відсотків, тому станом на 20.11.2019р. у нього утворилась заборгованість в сумі 42 810,79 грн., яку банк просив стягнути з нього на свою користь разом із судовими витратами.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» борг за договором № 5 від 15.06.2016 року в сумі 13 596 грн. 83 коп. та судовий збір в сумі 610,11 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.06.2016р. ОСОБА_1 була підписана заява № 5 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої він прийняв пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору комплексного обслуговування фізичних осіб.

Як вбачається із заяви № 5 від 15.06.2016 року, ОСОБА_1 взяв споживчий кредит, наданий ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», на придбання телевізора вартістю 17 998 гривень. Відповідно до вказаної заяви, розмір початкового платежу за товар становить - 3600 гривень, розмір кредиту у % до загальної вартості товару становить 80%. Залишкова сума кредиту становить 14 398 гривень. З урахуванням залишкової суми кредиту, розміру комісії та розміру процентної ставки, ОСОБА_1 необхідно було сплатити за 24 місяці у строк з 16.06.2016 року по 15.06.2018 рік суму у розмірі 19259,24 гривні.

Пільговий період складає 9 місяців з 16.06.2016 року по 15.03.2017 рік, розмір процентної ставки складає 0,01 % річних, розмір комісії з 16.03.2017р. і до закінчення строку кредитування становить 2,25 % річних (а.с. 6-32). Погашення мало відбуватись шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Суд встановив, що договір між сторонами у справі був укладеним в належній форма, та сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов.

З розрахунку, наданого банком, судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на 20.11.2019 року має заборгованість в сумі 42 810,79 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за кредитом - 14 398 грн. (з 16.07.2016 року по 16.07.2018 року), прострочена заборгованість за комісією - 4 859,95 грн. (з 16.07.2016 року по 16.05.2018 року), прострочена заборгованість за процентами - 1,29 грн. (з 16.07.2016 року по 16.07.2018 року), неустойка за порушення зобов`язань по кредиту - 23 551,55 гривень (за період з 16.06.2016 року по 16.06.2018 року), яка не погашена. Жодних грошових сплат з боку відповідача за наданим кредитом не відбулось, чого не заперечував останній в ході розгляду справи, наголошуючи, що в такому разі банком було пропущено строк позовної давності.

Суд згідно з заявою відповідача застосував строк позовної давності щодо частини заборгованості, відкинув як необґрунтовану комісію, нарахування якої суперечить приписам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», та визначив до стягнення з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 13 596,83 грн., частково задовольнивши позов.

В апеляційній скарзі відповідачвказує, що судом не враховано, що стягнення з нього судовим рішення заборгованості за кредитом при наявності виконавчого напису нотаріусу про стягнення цієї ж суми заборгованості призведе до подвійної відповідальності, що прямо заборонено положеннями статті 61 Конституції України.

Між тим, судом ці доводи відповідача перевірялись та з цього приводу правильно встановлено наступні обставини.

14.08.2018р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис № 6907 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості за кредитним договором № 5 від 15.06.2016р. в розмірі 19 689,24 грн. та 430,00 грн. за вчинення виконавчого напису (а.с. 71).

05.09.2018р. приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. відкрито виконавче провадження № 57137274 з виконання виконавчого напису № 6907, виданого 14.08.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ«ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованості в сумі 19689,24 грн. (а.с.73).

До суду від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. на виконання вимог ухвали про витребування інформації 25.11.2019 року надано копію матеріалів виконавчого провадження № 57137274.

З матеріалів виконавчого провадження та відповіді приватного виконавця встановлено, що 04.09.2019р. АТ «ПУМБ» звернулось до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання напису нотаріуса № 6907 від 14.08.2018р., виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості в розмірі 19 689 грн. 24 коп. за період з 03.08.2017 року по 03.08.2018 року, яка включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 14 398 грн., прострочену заборгованість за комісією - 4859,95 грн., прострочену заборгованість за процентами - 1,29 гривень (а.с. 99-131).

05.09.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57137274.

На даний час приватним виконавцем зупинено вчинення виконавчих дій відповідно до ухвали Подільського районного суду м. Києва № 333/5746/18 від 10.06.2019 року про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення. Станом на 22.11.2019 року приватним виконавцем не було стягнуто грошові кошти з ОСОБА_1 за виконавчим написом.

Відкидаючи доводи відповідача з приводу подвійного стягнення заборгованості за кредитним договором, суд виходив з такого.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, у даному випадку банк є вільним у виборі способу захисту свого порушеного права.

На цей час фактично жодного стягнення по виконавчому провадженню № 57137274 з виконання виконавчого напису № 6907 від 14.08.2018 року здійснено не було, тобто виконавчий напис залишається не виконаним, тому подвійного стягнення не відбувається.

Колегія погоджується з цим висновком суду, спираючись на позицію касаційного суду, згідно з якою саме кредитор має право обрати, яким чином здійснювати стягнення заборгованості, а застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не вважається подвійним стягненням.

Згідно з правовою позицією ВС, неодноразово висловленою у його постановах, учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Між тим, оскільки виконавчий напис не виконано, кредитор в особі банку звернувся до суду з позовом, збільшивши свої вимоги до боржника ОСОБА_1 , що не заборонено у даних правовідносинах.

Вбачається, що на теперішній час відповідач оспорює вказаний виконавчий напис у судовому порядку, заявивши вимоги про визнання його таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим зупинено його примусове виконання.

Отже, банк не позбавлений права в судовому порядку стягнути не погашену за виконавчим написом заборгованість, а також збільшити її розмір, чим в даному випадку скористався банк, нарахувавши неустойку на основну заборгованість.

Та у випадку, якщо суд за позовом боржника не визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, боржник, який погасив заборгованість, стягнуту рішення суду, задля уникнення подвійного стягнення має право звернутися до суду із заявою в порядку, передбаченому ст. 432 ЦПК України про визнання виконавчого документа - виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, така можливість робить неспроможними доводи відповідача щодо «автоматичного подвійного стягнення».

До того ж, за виконавчим написом нотаріуса стягнута значно більша сума, ніж визнана обґрунтованою у цій справі за позовом банку, оскільки у справі було враховано позовну давність та безпідставність нарахування комісії.

Отже, колегія наголошує на тому, що подвійним стягнення буде у тому випадку, якщо боржник погасив заборгованість та не має можливості припинити її повторне стягнення, чого в даному випадку не відбувається, як правильно визнав суд.

Доводи відповідача про те, що з його заробітної плати відбулись відрахування на погашення заборгованості на підставі виконавчого напису нотаріуса, не підтверджені ним належними і допустимими доказами.

В той же час, з наданого приватним виконавцем Вольф Т.Л. на запит суду виконавчого провадження вбачається, що 05.09.2019 року ним було відкрито виконавче провадження № 57137274 за виконавчим написом нотаріуса, але ще до цього ухвалою Подільського районного суду м. Києва № 333/5746/18 від 10.06.2019 року було зупинено стягнення на його підставі. Тому станом на 22.11.2019 року приватним виконавцем не було стягнуто грошові кошти з ОСОБА_1 за виконавчим написом нотаріуса.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, а тому у відповідності до вимог статті 375 ЦПК України її слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Строк на касаційне оскарженні постанови продовжується на термін дії карантину, запровадженого для запобігання поширенню коронавірусної інфекції в Україні.

Постанова прийнята, складена та підписана 26 травня 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Подліянова Г.С.