Житомирський апеляційний суд
Справа №292/1506/19 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т. С.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №292/1506/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С. у смт Пулини,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн. щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення терміну денної форми навчання 30 червня 2023 року. Позов обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу з відповідачем залишився проживати з нею. За рішенням суду на утримання сина з ОСОБА_2 стягувалися аліменти у розмірі 1 200 грн. щомісяця до досягнення сином повноліття. Наразі сину виповнилося 18 років та він продовжив навчання у Київському національному економічному університеті імені ОСОБА_4 Гетьмана. Термін навчання - з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. У період навчання син проживає в гуртожитку в місті Києві. Всі витрати з утримання ОСОБА_3 вона несе самостійно. Син навчається на контрактній формі та потребує коштів на оплату навчання, проїзд, купівлю підручників тощо. Без матеріальної допомоги колишнього чоловіка вона не спроможна забезпечити сина усім необхідним. Окрім того, ОСОБА_3 хворіє та повинен двічі на рік проходити курс лікування, на що також необхідні значні кошти. Крім сина має на утриманні доньку - ОСОБА_5 , 2011 року народження. Відповідач спроможний надавати синові матеріальну допомогу в зв`язку з його навчанням, але добровільно цього не робить. Заборгованість зі сплати аліментів за 2018 рік становить 8 380 грн., а за 2019 рік - 8 700 грн. ОСОБА_2 є працездатним здоровим чоловіком та має мінливий нерегулярний дохід. На утриманні інших дітей та батьків відповідач не має.

Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., щомісячно, починаючи з 26 листопада 2019 року і до закінчення останнім навчання, тобто до 30 червня 2023 року. Зазначено, що право на утримання припиняється у разі закінчення ОСОБА_6 навчання. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання та вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов про стягнення аліментів у розмірі 5 000 грн. щомісячно задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував майновий стан відповідача, який має у власності будинок та отримує заробіток від різних робіт. Окрім того, суд неправильно розрахував розмір аліментів із огляду на термін і вартість навчання сина. Дійшовши висновку про те, що вартість навчання за рік становить 13 600 грн., суд не звернув уваги на те, що оплата здійснюється щосеместрово, а тому вартість одного року навчання складає 27 200 грн. Доводи відповідача про те, що він не має змоги сплачувати щомісяця аліменти у розмірі 5 000 грн. є надуманими і не підтверджені жодними доказами.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, хоча копії ухвали про відкриття апеляційного провадження від 04 березня 2020 року та апеляційної скарги отримав 15 березня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи. Проте спрямував до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та одночасно зазначив, що апеляційну скаргу він не визнає та просить залишити її без задоволення.

Позивач також спрямувала до суду заяву про розгляд справи без участі її та представника. При цьому послалася на недопущення розповсюдження короновірусу та задля убезпечення від ризику життя та здоров`я учасників справи та працівників суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 199 СК України врегульовано, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 201 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч.1 ст.201 СК України).

У частині першій ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що сторони є батьками сина ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Після розірвання між батьками у 2007 році шлюбу син залишився проживати із матір`ю, тобто позивачем, що доводиться свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 та довідкою Пулинської селищної ради №3257 (а.с.11,24).

Повнолітній син ОСОБА_3 продовжує навчання у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» та згідно з довідкою даного навчального закладу від 31 жовтня 2019 року №5935 зарахований студентом 1 курсу денної форми навчання факультету фінансів. Дата закінчення університету - 30 червня 2023 року (а.с.16).

Також із матеріалів справи вбачається, що вищевказаний заклад вищої освіти надає ОСОБА_3 освітні послуги на платній основі, тобто за рахунок коштів замовника, яким виступила матір, уклавши тристоронній договір від 14 серпня 2019 року №196874 (а.с.14). В умовах договору прописано, що позивач зобов`язалася своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором та у разі систематичного порушення або невиконання однією із сторін умов договору останній може бути розірваний (п.п.4,15). Відповідно до п.9 вищевказаного договору про надання освітній послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 108 800 грн. Плату належить вносити щосеместрово у розмірі 13 600 грн., тобто плата за навчальний рік складає не 13 600 грн., як помилково вважав суд першої інстанції, а удвічі більше - 27 200 грн. За перший семестр навчання сина позивач оплатила 13 600 грн, що доводиться дублікатом квитанції від 28 серпня 2019 року (а.с.18).

Окрім того, за проживання студента у гуртожитку 29 серпня 2019 року відповідному навчальному закладу сплачено 5 200 грн. (а.с.17).

Підсумовуючи викладене, можна дійти висновку, що ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги (доведені витрати на оплату самого навчання та проживання у гуртожитку за місцезнаходженням навчального закладу). Власних надходжень повнолітній син не має. Доказів того, що відповідач добровільно надає сину матеріальну допомогу матеріали справи не містять, а позивач заперечує такі обставини. Отже, не лише мати, а й батько зобов`язаний утримувати сина, який не досяг віку 23 років, якщо до цього часу він не припинить навчання у даному навчальному закладі.

За рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року до досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти у розмірі 1 200 грн. щомісяця (а.с.19-20). Із довідки Пулинського районного відділу державної виконавчої служби від 17 грудня 2019 року слідує, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження, де відповідач був би боржником (а.с.38).

Наразі відповідач проживає в будинку АДРЕСА_1 . У 2019 році ОСОБА_2 мав офіційні доходи у сумі 22 242,50 грн. (а.с.36). Проте, із 30 серпня 2019 року він не працює та у центрі зайнятості на обліку, як безробітний, не перебуває. Разом із тим, відповідач знаходиться у працездатному віці та стан його здоров`я не перешкоджає йому працювати. Відповідач у відзиві на позовну заяву підтверджує ту обставину, що підробляє на різних роботах. Отже, не заперечуються неофіційні доходи та відсутня соціальна допомога. Як правильно зазначив суд першої інстанції, обставина, що відповідач не є членом особистого селянського господарства не звільняє його від надання сину матеріальної допомоги. Окрім того, відповідач не має інших утриманців, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу сину та між сторонами існує спір щодо матеріальної участі батька на час продовження сином навчання та розміру цієї допомоги.

Разом із тим, визначаючись із розміром допомоги батька сину, який продовжує навчання, суд першої інстанції помилився у розмірі плати за навчання за навчальний рік та виходив із удвічі меншої суми. Отже, приймаючи до уваги те, що плата за навчання в учбовий рік складає не 13 600 грн., а 27 200 грн. (27 200 + 5 200) : 12 міс.), а також те, що син має хворобливий стан здоров`я та потребує лікування (а.с.13), а у матері крім нього на утриманні також знаходиться неповнолітня донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , допомога відповідача сину не може бути меншою ніж 2 000 грн. щомісяця.

Потреба сина у щомісячній допомозі в розмірі 5 000 грн., на якій наполягає позивач у апеляційній скарзі, не доведена належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи. Не доведено й того, що відповідач спроможний щомісяця надавати сину матеріальну допомогу в розмірі 5 000 грн.

Ураховуючи, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи, колегія суддів апеляційного суду змінює рішення суду першої інстанції згідно з приписами ст.376 ЦПК України, збільшуючи щомісячний розмір аліментів до 2 000 грн. Рішення суду в частині негайного виконання та судового збору залишається без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 23 січня 2020 року змінити, збільшивши розмір аліментів з 1 500 грн. до 2 000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 04 травня 2020 року.