Справа № 146/897/19
Провадження № 22-ц/801/836/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пилипчук О. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2020 рокуСправа № 146/897/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І.В.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

Рішення ухвалив суддя Пилипчук О. В.

Рішення ухвалено о 10.48 год. в смт Томашполі Вінницької області

Повний текст рішення складено 17 лютого 2020 року,

Встановив:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 травня 2019 року відповідач порушив правила перегону тварин, в результаті чого було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль KIA SOUL, державний номерний знак НОМЕР_1 , який отримав ряд механічних пошкоджень, а саме: тріщини скла лівої блок-фари, деформація до 20% переднього лівого крила, деформація до 20% панелі передніх лівих дверей, деформація до 20% панелі задніх лівих дверей, деформації до 20% панелі задньої лівої боковини, поломки опускного скла задніх лівих дверей (не працює на підйом).

Згідно висновку № 012 автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2019 року матеріальний збиток, завданий йому в результаті зазначеного пошкодження автомобіля, складає 18 030,47 грн. Крім того 2000 грн. він витратив на оплату оцінки пошкоджень автомобіля та 600 грн. на придбання пального для автомобіля, оскільки для проведення оцінки автомобіля він неодноразово їздив з с. Рожнятівка Томашпільського району до м. Тульчина.

Також зазначив, що в діях відповідача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме: порушення правил перегону тварин, чим створено перешкоду учасникам дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу, у зв`язку з чим саме відповідач має відшкодувати завдану йому шкоду.

Крім майнової шкоди йому також завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він не міг використовувати пошкоджений автомобіль для власних потреб та знадобився певний час для відновлення його нормального психологічного та фізичного стану. Також відповідач протягом тривалого часу ухиляється від відшкодування шкоди, яка заподіяна з його вини, що спричиняє йому моральні страждання та занепокоєння за власне майно.

У зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на його користь матеріальний збиток, завданий внаслідок ДТП у розмірі 20 630,27 грн., що складається з витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, вартості оцінки автомобіля та витрат на пальне, а також - моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки суд не дослідив та не надав належну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам, а саме: поясненням ОСОБА_3 та самого відповідача, які були відібрані працівниками поліції в ході розгляду його повідомлення про пригоду. Відповідно до цих пояснень відповідач визнав, що виконував функції погонича тварин, бачив, що корови штовхаються між собою, проходячи біля його автомобіля, проте не вчинив жодних дій для уникнення виникнення ДТП. А тому суд дійшов помилкового висновку щодо безпідставності посилань позивача на вчинення відповідачем адміністративного правопорушення. Відмовляючи в стягненні моральної шкоди, суд першої інстанції не надав оцінку тому, що будь-яка особа переживає хвилювання, стрес та інші негативні емоції внаслідок порушення її прав. Крім того не викликають позитивних емоцій також факти відвідування поліції, участь у судових розглядах, необхідність відновлення пошкодженого майна, неможливість використання приватної власності для задоволення власних потреб внаслідок її пошкодження.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене при повному, об`єктивному, всебічному дослідженні всіх обставин справи. Зазначив, що суд першої інстанції дослідив та надав належну правову оцінку його поясненням та поясненням свідка ОСОБА_3 , які вони давали працівникам поліції, про що суд зазначив в судовому рішенні. Позивач викликав поліцію на наступний день після події, у зв`язку з чим під час перевірки не було можливості встановити в деталях всі обставини події, зокрема, місце стоянки автомобіля. В результаті перевірки працівники поліції прийшли до обґрунтованого висновку про відсутність в його діях ознак адміністративного або кримінального проступків, і позивач такий висновок поліції не оскаржив, хоча йому було роз`яснено таке право.

Позивач ОСОБА_1 подав відповідь на відзив відповідача, де зазначив, що твердження про те, що в діях відповідача не вбачається адміністративної або кримінальної відповідальності спростовується довідкою про результати розгляду повідомлення ОСОБА_3 від 26 травня 2019 року, складеною капітаном поліції Юзвак І. О., у якій зазначено, що проведеною перевіркою встановлено, що ОСОБА_2 гнав до свого будинку дві корови, які проходячи біля домогосподарства ОСОБА_3 почали штовхатися та одна з них вдарила припаркований автомобіль, проте суд першої інстанції цю довідку не взяв до уваги. Також суд першої інстанції не врахував, що він звернувся до поліції на наступний після ДТП день, тому і не було складено протокол про адміністративне правопорушення. Його метою було лише отримати відшкодування збитків за пошкоджений автомобіль, а не притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності, тому він не викликав на місце пригоди поліцію та не наполягав на складенні протоколу про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив і того, що позивачем не доведено, що відповідач під час даної події ніс відповідальність за інших корів окрім своєї. Також не доведено, що саме корова відповідача спричинила пошкодження автомобілю, оскільки згідно показів свідка, пошкодження автомобілю наносили дві корови, одна із яких належала іншій, крім відповідача, особі. Не знайшов підтвердження у судовому засіданні той факт, що відповідач був погоничем тварин. Також не підтверджено доданими позивачем до матеріалів справи доказами і не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні твердження позивача про спричинення йому моральної шкоди.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 травня 2019 року близько 20:00 год відповідач ОСОБА_2 гнав свою корову із пасовища. Його корова та іще декілька корів проходили біля автомобіля КІА SOUL державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 (а. с. 7, 25). Одна із корів пошкодила цей автомобіль.

Матеріали ЖЕО Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП ГУ НП України у Вінницькій області на 6-ти аркушах (а. с. 79-84) свідчать про те, що в діях ОСОБА_2 ознак адміністративного або кримінального проступків не вбачається, про що повідомлено ОСОБА_3 листом від 27 травня 2019 року за вихідним № 1562/225/01-19 (а. с. 84, 10).

Дані матеріали містять рапорт чергового Томашпільського ВП, із якого вбачається, що 24 травня 2019 року об 11:55 зі служби 102 надійшло повідомлення ОСОБА_3 про те, що 23 травня 2019 року о 20:00 корови пошкодили її автомобіль марки КІА державний номер НОМЕР_1 . По прибутті на місце пригоди працівниками поліції встановлено, що 23 травня 2019 року сусід заявника - ОСОБА_2 біля 20:00 гнав дві корови із череди додому, по дорозі одна із корів рогами пошкодила лакофарбове покриття автомобіля ОСОБА_3 . Також вбачається, що відсутні: відомості про речі, про проведені дії та про фотозображення (а. с. 81).

Також в цих матеріалах перевірки є довідка про результати розгляду повідомлення ОСОБА_3 по факту пошкодження її автомобіля, складена 26 травня 2019 року інспектором СРПП Томашпільського ВП, із якої вбачається, що проведеною перевіркою повідомлення ОСОБА_3 про пошкодження коровами її автомобіля, було встановлено, що ОСОБА_2 гнав до власного будинку по АДРЕСА_1 . Проходячи біля домогосподарства ОСОБА_3 ці корови почали штовхатися і одна із них вдарила припаркований автомобіль KIA SOUL, який належить ОСОБА_3 , в результаті чого автомобіль отримав незначні механічні пошкодження (а. с. 80).

Крім цього матеріали ЖЕО по факту звернення ОСОБА_3 містять пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а. с. 82, 83).

В ході розгляду звернення ОСОБА_3 працівниками поліції чи іншими особами протокол огляду транспортного засобу не складався.

31 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до оцінювача ОСОБА_4 із проханням провести дослідження його власного автомобіля з метою визначення розміру матеріального збитку, заподіяного йому внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля KIA SOUL державний номер НОМЕР_1 , сірого кольору, 2011 року випуску (а. с. 26).

За заявою ОСОБА_1 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 надав висновок № 012 автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2019 року із визначеним розміром матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля КІА SOUL державний номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП, який склав 18 030,47 грн. (а. с. 11-16).

У додатку № 1 до цього висновку є протокол огляду транспортного засобу від 31 травня 2019 року, місце огляду - м. Тульчин. У протоколі крім іншого описані пошкодження транспортного засобу: скло блок-фари лівої має тріщину; крило переднє ліве деформовано до 20 %; панель дверей передніх лівих деформовано до 20 %; панель дверей задніх лівих деформована до 20 %; панель боковини задньої лівої (крило заднє ліве) деформована до 20 %; скло опускне дверей задніх лівих на підйом не працює (а. с. 17).

У додатку № 3 до цього висновку є фототаблиця автомобіля KIA SOUL, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , із якої вбачається наявність механічних пошкоджень (а. с. 20-24).

Відповідно до частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини 1 і пункту 3 частини 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

За правилами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина 2).

За правилами частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина 1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5).

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року із послідуючими змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (пункт 3).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5).

Згідно положень статті 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» особа, яка утримує домашніх тварин, має право з`являтися з ними поза місцями їх постійного утримання (супроводжувати їх).

Особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою. При супроводженні домашніх тварин не допускається залишати їх без нагляду.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» право власності або інші речові права особи, яка утримує тварину, обмежені обов`язком дотримання норм і вимог цього Закону. Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує.

З огляду на вказані вимоги закону та обставини справи, що вірно встановлені судом, колегія суддів вважає, що суд правильно виходив із того, що позивачем, крім факту спричинення йому шкоди та її розміру, не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач на час пошкодження автомобіля ніс відповідальність за інших корів крім своєї; що саме корова, власником якої є відповідач, нанесла пошкодження автомобілю, оскільки із такого доказу, як пояснення свідка ОСОБА_3 , яка ж дружиною позивача, вбачається, що пошкодження автомобілю наносили дві корови, одна - є у власності відповідача, а друга - є власністю іншої особи; що саме відповідач був прогоничем всіх корів, у тому числі і своєї.

При цьому судом першої інстанції вірно враховано те, що посилання позивача ОСОБА_1 на вчинення відповідачем ОСОБА_2 адміністративного правопорушення не доведено належними доказами та не знайшло свого підтвердження і спростовано матеріалами справи, у яких такі докази відсутні.

Тому доводи апеляційної скарги щодо наведеного не заслуговують на увагу.

Суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив згідно вимог статті 89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що регулюють їх і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу, оскільки є безпідставними, не підтверджені матеріалами цивільної справи, у тому числі матеріалами перевірки ЖЕО № 1268 Томашпільського ВП за 2019 рік по заяві ОСОБА_3 , проте ними спростовані.

Відповідно до статей 13, 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Такі докази мають бути належними. Згідно положення статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Факт наявності пошкоджень автомобіля позивача та розмір шкоди сторонами не оспорюється. В той час допитана по клопотанню позивача свідок ОСОБА_3 , яка була очевидчем події, пояснила, що, почувши, що з череди йшла худоба, вона вийшла відчинити хвіртку та почула гупання і побачила, що корови боряться біля їх автомобіля, а відповідач не може їх розборонити. Поки бігала вдягатися, відповідач корів розігнав. На запитання чи бачила вона яка корова пошкодила автомобіль, свідок пояснила, що обидві корови протягнули рогом. Інша корова належить ОСОБА_5 .

Позивач у судовому засіданні таких обставин не спростовував і не вказав, що саме лише корова відповідача пошкодила його автомобіль, при цьому не вказав якої масті чи кольору була корова, що пошкодила автомобіль; чим пошкоджено автомобіль (рогами, копитами чи іншими частинами тіла) та не вказав характер пошкоджень (подряпини, вм`ятини тощо). Із протоколу огляду транспортного засобу автомобіля KIA SOUL, складеного через тиждень 31 травня 2019 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 у місті Тульчині, характер пошкоджень вказаний загальним словом - «деформовано», за виключенням зазначеного пошкодження блок-фари лівої, яка має тріщину, а детальний опис цих пошкоджень, що може бути характерним (і не тільки) для пошкодження вчиненого коровою, даний протокол не містить, як не містять і інші матеріали справи та матеріали перевірки ЖЕО № 1268 за 2019 рік.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідач довів відсутність свої вини у пошкодженні належною йому на праві власності коровою автомобіля позивача, а за умови відсутності доказів усіх елементів складу цивільного правопорушення, підстав для покладення на відповідача відповідальності за шкоду немає.

При цьому позивач належних доказів не надав, обмежившись лише висновком автотоварознавчого дослідження про розмір матеріального збитку, причиненого йому пошкодженням автомобіля.

Таким чином недостатні підстави вважати, що наявні пошкодження належного позивачу автомобіля виникли саме з вини відповідача станом на 23 травня 2019 року.

З урахуванням вимог частини 3 ст. 12 та частини 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення позивача від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях. Так само рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону, тобто, є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

Керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. В. Міхасішин