ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/2291/18 Номер провадження 22-ц/814/443/20Головуючий у 1-й інстанції Крючко Н.І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: прокурора Харенко В.М.

представника Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради- Фаєнко І.О.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідачів, уточненим в ході судового розгляду справи, посилаючись на те, що він є власником нежитлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , та у 2011 році ним самовільно здійснено прибудову до вказаного будинку, зокрема, прибудови «А1-1», площею 26,4 кв. м, «А2-1», площею 30,2 кв. м, склад «А3-1», площею 83,4 кв. м та ганок «а».

Зазначає, що звертався до виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради із заявою про визнання права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомості, розташовані за вказаною адресою, проте йому було відмовлено.

З урахуванням викладеного та уточнення позовних вимог прохав визнати за ним, як ФОП, право власності на громадський будинок (магазин) А-1, загальною площею 248,6 кв. м, у тому числі: магазин «А-1», площею 76,4 кв. м; прибудова «А1-1», площею 31 кв. м; прибудова «А2-1», площею 44,2 кв. м; склад «А3-1», площею 92,8 кв. м; ганок «а», площею 4,2 кв. м, що розташований у АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, задоволено.

Визнано за фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_1 право власності на громадський будинок (магазин), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №7 «А3-1» склад - площею 83,4 кв.м; приміщення №6 «А2-1» склад - площею 30,2 кв.м; приміщення №5 «А2-1» кабінет - площею 5,4 кв.м; ганок «а» - площею 4,2 кв.м, загальна площа 204,3 кв.м.

Вирішено питання про розподіл судових витрат (т.1, а.с.114-117).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області повернуто заявнику з підстав, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 185 ЦПК України (т.1, а.с.142-147).

Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу першого заступника прокурора Полтавської області задоволено. Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т.1, а.с.210-213).

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року доповнено резолютивну частину рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08.01.2019 року по даній цивільній справі у судовому рішенні.

Стягнуто з Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради на користь держави судовий збір по 352,40 грн. з кожного (т.2, а.с.8).

Вказане рішення оскаржив прокурор, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, а провадження у справі закрити; вирішити питання судових витрат.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, установивши, що позивач здійснив самочинне будівництво, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за ФОП ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно відповідно до положень ч.3 ст.376 ЦК України.

Зазначає, що суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , здійснивши самочинне будівництво, до компетентних державних органів щодо прийняття забудови до експлуатації та оформлення права власності не звертався, що свідчить про відсутність спору про право. Так, Полтавська міська рада та виконавчий комітет Подільської районної у м. Полтава ради не є особами, які порушили, не визнають чи оспорюють права ОСОБА_1 . При цьому, до компетентного органу у сфері будівництва - Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її органів на містах, ОСОБА_1 з вимогами не звертався.

Також зауважує, що ОСОБА_1 взагалі не має будь-яких прав на земельну ділянку, на якій здійснено самовільне будівництво.

Окрім того, належних доказів відповідності спірних самочинно збудованих (реконструйованих) приміщень (будівель) вимогам нормативних актів з пожежної безпеки, санітарно-епідеміологічним нормам, нормам відведення зливних вод, техногенної безпеки, екології охорони праці, енергозбереження, тощо, позивачем суду не надано.

Вважає, що, оскільки даний спір фактично виник між юридичними особами та ФОП, він повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

У судовому засіданні прокурор доводи апеляційної скарги підтримав та прохав її задовольнити.

Представник Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради апеляційну скаргу підтримав та не заперечував щодо її задоволення.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить громадський будинок (магазин), розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

16 червня 2015 року між Полтавською міською радою в особі першого заступника міського голови Стеценка В.В. та позивачем ФОП - ОСОБА_1 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 197 кв.м. - для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , а.с.54-56).

Кадастровий номер земельної ділянки :12:001:0221. Термін дії даного договору оренди з 23.04.2015 року по 23.04.2020 року.

Також, місцевим судом установлено, що, в подальшому. позивачем було здійснено переобладнання та добудову наступних приміщень за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: приміщення №7 А 3-1 склад - площею 83,4кв.м.; приміщення №6 А 2-1 склад - площею 30,2кв.м.; приміщення №5 А 2-1 кабінет - площею 5,4кв.м.; ганок "а" - площею 4,2кв.м., загальна площа 204,3 кв.м. (т.1, а.с.10-23).

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження, складеного КП «Полтавське БТІ» Полтавської міської ради, затвердженого 17.08.2018 року, за результатами проведеного технічного обстеження об`єкта: громадського будинку (магазин), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації (т.1, а.с.10-16).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив із того, що позивач, у встановленому законом порядку, звертався до компетентного органу з питань прийняття об`єктів самочинного будівництва до експлуатації, але ОСОБА_1 було відмовлено та роз`яснено право звернення до суду з вказаним позовом, який, з урахуванням відповідності збудованого майна всім вимогам закону, підлягає до задоволення.

Проте, такі висновки суду не в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності. Визначення належності справи суду певної юрисдикції здійснюється за правилами, чинними на час звернення з позовом до суду, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних,земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частина друга статті четвертої ГПК України передбачає, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, необхідно виходити з положень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 2 ГК України передбачено, що учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

За змістом пункту 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже для визначення юрисдикції цього спору слід керуватися критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, якими є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Спори, що виникають між юридичними особами та органами державної влади при реалізації ними своїх повноважень, за своїм суб`єктним складом підвідомчі господарським судам.

За частиною першою статті 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Обмеження права фізичної особи на здійснення підприємницької діяльності встановлюються Конституцією України та законом.

Згідно ст.51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Так, згідно долученої до матеріалів справи детальної інформації про особу позивача - ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, дата реєстрації 06.05.1999 року (дата запису - 16.03.2005 року) (т.1, а.с.25-27).

Майнові відносини (у розумінні статті 4 ГК України) суб`єктів господарювання з юридичними особами, у тому числі тими, що не є суб`єктами господарювання (органами державної влади), регулюються ГК та ГПК України.

Окрім того, як убачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_1 прохав визнати за ним, саме як за ФОП, право власності на громадський будинок (магазин), що розташований у АДРЕСА_1 , який і використовується ним з метою здійснення підприємницької діяльності.

Відтак, вирішуючи позов ОСОБА_1 , який є фізичною особою-підприємцем та здійснює свою підприємницьку діяльність за адресою АДРЕСА_1 , місцевий суд не надав оцінки тій обставині, що ФОП ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради, Полтавської міської ради з майновими вимогами щодо визнання права його власності на магазин, що і є об`єктом господарювання.

З урахуванням наведеного дані вимоги, зокрема, і за своїм суб`єктним складом, підпадають під дію ст.4 ГПК України, а тому зазначений спір підвідомчий саме господарському суду.

Спори у відповідних правовідносинах є спорами щодо речових прав на майно самостійних юридичних осіб (ФОП) та щодо організаційних відносин у межах створення та діяльності юридичних осіб (ФОП), що свідчить про належність їх до правовідносин у сфері господарювання.

(Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 січня 2019 року у справі №915/1674/15 (провадження № 12-276гс18).

Згідно п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом ст.256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі надходження до суду справи, що підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства, після закриття провадження Верховним Судом чи судом апеляційної інстанції в порядку господарського чи адміністративного судочинства, провадження у справі не може бути закрите з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження по даній справі, оскільки даний спір не віднесений до цивільної юрисдикції, а є господарським, відтак, підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки виник між ФОП та органами місцевого самоврядування.

З огляду на наведене наявні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 рокуіз закриттям провадження у справі.

Відповідно до п.20 постанови пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 року у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Відтак, оскільки даною постановою скасовується основне рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року, то наявні підстави і для скасування додаткового рішенняЛенінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в основному є обґрунтованими та заслуговують на увагу.

У відповідності до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.255, 367, 374, .377, 382,383 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Полтавської області в інтересах держави в особі: Державної архітектурно-будівельної інспекції України, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області, - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 січня 2019 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 17 березня 2020 року, - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві пади, Полтавської міської ради, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Полтавській області про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, - закрити.

Роз`яснити позивачу право звернення з даним позовом до господарського суду, за встановленою підсудністю.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак