КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4586/19
Провадження № 2/488/590/20
РІШЕННЯ

Іменем України

06.02.2020 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді - Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Сенчук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВИРІШИВ:

25.11.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва з позовною заявою в якій просила визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона - ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим № 772, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 32800462 від 13.08.2019 року.

В зазначеній квартирі зареєстровані: невістка позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онук позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син колишнього власника вказаної квартири - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що об`єктивно підтверджується відповідною довідкою № 19.03.03-26/К/7249/19 від 17 жовтня 2019 року, виданої Державним реєстратором відділу реєстрації громадян.

Разом з тим, відповідач не проживає у спірному житловому будинку з липня 2013 року, покинувши квартиру та забравши особисті речі, що об`єктивно підтверджується відповідним актом про не проживання від 20 листопада 2019 року, складений сусідами - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ).

Посилаючись на викладене, позивач звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 10.12.2019 року, провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі.

Ухвалу суду від 10.12.2019 року про відкриття провадження у даній справі було відразу розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Проте, в матеріалах справи міститься заява направлена відповідачем ОСОБА_2 до компетентних органів, про його згоду на зняття з реєстрації за адресою: АДРЕСА_5 , засвідчена - ОСОБА_8 , консулом Генерального консульства України в Чикаго,США, від 12.08.2019 року.

05.02.2020 року на адресу суду повернулося зворотнє повідомлення, направлене на адресу відповідача, за відмовою від одержання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 13 серпня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу за реєстровим № 772, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 32800462 від 13.08.2019 року.

В зазначеній квартирі зареєстровані: невістка позивачки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , онук позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син колишнього власника вказаної квартири - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що об`єктивно підтверджується відповідною довідкою № 19.03.03-26/К/7249/19 від 17 жовтня 2019 року, виданої Державним реєстратором відділу реєстрації громадян.

Разом з тим, відповідач не проживає у спірному житловому будинку з липня 2013 року, покинувши квартиру та забравши особисті речі, що об`єктивно підтверджується відповідним актом про не проживання від 20 листопада 2019 року, складений сусідами - ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік (починаючи з липня 2013) без поважних причин, та відсутність домовленості між сторонами, вважаю за можливе порушити питання щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Реєстрація місця проживання відповідача в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, створює позивачу перешкоди в здійсненні її прав власника щодо

користування та розпорядження належним їй будинку.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Здійснення людиною свого природного права на життя пов`язано з багатьма факторами, серед яких одне із чільних місць посідає наявність у неї житла. Втрата людиною житла створює реальну загрозу для її фізичного та соціального буття. Саме тому Конституція України у ст. 30 проголошує недоторканність житла. Але юридичний зміст недоторканності житла не зводиться лише до неможливості незаконного проникнення у житло особи, його основний сенс - забезпечення стабільності відносин власності чи оренди, об`єктом яких є житло - будинок, квартира, кімната у гуртожитку тощо. Стабільність цих відносин забезпечується різноманітними цивільно-правовими засобами, зокрема чітким законодавчим закріпленням підстав примусового припинення права на житло.

Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Отже, збереження або втрата права користування житлом за відсутніми мешканцями, у будь якому випадку, прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цих осіб щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Згідно п. 26 Постанови КМУ №207 від 02.03.2016 року зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Оскільки за період з 2013 року відповідач жодного разу не з`явився за місцем своєї реєстрації та не виявив бажання проживати у спірній квартирі, тому є підстави визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, в якому він зареєстрований.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Вищезгадані аргументи в їх сукупності безперечно свідчать про те, що відповідач не мешкає в житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_1 тривалий час, а тому, відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України - він може бути в судовому порядку визнаний особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 280-289,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , реєстрація: АДРЕСА_6 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: невідомий, реєстрація: АДРЕСА_5 ).

Суддя Я.А. Чернявська