Справа № 161/3750/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М.
Провадження № 22-ц/802/135/20 Категорія: 39 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Здрилюк О. І., Матвійчук Л. В.,

з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

представника відповідача - Кондратюка В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») звернулося до суду із зазначеним позовом.

Покликалось на те, що 27 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та третьою особою ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6МТ/2007/840-МК/72-Т, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі строком повернення до 26 березня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17 % річних.

Крім того, позивач вказував, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_2 , 27 березня 2007 року між ВАТ КБ «Надра»,правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та відповідачем ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1210 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Струмівка, Луцький район, Волинська область.

Також, ПАТ КБ «Надра» зазначало, що позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання щодо погашення кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2013 року виникла кредитна заборгованість у розмірі 37 759,07 доларів США, з яких: 15 702,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 11 771,50 доларів США - заборгованість по відсотках; 3 911,17 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків; штраф за порушення вимог кредитного договору - 1 373,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 261 843 грн 25 коп.

Ураховуючи наведене, позивач ПАТ КБ «Надра» просило суд в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 за кредитним договором № 6МТ/2007/840-МК/72-Т від 27 березня 2007 року в розмірі 261 843 грн 25 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку, площею 0,1210 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Струмівка, Луцький район, Волинська область, шляхом примусової реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності в ході виконавчого провадження та вирішити питання щодо розподілу судових витрат по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» в розмірі 261 843 грн 25 коп. згідно кредитного договору № 6МТ/2007/840-МК/72-Т від 27 березня 2007 року (з яких: заборгованість по тілу кредиту - 125 511 грн 60 коп.; заборгованість по відсотках - 94 089 грн 59 коп.; пеня за прострочення сплати відсотків - 31 261 грн 98 коп.; штраф за порушення вимог кредитного договору - 10 980 грн 06 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,1210 га для будівництва та обслуговуванням житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: с. Струмівка, Луцький район, Волинська область, яка належить відповідачу ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ № 045473, виданого Луцьким райвідділом земельних ресурсів 08 грудня 2004 року, згідно рішення від 26 листопада 2004 року № 12-16 та зареєстрованого в Книзі реєстрації Державних актів на право приватної власності на землю за № 1342.

Предмет іпотеки ухвалено реалізувати шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 жовтня 2019 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року у даній справі залишено без задоволення.

У поданій на рішення суду першої інстанції апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , вважаючи заочне рішення незаконним, прийнятим судом без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи; з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права; невідповідністю висновків суду обставинам справи, просив його скасувати.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю на думку скаржника підстав для задоволення позову, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що ОСОБА_2 за довіреністю від відповідача ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах для забезпечення виконання власного кредитного зобов`язання, передав в іпотеку нерухоме майно - земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , і такі його дії суперечать вимогам ст. 238 ЦК України.

Відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подавали.

Під час апеляційного розгляду справи представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 було подано письмову заяву про застосування строку позовної давності щодо вирішення спору та скасування з цих підстав оскаржуваного судового рішення з прийняттям нового рішення про відмову у позові.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість, яку на пропозицію банку добровільно не повернув, то у іпотекодавця є право і законні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 27 березня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 6МТ/2007/840-МК/72-Т, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 20 000 доларів США зі строком повернення до 26 березня 2012 року та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17 % річних (а.с.7).

Пунктами 7.1.3., 9.1. вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право у випадку невиконання (часткового невиконання) позичальником своїх зобов`язань по цьому договору, в тому числі по поверненню кредиту та сплаті відсотків, звернути стягнення на заставлене майно відповідно до діючого законодавства України для погашення в повному обсязі заборгованості за кредитом, відсотками та неустойкою, якщо її буде зараховано.

У разі порушення позичальником строків сплати відсотків за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити на користь банку пеню у розмірі 0,5 % від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (а.с.7).

Відповідно до п. 9.2. цього договору, у разі порушення строків повернення кредиту та/чи сплати відсотків за користування кредитом позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 % від суми заборгованості по поверненню кредиту та/чи сплати відсотків вказаних у графіку і визначених на дату прострочення (а.с.7).

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за зазначеним кредитним договором, 27 березня 2007 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , як довіреною особою іпотекодавця - відповідача ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, згідно умов якого останній передав в іпотеку належне йому на праві приватної власності нерухоме майно, а саме - земельну ділянку, площею 0,1210 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Струмівка, Луцький район, Волинська область (а.с.8-10).

Відповідно до п. п. 3.3.5., 5.1. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому або в тій чи іншій його частини, а також у випадку порушення іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за цим договором або будь-яких гарантій та запевнень, наданих іпотекодержателю за цим договором (а.с.9).

Також встановлено, що позичальник ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 01 березня 2013 року у нього перед банком виникла заборгованість у розмірі 37 759,07 доларів США, з яких: 15 702,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 11 771,50 доларів США - заборгованість по відсотках; 3 911,17 доларів США - пеня за прострочення сплати відсотків; штраф за порушення вимог кредитного договору - 1 373,71 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 261 843 грн 25 коп. (а.с.12-13).

З матеріалів справи вбачається, що 16 липня 2012 року позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 , як іпотекодавця, та третьої особи позичальника ОСОБА_2 надсилалися письмові повідомлення з вимогами про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, в яких банк попереджав зазначених осіб про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог про усунення порушень умов кредитного та іпотечного договорів. Зазначені вимоги були отримані відповідачем (а.с.14-17).

З повідомлення Другого відділу державної виконавчої служби у м. луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 02 березня 2020 року слідує, що 02 жовтня 2019 року з електронних торгів у процесі примусового виконання виконавчого листа було реалізовано земельну ділянку, яка належала іпотекодавцю ОСОБА_1 і перебувала у заставі позивача ПАТ КБ «Надра». 15 жовтня 2019 року державним виконавцем переможцю торгів видано Акт про реалізацію предмета іпотеки, знято всі обтяження з цього майна та на рахунок стягувача ПАТ КБ «Надра» в рахунок погашення боргу ОСОБА_2 перераховано 228 778 грн 20 коп. 22 жовтня 2019 року державним виконавцем вказаного відділу винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а виконавчий лист направлено стягувану ПАТ КБ «Надра».

Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 1 ст. 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час ухвалення оскаржуваного рішення суду), у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 ст. 33 вказаного Закону визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. ч. 1-2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання.

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 згідно умов укладеного з банком договору іпотеки від 27 березня 2007 року є майновим поручителем позичальника ОСОБА_2 , і несе майнову відповідальність за невиконання останнім умов кредитного договору в межах вартості предмета іпотеки, а позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла кредитна заборгованість, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку» дійшов обґрунтованого висновку про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,1210 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: с. Струмівка, Луцький район, Волинська область, і належить відповідачу, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», для погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 27 березня 2007 року у розмірі 261 843 грн 25 коп.

Щодо поданої представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заяви про застосування строку позовної давності, колегія суддів зазначає, що її обґрунтування зводиться до того, що позивач ще 11 листопада 2009 року звертався до суду з аналогічним позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, який ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 травня 2012 року було залишено без розгляду, і оскільки відповідно до ст. 265 ЦК України попереднє звернення банку з позовом до суду не зупиняє перебігу позовної давності, то банк, звернувшись до суду з даним позовом повторно 04 березня 2013 року, пропустив встановлений законом трирічний строк позовної давності.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають, зокрема, право подавати заяви і клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відтак заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених статей процесуального законодавства.

Аналіз наведених норм цивільного-процесуального права дає підстави для висновку, що якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 317/3698/15-ц.

Однак, на думку колегії суддів, подана представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заява про застосування строку позовної давності до задоволення не підлягає. Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 та його представник на час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились і жодних заяв та клопотань, в тому числі про застосування позовної давності до суду не подавали, і таким правом, у передбачений процесуальним законом строку не скористались, а тому заява представника відповідача ОСОБА_4 про застосування позовної давності, подана ним на стадії апеляційного розгляду справи задоволена бути не може (а.с.31, 37-38).

У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 покликався також на те, що третя особа ОСОБА_2 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_1 , діючи у власних інтересах, з метою забезпечення виконання укладеного ним же кредитного договору, передав в іпотеку нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , тим самим порушив вимоги ст. 238 ЦК України, що на його думку є підставою для скасування заочного рішення.

Однак, такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема посвідченим нотаріально договором іпотеки від 27 березня 2007 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та відповідачем ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_2 , який на час розгляду справи судом першої інстанції і на даний час ніким не оспорював ся та є чинним.

Отже, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вказане рішення про задоволення позову ПАТ КБ «Надра» відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2013 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: