№ провадження 2/646/780/2020
Справа № 646/7594/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.05.20 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Теслікової І.І.,

секретаря судового засідання Сімоненко К.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває цивільна справа позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про захист прав споживачів.

05.02.2020 року позивачем через канцелярію суду було подано клопотання про долучення відомостей, до якого додано 10 додатків, які, згідно наданого позивачем переліку, знаходяться на лазерному диску.

Крім того, 16.03.2020 року позивачем через канцелярію суду було подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

21.04.2020 року на адресу суду надійшло клопотання позивача, до якого долучено лазерний диск із дублікатами файлів, які були подані суду 05.02.2020 року.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності.

Дослідивши матеріали справи в мажах поданих клопотань, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положення ст. 81 ЦПК України відображають приватноправові засади змагальності цивільного процесу, відповідно до чого тягар доказування цілком покладається на сторін. У такому контексті зазначений обов`язок із доказування характеризується специфічністю та виникає тоді, коли особа реалізує своє право на судовий захист. При цьому особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі. Поряд із цим, таке право сторони також має свої межі. Тоді, коли особа використовує свої процесуальні права у сфері доказування всупереч їх меті, діє недобросовісно (у тому числі, несвоєчасно розкриває докази, чим перешкоджає іншій стороні повноцінно організувати свій захист), то починає зачіпатися загальний публічно-правовий інтерес в ефективному відправленні правосуддя, що повинно мати наслідком відповідну реакцію суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 1 статті 100 ЦПК України, електронними доказами є - інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Частиною 2 ст. 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Також, частиною 2 статті 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана до суду позивачем у листопаді 2019 року.

При поданні вищезазначеної позовної заяви, вона не містила застереження, відповідно до п.8 ч.3 ст. 175 ЦПК України, щодо ненадання доказів разом із позовною заявою з об`єктивних підстав.

Розгляд справи здійснюється в спрощеному порядку з викликом сторін. Відбулось вже декілька судових засідань з розгляду вищевказаної справи.

Таким чином, судом встановлено, що вищевказані клопотання подані з порушенням встановленого порядку подання доказів в суді, оскільки вони надійшли до суду з пропуском строку для подачі доказів та за відсутності клопотання про його поновлення і обґрунтування неможливості подання доказів у встановлений законом строк з причин незалежних від позивача.

Більше того, суду не було надано відповідні докази на підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що клопотання позивача про прийняття та приєднання до матеріалів справи додаткових доказів, поданих разом з клопотаннями від 05.02.2020 року, 16.03.2020 року, 21.04.2020 року, відповідно до положень ч. 2 ст. 222 ЦПК України, слід залишити без розгляду. При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, долучені до клопотання письмові докази, слід до розгляду судом не приймати, повернувши їх позивачу.

Приймаючи таке рішення, суд виходить і з того, що у відповідності до практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватися, зокрема, для дотримання правил судової процедури і це не є порушення права на справедливий суд (рішення «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року).

Керуючись ст. ст. 43, 81, 83, 126, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача про прийняття та приєднання до матеріалів справи доказів, поданих разом з клопотаннями від 05.02.2020 року, 16.03.2020 року, 21.04.2020 року залишити без розгляду.

Письмові докази, долучені до вказаних клопотань, до розгляду судом не приймати, повернути їх позивачу.

Ухвала в апеляційному порядку окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя І.І. Теслікова