ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4207/20 Справа № 199/5618/18 Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

за участю секретаря - Лященко С.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські Електромережі" до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" звернулось з позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 1762,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з питання відшкодування збитків в розмірі 6 327,76 грн. учасники даної справи дійшли згоди, уклавши угоду про розстрочення сплати заборгованості, нарахованої по Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 17.09.2018 р., згідно з якою залишок суми нарахування по Акту становить 4 429 грн. 44 коп., які сплачуються відповідачем згідно обумовленого сторонами графіку. Втім, оскільки домовленості щодо розміру збитків сторони досягли після подання позовної заяви, на переконання позивача, відповідач має сплатити на користь позивача судовий збір за поданою до нього 01.08.2018 р. позовною заявою (а.с.2-5,17-18).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року позовні вимоги АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" задоволені повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 1762 грн. (а.с. 75-77).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду 1 інстанції, порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог про стягнення судових витрат відмовити.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" на її користь судові витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 12 000 грн. (а.с. 83-89).

25 червня 2020 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу повернуто скаржнику (а.с. 106).

22 січня 2020 року постановою Верховного суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Юнусова А.С. задоволено. Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 червня 2019 року скасовано, справу передано до апеляційного суду для продовження розгляду (а.с. 132-135).

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що, звернувшись до суду із позовом до відповідача 01.08.2018, позивач в окремо заявленій позовній вимозі просив про ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача 30 303,78 грн. на відшкодування збитків, заподіяних з вини відповідача за Актом про порушення №Н 137960 від 03.05.2018 (а.с. 2-6).

28.08.2018 в окремо наданій суду заяві позивач посилався на те, що залишається невідшкодованим відповідачем розмір збитків в сумі 6 327,76 грн., та саме дану суму просив стягнути з відповідача (а.с. 17-18).

17.09.2018 між сторонами в даній справі було досягнуто угоди щодо того, що на момент її укладення по зазначеному вище Акту про порушення сплачено 1 898,32 грн., решта 4 429, 44 грн., які відповідач зобов`язується сплатити щомісячними платежами до 20 числа кожного місяця в розмірі згідно наведеного в Угоді графіку, що підтверджується відповідною Угодою (а.с. 35).

Судом 1 інстанції також встановлено, що вимоги позивача про стягнення збитків задоволені відповідачем після подання позовної заяви до суду, що сторони встановили, уклавши 17.09.2018 Угоду про розстрочення сплати заборгованості, нарахованої по Акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії, зазначив, зокрема, в цій Угоді також про те, що на момент укладання цієї угоди сплачено по Акту 1 898,32 грн., та встановивши у відповідному графіку розмір щомісячних платежів (по 369,12 грн.).

Стягуючи з відповідача судовий збір у розмірі 1762 грн. суд 1-ї інстанції виходив з того, що позивач не підтримував позовних вимог в частині стягнення з відповідача збитків, оскільки відповідач їх задовольнив після пред`явлення позову.

З такими висновками суду погоджується й колегія суддів апеляційного суду, оскільки вони є обґрунтованими, відповідають встановленим обставинам по справі та зроблені з дотриманням норм процесуального права з застосуванням відповідних норм матеріального права.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Згідно протоколу судового засідання від 24.04.2019 р. вбачається, що представник позивача підтримував позовні вимоги лише в частині стягнення судового збору.

Ураховуючи вище викладене та приймаючи до уваги те, що вимоги позивача про стягнення збитків задоволені відповідачем після подання позовної заяви до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення судового збору, а відповідно посилання в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції не вирішивши спір по суті та помилково стягнув судовий збір - є безпідставними, а посилання в апеляційній скарзі на порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, трактуються апелянтом на власний розсуд.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, так, пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається із відзиву поданого до суду 1 інстанції, відповідач просила суд стягнути з позивача понесені нею витрати на правову допомогу, отриману від адвоката Юнусова А.С. у розмірі 3200 грн.(а.с. 25-27,36 зворот).

З матеріалів справи вбачається, що 02.10.2018 року між ОСОБА_1 та адвокатом Юнусов А.С. укладено Договір №7 про надання правничої допомоги (а.с.39).

Згідно Додатку №3 Договору про надання правничої допомоги № 7 від 02.10.2018 року, сторони погодили продовжити дію Договору, зазначену в п.3.1 до 01.03.2020 р. (а.с.90).

Згідно додатку №4 до Договору про надання правничої допомоги № 7 від 02.10.2018 року визначений перелік дій адвоката з надання правничої допомоги в процесі підготовки та судового розгляду справи № 199/5618/18 (а.с.91).

Згідно квитанції від 03 жовтня 2018 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Юнусову А.С. 3200 грн.

Згідно квитанцій від 15.12.2018 р., 08.02.2019 р., 21.03.2019 р. 23.04.2019 р., 26.11.2018 р. ОСОБА_1 сплачувала адвокату Юнусову А.С. кошти за надання правничої допомоги на загальну суму 4000 грн. (а.с.71).

Згідно додатку №7 до Договору про надання правничої допомоги № 7 від 02.10.2018 року визначений перелік дій адвоката з надання правничої допомоги в процесі підготовки та судового розгляду справи № 199/5618/18 (а.с.95).

Згідно квитанції від 15 травня 2019 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Юнусову А.С. 4 800 грн. (а.с.96).

Загальна сума судових витрат понесених відповідачем на правову допомогу становить 12 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги те, що вимоги позивача про стягнення збитків задоволені були відповідачем після подання позовної заяви до суду, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення судового збору, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, а отже відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення й відповідно відсутні підстави для стягнення судових витрат понесених відповідачем на правову допомогу у розмірі 12 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: