Справа № 456/583/20
Провадження № 2/456/686/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати договір купівлі-продажу дисплею «Samsung J700H/DS», стягнути з відповідача на її користь 348, 00 грн. у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми; 500, 00 грн. у якості відшкодування завданої їй моральної шкоди та 32, 90 грн. - відшкодування витрат на доставку. Свої вимоги мотивує тим, що 17.12.2019 вона отримала куплений нею дисплей «Samsung J700H/ DS », вартістю 348, 00 грн., в інтернет магазині приватного підприємця ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не тримала у цьому ж чеку інструмент (медиатор) для розборки мобільних пристроїв. Дисплей виявився несправним, екран був чорний. 19.12.2019 вона відправила дисплей на заміну відповідачу, що підтверджується чеком транспортної накладної «Нова пошта». Товар прибув до продавця пошкодженим, а тому їй було відмовлено у заміні товару, з мотивів поганого упакування. Вона повідомила відповідача, що використала стільки ж етапів пакування, як було при доставці товару. Крім цього, продавець не повідомив її, як товар повинен бути запакований для повернення, оскільки товар не мав жодної фірмової упаковки. Відповідач вимагав адресу для повернення їй пошкодженого товару, не згадуючи про зобов`язання надіслати медиатор, поки вона не вказала на їхню нечесність. Внаслідок незаконних дій відповідача їй завдано майнової шкоди в розмірі 348, 00 грн., моральної шкоди в розмірі 500, 00 грн., яка полягає у понесених нею душевних стражданнях, яких вона зазначала внаслідок порушення її прав та 32,90 грн. в якості відшкодування витрат на доставку товару.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак 17.03.2020, 06.04.2020, 07.04.2020 та 05.05.2020 подала на адресу суду заяви, в яких просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення, однак 02.04.2020 подав на адресу заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, заперечує щодо задоволення позовних вимог.

06.04.2020 відповідачем ОСОБА_2 подано на адресу суду відзив на позовну заяву, який відповідач обґрунтовує тим, що позивач не надала суду жодного заключення або акту перевірки комплектуючої, щоб стверджувати, що товар був бракований. Крім того, позивач не є експертом, щоб робити самостійні висновки про брак комплектуючих, а їй було повідомлено, що необхідно повернути комплектуючу на перевірку та гарантійне обслуговування. Комплектуючу він отримав пошкодженою, а тому відповідно до п.18 Постанови №506 «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» від 11.04.2002, він відмовив позивачу в гарантійній заміні комплектуючої. Крім того, при зверненні до суду з вказаним позовом, позивач долучила до матеріалів справи копію електронного листа від 19.12.2019 із запитом на вирішення проблеми щодо можливої несправності, наданої їй мобільної комплектуючої. Однак, не долучила до матеріалів справи копію відповіді на цей запит, а також не надала копію претензії, надісланої нею 26.12.2019 і копію відповіді на цю претензію, в якій позивачу викладена вмотивована, описана з посиланнями на нормативно-правові акти причина відмови в заміні комплектуючої або компенсації вартості комплектуючої.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважаючи на те, що судом були застосовані всі можливі заходи, передбачені законом, для забезпечення доказів у справі і їх витребуванні, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до товарного чеку від 12.12.2019, ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 надіслано дисплей «Samsung J700H/DS», вартістю 348, 00 грн. та захисне скло, вартістю 46, 00 грн. /а.с. 3/.

Відповідно до квитанції ПАТ «Укропошта» ВПЗ Стрий, 17.12.2019 позивач ОСОБА_1 придбала дисплей «Samsung J700H/ DS », вартістю 348, 00 грн., в інтернет магазині приватного підприємця ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та перерахувала відповідачу ОСОБА_2 кошти за придбаний товар в сумі 399. 00 грн. /а.с. 2/.

Відповідно до претензії ОСОБА_1 , адресованої ОСОБА_2 , позивач вказує, що 17.12.2019 отримала замовлення № 94626760 , у якому не було інструменту (медиатора), вказаного у чеку, а дисплей виявився бракованим, оскільки, коли підключає його до телефону бачить чорний екран, хоча розуміє, що сенсор працює, так як при дзвінках є функція відповіді на дзвінок /а.с. 4/.

Відповідно до відповіді на претензію ОСОБА_2 від 29.12.2019, останній повідомив позивача, що від неї дисплей повернувся пошкодженим та в неналежному пакуванні, про що її одразу було повідомлено за допомогою месенджера Viber, з додаванням фото пошкодження та пакування, а відтак згідно з Постановою №506 «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» від 11.04.2002, покупцю відмовлено в гарантійному обслуговуванні товару, так як покупець не дотримувався умов експлуатації та повернення товару (які, зокрема, були вказані в описі товару) /а.с. 5/.

Відповідно до претензії ОСОБА_1 від 26.12.2019, остання повторно повідомила відповідача про те, що дисплей був несправним та у зв`язку з відмовою у заміні товару, повідомила, що вправі звернутись до суду за захистом своїх прав /а.с. 6/.

Відповідно до експрес-накладної № 9111 ОСОБА_1 відправила ОСОБА_2 , куплений нею дисплей «Samsung J700H/ DS » /а.с. 14/.

Згідно з електронною перепискою сторін по справі, ОСОБА_1 повідомила відповідача про невідповідність придбаного товару, надіслала йому претензію щодо заміни товару. Окрім цього, вказала, що при відсиланні дисплею відповідачу «не заморачувалась» на упакування товару та не придумувала нічого додаткового /а.с. 33-38/.

Відповідно до електронної переписки, наданої відповідачем ОСОБА_2 , ОСОБА_1 під час переписки з відповідачем не заперечила, що сенсор дисплею працює, однак екран не світиться /а.с. 41-42/.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 , судом підлягають застосуванню наступні норми законодавства.

Частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Аналіз вказаної норми матеріального права дає підстави для висновку, що виконане за договором до його зміни чи розірвання поверненню не підлягає, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2013 року у справі № 6-158цс12.

У відповідності до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів" (далі - Закон № 1023-XII ). Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Ураховуючи зазначене, судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг.

Відповідно до п. 7, 8 ст. 1 цього Закону визначено, що договір це - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами (далі - розрахунковий документ); договір, укладений на відстані, - це договір, укладений продавцем (виконавцем) із споживачем за допомогою засобів дистанційного зв`язку.

Судом встановлено, що договір між сторонами був вчинений в усній формі на відстані за допомогою засобів дистанційного зв`язку, який був оформлений платіжними дорученнями. 17.12.2019 позивач ОСОБА_1 отримала куплений нею дисплей «Samsung J700H/ DS », вартістю 348, 00 грн., в інтернет магазині приватного підприємця ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та не отримала у цьому ж чеку інструмент (медиатор) для розборки мобільних пристроїв. Дисплей виявився несправним, екран був чорний. 19.12.2019 вона відправила дисплей на заміну відповідачу, що підтверджується чеком транспортної накладної «Нова пошта».

Відповідно до статей 525, 526, 651 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України у справі № 6-75 цс13 від 18 вересня 2013 року, однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виконавця: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

19.12.2019 ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 протензію, в якій позивач вказує, що 17.12.2019 отримала замовлення № 94626760 , у якому не було інструменту (медиатора), вказаного у чеку, а дисплей виявився бракованим, оскільки, коли підключає його до телефона бачить чорний екран, хоча розуміє, що сенсор працює, так як при дзвінках є функція відповіді на дзвінок. Аналогічного змісту претензію позивач скерувала на електронну пошту відповідача 26.12.2019.

Частиною першою статті 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості у момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Зазначене узгоджується також з положеннями пункту18 Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року № 506, згідно з яким на гарантійне обслуговування приймається товар за наявності експлуатаційних документів, пломб виробника або виконавця на товарі, якщо це передбачено експлуатаційним документом, відсутності пошкоджень товару, які могли викликати несправність, за умови дотримання вимог експлуатаційного документа щодо правил зберігання, введення в експлуатацію та використання товару за призначенням. У разі виходу товару з ладу з вини споживача (невиконання правил експлуатації), відсутності передбачених експлуатаційними документами пломб, гарантійного талона споживач втрачає право на гарантійне обслуговування.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах. Якщо ж покупець, маючи реальну можливість оглянути товар і виявити у ньому очевидні дефекти, не скористався цим правом до передання йому товару, а виявив їх після такого передання, то тягар доведення відповідно до частини першої статті 679 ЦК України покладається на нього.

Отже, правове значення для правильного вирішення цієї справи має не факт наявності чи відсутності наданої продавцем гарантії щодо якості товару, а час (момент) виявлення покупцем недоліків товару - до чи після його передання покупцеві. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 215/46/16-ц.

Суд критично оцінює твердження позивача ОСОБА_1 про те, що дисплей «Samsung J700H/ DS », який вона придбала у відповідача виявився несправним, оскільки таке спростовується електронною перепискою сторін по справі, де позивач вказує, що сенсор працював, оскільки при вхідних дзвінках присутня функція відповіді на дзвінок.

Крім того, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд враховує, що дисплей, після відправки позивачем, прийшов до відповідача з тріщиною, що також підтверджується електронним листуванням сторін по справі. Зокрема, з переписки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається те, що ОСОБА_1 повідомила відповідача, що при відправленні товару використала стільки ж етапів пакування, як було при доставці від продавця, не добавляючи додаткових. Дисплей тріснув напевно при доставці відповідачу, однак він бракований і вона не «заморочувалась» на упакування, бо сенсор працював, а екран чорний /а.с. 35, 41/.

Позивач не долучила до матеріалів справи жодних належних доказів, зокрема акту перевірки комплектуючої, щоб стверджувало, що товар прибув до неї бракований. Крім того, остання не має достатньої кваліфікації, щоб робити самостійні висновки про брак комплектуючих, а тому їй було повідомлено про необхідність повернути комплектуючу на перевірку та гарантійне обслуговування. Оскільки комплектуюча надійшла до відповідача пошкодженою, чого не заперечила і сама позивач ОСОБА_1 під час електронного спілкування з відповідачем, ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку, на підставі п.18 Постанови «Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів» № 506 від 11.04.2002, відмовив позивачу в гарантійній заміні комплектуючої.

Таким чином, жодних належних та допустимих доказів того, що недоліки товару виникли до передання його покупцеві, ОСОБА_1 суду не надала, оскільки за обставнами справи, недоліки дисплею були виявлені ОСОБА_1 після передання їй придбаного товару продавцем, за відсутності об`єктивних перешкод, які позбавляли її оглянути товар перед його отриманням та виявити вказані недоліки.

Натомість, заслуговує на увагу твердження відповідача про те, що при поданні ОСОБА_1 позову до суду, останньою долучено копію електронного листа від 19.12.2019 із запитом на вирішення проблеми щодо можливої несправності наданої їй мобільної комплектуючої, однак не надано копію відповіді на цей запит, а також не долучено претензію, надісланою нею 26.12.2019 і копію відповіді на цю претензію, в якій позивачу ОСОБА_1 викладена вмотивована, описана з посиланнями на нормативно-правові акти, причина відмови в заміні комплектуючої або компенсації вартості комплектуючої.

Оскільки виявлені позивачем недоліки не є істотними в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», тому відсутні підстави для розірвання договору купівлі-продажу дисплею «Samsung J700H/ DS », стягнення з відповідача на її користь 348, 00 грн. у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми, відшкодування витрат на доставку в сумі 32, 90 грн., а відтак відсутні підстави для задоволення вказаних позовних вимог.

Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях 23, 1167 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму від 25 травня 2001 року № 5, від 27 лютого 2009 року № 1) надав роз`яснення, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Відповідно пункту 5 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача, суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Оскільки позивачу ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо розірвання договору купівлі-продажу дисплею «Samsung J700H/ DS », стягнення з відповідача на її користь 348, 00 грн. у якості повернення сплаченої за товар неналежної якості грошової суми, відшкодування витрат на доставку в сумі 32, 90 грн., не підлягає до задоволення і позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 500, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу, відшкодування збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя В. Л. Бучківська

Повний текст судового рішення

виготовлено 18.05.2020