Справа № 346/3552/20
Провадження № 2-з/346/27/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

в складі головуючого судді Яремин М.П.

з участю: секретаря Лазановського В.В.

представника позивача адвоката Бортман О.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2020 року відповідач звернувся до Коломийського міськрайонного суду із заявою про забезпечення позову. В останній відповідач просить накласти арешт на нерухоме майно, а саме: будинок котеджного типу, загальною площею 117,7 кв.м., РНМ: 33726405 за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку площею 0,3430 га для будівництва та обслуговування пансіонату, кадастровий номер: :02:001:0234 за адресою: АДРЕСА_2 , що належать на праві власності ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ). Відповідач вказав, що Косівським районним судом Івано-Франківської області в справі № 347/2293/16 встановлені обставини стосовно порушення позивачем та відповідачем умов договору про спільну діяльність, а не тільки відповідачем, як про це зазначає позивач. Остання зареєструвала право власності на будинок котеджного типу, альтанку, басейн виключно на себе ( як єдиного власника), чим теж порушила умови договору, фактично присвоївши майно, що створене за спільні кошти. Позивач всупереч умовам договору (розділ 7) з 2010 року перестала проявляти інтерес до спільного майна, не брала участь у витратах на його утримання, а коштів відповідача не вистачало на його утримання, обслуговування, ремонт та охорону, тому він змушений був використовувати об`єкти будівництва, але не у своїй підприємницькій діяльності щоб отримувати доходи, а саме на утримання їх спільного майна і недопущення його псування та знищення. Вказує, що з метою захисту законних прав та інтересів відповідача та з метою уникнення будь-яких дій з боку позивача, спрямованих на відчуження нерухомості іншим особам, адже позивач є власником вищевказаного будинку, який незважаючи на рішення Косівського районного суду і далі числиться зареєстрованим на праві власності за позивачем, хоча в цьому будинку є частка відповідача, а також те, що вона є власником земельної ділянки, що дає їй можливості відчужити вказане майно. В обґрунтування заяви відповідач послався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а також належним способом забезпечення позову вважає накладення арешту на майно позивача.

Відповідач в підготовчому засіданні заяву про забезпечення позову підтримав та зазначив, що позивач знала про те, що об`єкт нерухомості вводиться в експлуатацію, що підтверджено під час розгляду справи в Косівському районному суді; жодних «живих» коштів позивач на будівництво не надавала, а здійснювала купівлю матеріалів.

Представник позивача в підготовчому засіданні заперечила проти задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, та зазначила, що вказана заява не містить обґрунтування необхідності забезпечення позову, не містить обов`язкових елементів та доказів на підтвердження аргументів про те, що відповідач продовжує виконувати умови договору та вважає її подачу помстою за накладення арешту на майно відповідача. Крім того, в 2010 році відповідач вперше зареєстрував на себе об`єкт нерухомості, а позивач зробила ще згодом, зареєструвавши один котедж на своє прізвище. Вважає, що наявні підстави для повернення заяви про забезпечення позову.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті, а також вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Однак, відповідач в заяві про забезпечення позову не вказує обґрунтування необхідності забезпечення позову, предмету позову та підстав, за яких невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Посилання в заяві на потенційну можливість утруднення виконання рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не доведено факт можливості відчуження майна, про яке зазначено ним в заяві про забезпечення позову, не вказано обґрунтування необхідності забезпечення позову, відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, а також аргументів чи доказів відповідачем суду не представлено, а відтак, з урахуванням доказів, наданих відповідачем на підтвердження своїх вимог, відсутні підстави для задоволення даної заяви. Крім того, ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 02.09.2020 року позов забезпечено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 151-153 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд, -

УХВАЛИВ:

в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про спільну діяльність та стягнення коштів, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Яремин М. П.