ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/53/20 Справа № 196/743/17 Суддя у 1-й інстанції - Гудим О.М. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Лаченкової О.В., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із завідомо неправдивою заявою про те, що нібито він 16 березня 2017 року, близько 19.00 год., в приміщенні кафе "Тріумф", розташованого по АДРЕСА_1 , вчинив словесну сварку з ОСОБА_2 , в ході якої виражався на адресу останнього нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також намагався вчинити бійку.

В своїх поясненнях по даній заяві ОСОБА_2 стверджував, що він знаходився в стані наркотичного сп`яніння.

В ході розгляду в Царичанському районному суді Дніпропетровської області адміністративного матеріалу у відношенні нього за ст.173 КУпАП, ОСОБА_2 в судовому засіданні повторив своє твердження щодо тієї обставини, що 16.03.2017 року він перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Дані висловлювання зафіксовані технічними засобами носіїв інформації при фіксації судового засідання в Царичанському районному суді Дніпропетровської області.

Вважає, що дане твердження у відношенні нього є розповсюдженням недостовірної інформації, якою порушено його особисті немайнові права. Вважає, що ОСОБА_2 поширив про нього недостовірну інформацію в формі винесення і публічного оголошення про це.

Враховуючи вищевикладене просив суд інформацію, викладену ОСОБА_2 у відношенні нього, ОСОБА_1 , і зафіксовану в поясненнях до заяви від 16.03.2018 року про перебування його в стані наркотичного сп`яніння, і оголошену публічно в судовому засіданні в Царичанському районному суді Дніпропетровської області в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, визнати недостовірною.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що інформація, розповсюджена ОСОБА_2 про те, що він - ОСОБА_1 перебував у стані наркотичного сп`яніння є недостовірною, постановою Царичанського районного суду м.Дніпропетровська від 03 липня 2017 року адміністративне провадження у справі відносно нього за заявою ОСОБА_2 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Передбаченим ст.360 ЦПК України правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Вивчивши матеріали справи, матеріали адміністративної справи № 196/288/17, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 березня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Царичанського ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про те, що ОСОБА_1 16 березня 2017 року, близько 19.00 год., в приміщенні кафе "Тріумф", розташованого по АДРЕСА_1 , вчинив словесну сварку з ОСОБА_2 , в ході якої виражався на адресу останнього нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, а також намагався вчинити бійку.

В своїх поясненнях по даній заяві ОСОБА_2 стверджував, що позивач знаходився в стані наркотичного сп`яніння.

В ході розгляду в Царичанському районному суді Дніпропетровської області адміністративного матеріалу у відношенні ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП, ОСОБА_2 в судовому засіданні повторив своє твердження щодо тієї обставини, що 16.03.2017 року позивач перебував в стані наркотичного сп`яніння.

Дані висловлювання зафіксовані технічними засобами носіїв інформації при фіксації судового засідання в Царичанському районному суді Дніпропетровської області.

03 липня 2017 року суддею Царичанського районного суду Дніпропетровської області були розглянути матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , позивача в даній справі, за ст.173 КупАП.

Як вбачається зі змісту постанови Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2017 року, заявник ОСОБА_2 в ході розгляду вказаного адмінматеріалу у відношенні ОСОБА_1 , підтвердив пояснення, надані о/у ОСОБА_3 при складанні адмінпротоколу у відношенні ОСОБА_1 , та вказав суду на те, що ОСОБА_1 під час події, обставини якої були предметом розгляду даного судового засідання, перебував в неадекватному стані та на його думку в стані наркотичного оп`яніння (а.с.7).

За результатами розгляду адмінматеріалу у відношенні ОСОБА_1 , 03.07 2018 року суддею Царичанського районного суду Дніпропетровської області було винесено постанову про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.173 КУпАП на підставі ст.247 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.6-8).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за своїм характером висловлювання ОСОБА_2 щодо стану ОСОБА_1 під час події, яка сталася 16.03.2017 року, о 19.00 год. в приміщенні кафе "Тріумф" в смт.Царичанка вул.Піонерська, 1-В Царичанського району Дніпропетровської області, не містить стверджувального характеру, не висловлені в брутальній чи образливій формі, що принижує гідність, честь і ділову репутацію позивача, не містить будь-яких фактичних даних і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, а отже за визначенням статті 30 Закону України «Про інформацію» є оціночними судженнями щодо особи позивача, яке, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їхньої відповідності та дійсності.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.28 Конституції України, кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно ст.34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Статтею 32 Конституції України визначено, що не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно ч.1 ст.201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

За статтею 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення.

Відповідно до ст.297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Частинами 1,4,5,6,7 ст.277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про інформацію», інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз`яснено судам в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Суд враховує правову позицію ЄСПЛ щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у п.39 рішення ЄСПЛ від 28.03.2013 у справі «Нова Газета» і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У п.75

рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.

У ч.2 ст.302 ЦК передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності.

Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги, що зазначена відповідачем інформація стосується певного фактичного стану позивача, наявність якого позивач заперечує. Інформація щодо знаходження позивача у стані наркотичного сп`яніння не може вважатися оціночним судженням, оскільки встановлюється лише за висновком медексперта, а не за суб`єктивною думкою або припущенням.

Отже, підстав стверджувати, що поширена відповідачем інформація щодо стану позивача є оціночними судженнями, немає.

Враховуючи, що ОСОБА_4 до кримінальної або адміністративної відповідальності за фактом вживання наркотичних речовин не притягувався, а доказів протилежного матеріали справи не містять, колегія суддів вважає, що конституційні права позивача підлягають захисту шляхом визнання недостовірною інформації, викладеної ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 , зафіксованої в поясненнях до заяви від 16.03.2017 року про знаходження його у стані наркотичного сп`яніння та проголошеної публічно в судовому засіданні Царичанського районного суду Дніпропетровської області при розгляді адміністративної справи.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 600, 00 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації задовольнити.

Інформацію, викладену ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 та зафіксовану в поясненнях до заяви від 16.03.2017 року про знаходження його у стані наркотичного сп`яніння та проголошену публічно в судовому засіданні Царичанського районного суду Дніпропетровської області при розгляді адміністративної справи, визнати недостовірною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1 600, 00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: О.В.Лаченкова

О.В.Свистунова