Справа № 953/6474/20
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 травня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Попрас В.О.,
при секретарі - Томіної І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-
Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 18.07.1992р. між нею і відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У них відсутні спільні інтереси з чоловіком, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. З січня 2020р. не ведуть спального господарства з відповідачем. Позивачка вважає, що шлюб фактично розпався, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Дитина проживає разом з позивачкою. Також позивачка просить стягнути з відповідача аліменти в у розмірі 1/2 частини з усіх видів його доходу, оскільки вважає, що сплата аліментів відповідачем у вищезазначеному розмірі забезпечить належний рівень життя дитині.
В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила задовольнити його в повному обсязі, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач проти розірвання шлюбу заперечував, про стягнення з нього аліментів не заперечував.
Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
18 липня 1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Сімейні відношення між сторонами припиненні, подружнього господарства вони не ведуть.
Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.
Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має намір зберігати шлюб з відповідачем.
Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності одружуватися та засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимими.
Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і зберігання шлюбу буде суперечити одному з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення.
Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбно-сімейні відносини.
Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави, на які посилається позивачка, наполягаючи на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, збереження сім`ї не можливо, шлюб фактично розпався та існує формально, тому позов підлягає задоволенню.
Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття.
У відповідності зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти стягнення з нього на користь сина ОСОБА_3 , 2012р.н., аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення сином повноліття.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Приймаючи до уваги викладене, враховуючи позицію відповідача та інтереси неповнолітньої дитини, суд задовольняє позовні вимоги позивачки та вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , 2012р.н., аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22.04.2020р. і до досягнення сином повноліття.
Суд стягує з відповідача ОСОБА_2 судові витрати у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 202, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 110, 112, 180, 181, 182, 191 Сімейного Кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 18.07.1992р. Київським відділом ЗАГС м. Харкова, актовий запис № 479, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_5 ».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку(доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2020 року до досягнення сином повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. 80 коп./вісімсот сорок грн. 80 коп./
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Повний текст рішення виготовлений 25.05.2020р.
СУДДЯ