ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року м. Херсон

Справа №664/2093/19

Провадження № 22-ц/819/877/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

судді: Кузнєцова О.А.,

Радченко С.В.,

секретар судового засідання: Шибінська А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сіденка С.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на об`єкт нерухомості в цілому,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на об`єкт нерухомості в цілому.

Позов мотивований тим, що їй на праві власності належить ѕ частин квартири АДРЕСА_1 .

Власником ј частини цієї квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 24 березня 2000 року №2558, набутої в порядку приватизації на житло, є відповідач ОСОБА_2 .

20 жовтня 2000 року відповідач знялася з реєстрації проживання у вказаній квартирі і припинила проживання в ній. На даний час її місцезнаходження невідоме.

Оскільки зазначені обставини створюють фактичну і юридичну невизначеність для позивача, як співвласника значно більшої ніж у відповідача частки, перешкоджають вільному володінню і розпорядженню власністю, частка відповідача у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі, позивач просила припинити за відповідачем право власності на належну їй ј частину квартири; передати ОСОБА_2 в якості компенсації вартості припиненої частки у спільному майні грошові кошти, внесені нею на депозитний рахунок суду; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому.

Заочним рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду від 04 березня 2020 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що спірна квартира, з урахуванням ј частки відповідача є неподільною річчю, так як є очевидною неможливість виділення відповідачу окремих об`єктів приміщень туалету, ванної кімнати та кухні. Частка відповідача у спірній квартирі є незначною та не може бути виділена в натурі. Враховуючи те, що частка позивача (3/4) у спільній власності є значно більшою, право власності відповідача підлягає припиненню шляхом виплати ОСОБА_2 компенсації вартості її частки. Припинення права власності відповідача на її частку у спільному майні не порушує права останньої на житло, оскільки ОСОБА_2 ще 20 жовтня 2000 року знялася з реєстрації проживання у вказаній квартирі та припинила фактичне проживання в ній.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судове засідання суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 не з`явилася, направивши до суду апеляційної інстанції клопотання, в якому апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити, розгляд справи провести без її участі.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Власником 1/4 квартири відповідно до свідоцтва про право власності на житло є відповідач ОСОБА_2 . Квартира складається з 4-х житлових кімнат, загальною площею 80,9 кв. м, і належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Згідно звіту про оцінку майна №231118-1 від 23 листопада 2018 року, ринкова вартість вказаної квартири становить 198494,00грн.(а.с.18).

22 лютого 2020 року позивачем внесено на депозитний рахунок суду грошові кошти в розмірі 49623,50грн. (вартість 1/4 частини квартири), обрахованої із звіту ринкової вартості спірного майна від 23 листопада 2018 року (а.с.34).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено обставин, які б свідчили, що спільне користування сторонами спірним нерухомим майном є неможливим, що частка відповідача у спільному майні є незначною, оскільки такі твердження позивача потребують спеціальних знань в будівельно-технічній області.

Крім того, місцевий суд зазначив, що припинення права на частку у спільному майні завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки в даному випадку можливе позбавлення права на житло, яке гарантується ст.ст. 30, 47, 48 Конституції України та права власності, яке є непорушним (ст. 41 Основного Закону, ст. 321 ЦК України).

Колегія суддів погоджується із висновком суду, виходячи з наступного.

У відповідності до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року в справі №6-2784цс15, у пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17,така судова практика є незмінною.

Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи наведені норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено наявність передбачених частиною першою статті 365 ЦК України підстав, які дають право на припинення права власності на частку відповідача у спільному майні шляхом компенсації її вартості. Крім того, позивач не довела, що припинення права власності на частку квартири, належну відповідачу (1/4), не завдасть останній істотної шкоди та не порушить принцип рівності прав співвласників, який забороняє обмеження прав одних співвласників за рахунок інших.

Доводи апеляційної скарги про неможливість виділення належної відповідачу частки у натурі в окреме жиле приміщення з прилежними до нього туалетом, ванною кімнатою та кухнеюне є безумовною підставою для примусового припинення права власності ОСОБА_2 на частину належного їй нерухомого майна в порядку ст.365 ЦК України, оскільки не доводять, що частка відповідача у спільному майні є незначною та не може бути виділена в натурі, у тому числі, із залишенням вказаних приміщень у загальному користуванні співвласників.

За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана правильна оцінка наявним у матеріалах справи доказам, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 21 травня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: О.А. Кузнєцова

С.В. Радченко