20.05.2020 Справа № 756/2099/20
№756/2099/20
№2-з/756/118/20
УХВАЛА

20 травня 2020 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Шевчук А.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 , який є інвалідом І-ї групи довічно, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 19 000 000 грн. за договором позики від 01.10.2014 року.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 03.03.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 18.06.2020 року о 17 год. 00 хв.

При цьому, у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. В своїй заяві позивач вказує на те, що зі змісту ухвал слідчих суддів Печерського району м. Києва вбачається, що існує велика вірогідність того, що підозрюваний в скоєнні кримінального проступку ОСОБА_2 є фактичним власником квартир, які ймовірно були ним відчужені з метою приховати майно від конфіскації та убезпечити його від арешту та стягнення.

Таким чином, з метою забезпечення реального виконання рішення суду у цивільній справі, прийнятого судом за результатами розгляду позову ОСОБА_1 , позивач просить суд вжити заходи забезпечення, а саме накласти арешт: на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на парві власності ОСОБА_3 ; на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на парві власності ОСОБА_4 ; на усе рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Більше того, у відповідності ст.152 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.

З огляду на зазначене, в судове засідання для вирішення питання забезпечення позову сторони не викликались.

При цьому, дослідивши матеріали позову та поданої заяви, суд вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ч. 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

З матеріалів заяви вбачається, що квартири про накладення арешту на які йдеться не зареєстровані на праві власності за відповідачем, більше того вже знаходяться під забезпеченням вчиненим ухвалами Печерського районного суду м. Києва в межах кримінального провадження.

Крім того, ініціюючи вказане забезпечення позову позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження реально існуючого спору, відомостей про джерело походження коштів та стосунків із відповідачем, а необхідність забезпечення обґрунтована лише припущеннями та твердженнями про аналіз змісту рішень суду та норм законодавства.

Ч.3 ст.152 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ініціюючи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_1 не зазначає характеристик та орієнтовної вартості майна, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , що позбавляє суд можливості забезпечити позов з урахуванням принципу співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки сукупна вартість усього майна, що на праві власності належить відповідачу може перевищувати суму боргу, яку позивач просить стягнути з останього.

За таких обставин, з огляду на зміст позовних вимог, заява позивача про забезпечення позову суперечать змісту заходів забезпечення та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасників процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 157 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя А. В. Шевчук