ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/118/20 Доповідач - Ходоровський М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Ходоровський М.В.

суддів - Дикун С. І., Костів О. З.,

секретаря - Панькевич Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2019 року (головуючий суддя Грицай К.М., дата виготовлення рішення не вказана) у цивільній справі № 607/17282/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулося в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 86235,00 гривень. В обґрунтування позову зазначило, що є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності. Порядок отримання та надання позики регламентується Правилами надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», які розміщені на офіційному веб-сайті товариства https://creditup.com.ua. 16.06.2016 року між ТзОВ «Веллфін» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір позики № 47355, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. строком до 16.07.2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом. Оскільки ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, ТзОВ «Веллфін» просило стягнути на його користь з відповідача 86235,00 грн. заборгованості за договором позики, а також судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Веллфін» 3080 (три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп. заборгованості за договором позики № 47355 від 16.06.2016 року та судові витрати по справі в сумі 1921. 00 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТзОВ «Веллфін» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги TOB «ВЕЛЛФІН» задовольнити в повному обсязі. Апеляційна скарга мотивована тим, що Відповідач свої зобов`язання за Договором позики порушив, внаслідок чого станом на 15.07.2019 року загальна сума заборгованості Позичальника (Відповідача) перед Позикодавцем (Позивачем) за вказаним Договором позики та всіма нарахованими відсотками згідно нього становить 86235,00 грн., що включає в себе: заборгованість за основною сумою: 2000,00 грн.; заборгованість за відсотками: 40500,00 грн.; заборгованість за простроченими відсотками: 43735,00 грн. Відповідач підписавши Договір позики погодився повністю з усіма його умовами, зобов`язаний був їх виконувати поза межами строку кредитування незалежно від спливу строку на умовах, що чітко визначені в розділі 1 Договору позики, погоджені та підписні між обома сторонами.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення про часткове задоволення позову, а саме стягуючи із відповідача на користь позивача 3080 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на стягнення суми позики 2000 грн. та відповідно до положень ст. 1048 ЦК України на стягнення заборгованості по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії договору позики - 30 днів - до 16 липня 2016 року у розмірі 1080 грн.; право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

З таким висновком суду слід погодитися, оскільки він грунтується на встановлених обставинах у справі та відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 16.06.2016 року між ТзОВ «Веллфін» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 47355 в електронній формі. Відповідно до умов Договору ТзОВ «Веллфін» надає ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою; позика надається строком на 30 днів.

Відповідно до підтвердження ТОВ «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» № 4090-ВП від 27.06.2019 року щодо переказу грошових коштів на картковий рахунок у вигляді онлайн-кредитів відповідно до договору № ВП-180516-3 від 18.05.2016 року, ТзОВ «Веллфін» на банківський рахунок ОСОБА_1 перерахована сума позики в розмірі 2000 грн.

Згідно графіку розрахунку за договором позики № 47355 від 16.06.2016 року, сума по договору становить 2000 грн., сума до сплати процентів 1080 грн.

Як вбачається з наданого ТзОВ «Веллфін» розрахунку, станом на 15.07.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість за договором позики у розмірі 86235 грн., яка складається з 2000 грн. - заборгованість за основним боргом; 40500 грн. - заборгованість за відсотками; 43735 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

За положеннями ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч.1 ст. 1049 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред"явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у цивільній справі № 444/9519/12.

Встановлено, що із вимогами про стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач не звертався.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Веллфін» підлягає стягненню сума за договором позики у розмірі 2000 грн. та заборгованість за процентами в межах строку дії договору, тобто за 30 днів у сумі 1080 грн. а право кредитодавця нараховувати проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Оскільки місцевим судом повно та всебічно з"ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обгрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення а судове рішення без змін.

Стосовно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 35 ч.1, 259 ч.1.2.8, 374 ч.1 п.1, 375, 381 ч.1,3, 382 - 384, 389 ч.1 п. 2, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 25 травня 2020 року.

Головуючий

Судді