Справа № 683/446/20
У Х В А Л А

28 лютого 2020 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області в складі судді Бондарчук Л.А. розглянувши заяву Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про забезпечення позову,-

встановив:

До Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по договору споживчого кредиту.

Одночасно представником позивача Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» за довіреністю ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно належне ОСОБА_1 , та шляхом обмеження права на виїзд ОСОБА_1 за межі України шляхом тимчасової відмови йому у видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон, тимчасового затримання або вилучення паспорта, якщо він був виданий раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити заходи забезпечення позову.

Згідно ч. 2 вказаної статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має право з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування вимоги щодо забезпечення позову заявник посилається, що відповідач: навмисно, протягом тривалого часу не здійснює виконання зобов`язань по Кредитному договору, як щодо сплати суми боргу так і процентів за його користування, а також інших платежів визначених договором; вживає дій для ухилення, односторонньої відмови від виконання обов`язків, що виникли у нього згідно Кредитного договору, в тому числі не відповідає на телефонні дзвінки Банку, вимикає телефон, не дотримується вимог законодавства та умов договору, щодо належного комунікату з Кредитором; безперешкодно користується майном, не дає можливості провести перевірку майнового стану для визначення платоспроможності, що свідчить про умисне приховування активу відповідачем з метою його відчуження та подальшого уникнення виконання зобов`язань перед позивачем, що, на думку позивача, свідчить про бажання боржника покинути територію України.

Зазначає, що дані обставини прямо свідчать про ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань.

Проте, представником позивача не надано суду жодних доказів наявності загрози невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, види забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

В заяві про забезпечення позову відсутня будь-яка інформація про грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог вартості майна, на яке позивач просить накласти арешт.

Крім того відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно змісту ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, чинне законодавство чітко визначає випадки, коли суд може обмежити громадянина України у праві виїзду за межі України: з метою забезпечення виконання особою (боржником) рішення суду або інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню, за умови що така особа ухиляється від виконання таких рішень.

З врахуванням наведеного, а також того, що ЦПК України не передбачено такого виду забезпечення позову, як заборона виїзду особи за кордон, таке обмеження може бути застосоване виключно з метою забезпечення виконання рішення суду або інших органів (посадових осіб), що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, за умови, що така особа ухиляється від виконання таких рішень. Крім того, суд звертає увагу, що заборона виїзду закордон відповідача на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі є порушенням, гарантованого ст. 33 Конституції України, його права на свободу пересування та право вільно залишати територію України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволені заяви Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 353, 354 ЦПК України, -

постановив:

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала негайно набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її підписання.

Якщо у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: