Провадження № 4-с/760/143/20
Справа №759/3170/20
У Х В А Л А

20 травня 2020 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови ВП №30868423 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.04.2019 р., -

В С Т А Н О В И В:

14.05.2020 р. до Солом`янського районного суду м. Києва, відповідно до ухвали судді Святошинського районного суду м. Києва від 04.03.2020 р. про направлення справи за підсудністю, надійшли матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, у якій заявник просить:

визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження заявнику у праві керування транспортними засобами від 16.04.2019 р.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 15.05.2020 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І.

Відповідно п. 13 до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Розділом VII та ст. 447 ЦПК України не визначено, яка за формою та змістом має бути скарга на рішення, дії або бездіяльність державної виконавчої служби чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Єдиною статтею ЦПК України, яка визначає форму та зміст заяви є стаття 175 ЦПК України, в якій визначено форму та зміст позовної заяви.

Оскільки в розділі VII ЦПК України не визначено форму та зміст скарги, слід застосувати аналогію права на підставі ч. 9 ст. 10 ЦПК України, де передбачено наступне: якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Вивченням матеріалів вказаної скарги встановлено, що вони не відповідають вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Так, згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня ( ч. 1, 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

При вирішенні питання про відкриття провадження в справі з`ясовано, що скарга не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, а саме:

- не зазначено зміст вимог скарги: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні;

- виклад обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Так, порядок розгляду скарг на дії та/або бездіяльність державного чи приватного виконавця врегульовано положеннями ст.ст. 447-453 ЦПК України.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, у скарзі заявник може просити: визнати дії/бездіяльність державного чи приватного виконавця незаконними, у зв`язку з чим скасувати конкретні постанови такого виконавця.

У зв`язку з наведеним, заявнику необхідно конкретизувати зміст вимог скарги на дії/бездіяльність державного виконавця, яка б відповідала вимогам чинного законодавства; належним чином викласти обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; а також надати відповідні докази.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 42 ЦПК України визначено, що у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

При розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник. У справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

За змістом ст. 42 ЦПК України сторона виконавчого провадження, яка звернулась до суду зі скаргою, заявою (поданням), бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи. Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби розглядаються в судами згідно ЦПК України за участю, як заінтересованих осіб, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби. Крім того, у скарзі, не залучений до участі державний виконавець, дії якого оскаржуються

Відповідно до ч. 6 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Скарга ОСОБА_1 не містить і належного суб`єктного складу, який має бути зазначений при поданні до суду скарги в порядку ст. 447 ЦПК України. Так, заявник не вказує, хто є стягувачем, а хто боржником у виконавчому провадженні, не вказує хто є заявником у справі, а хто є заінтересованими особами, не зазначає їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб).

Заявником не надано суду підтвердження про те, що справа розглядалась Солом`янським районним судом м. Києва, а саме: не надано копію рішення та копію виконавчого листа, про те, що заявник не може надати вказані документи у скарзі теж не зазначено.

Заявник, як сторона виконавчого провадження, має право звернутись до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, однак така скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, як це передбачено у статті 448 ЦПК та Законі України «Про виконавче провадження», тому при зверненні до суду з порушенням визначених законодавством строків необхідно подати до суду клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з доказами, які мають підтвердити фактичне отримання заявником постанови приватного виконавця, яка оскаржується, та наявності поважних причин пропущення заявником строку для подання скарги на дії приватного виконавця.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Так, з матеріалів поданої до суду скарги вбачається, що предметом оскарження є постанова головного державного виконавця Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві від 16.04.2019 р., яка винесена в межах виконавчого провадження ВП № 30868423, а саме про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-533-1, виданого Солом`янським районним судом м. Києва 28.05.2009 р.

В той же час, заявник ОСОБА_1 , боржник в процедурі виконавчого провадження, звернувся в суд зі скаргою на рішення державного виконавця 20.02.2020 р., про що свідчить Вхід. №11199 Святошинського районного суду м. Києва, тобто після спливу строків на оскарження дій державного виконавця, визначеного ст. 449 ЦПК України.

Під процесуальним строком розуміють строк, в межах якого вчиняються певні процесуальні дії.

Відповідно до положень ст. 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За ч. 3 ст. 124 ЦПК України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Відповідно до ч. 6 ст. 124 ЦПК України, строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення ( ст. 127 ЦПК України)

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом.

У поданій скарзі заявник ОСОБА_1 зазначає, що про існування оскаржуваної постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.04.2019 р. він випадково дізнався 07.02.2020 р. під час судового засідання в Київському апеляційному суді по іншій справі.

Однак, у поданій скарзі заявником не зазначено про поважність причин пропущення процесуального строку на подання до суду скарги на дії державного виконавця, матеріали скарги не містять обґрунтованого клопотання заявника про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з доказами, які мають підтвердити фактичне отримання заявником постанови державного виконавця, яка оскаржується, та наявності поважних причин пропущення заявником строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз вищенаведених положень Закону свідчить про те, що цивільно-процесуальне законодавство передбачає конкретний порядок розгляду тих чи інших питань, які можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства. Даного порядку має дотримуватися саме особа, яка звертається із конкретним процесуальним документом до суду. Обрання способу захисту, який не передбачений для певної категорії справ, може мати наслідком відмову в задоволенні позову чи відмову в задоволенні скарги лише з цих підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивача відповідачем, є обов`язковими для особи, яка пред`являє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

У зв`язку з наведеним, заявнику необхідно конкретизувати зміст вимог скарги на дії/бездіяльність державного виконавця, яка б відповідала вимогам чинного законодавства; належним чином викласти обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; а також надати відповідні докази; зазначити належний суб`єктний склад учасників справи, який має бути вказаний при поданні скарги в порядку ст. 447 ЦПК України; надати копію скарги та додані до неї додатки відповідно до кількості залучених учасників справи, вказати про поважні причини пропуску процесуального строку та надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення з даною заявою до суду разом з доказами, які мають підтвердити фактичне отримання заявником постанови державного виконавця, яка оскаржується, та наявності поважних причин пропущення заявником строку для подання скарги на дії державного виконавця.

У разі виправлення недоліків у вказаній частині, нову скаргу необхідно подати разом із копіями заяв відповідно до кількості учасників процессу (для стягувача та державного виконавця, дії якого оскаржуються).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що скарга повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185, 260, 447-450 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві щодо винесення постанови ВП №30868423 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 16.04.2019 р. - залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової скарги з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, скарга буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір С.І.