Справа № 399/294/19
Провадження № 2/399/179/20
УХВАЛА

Іменем України

18 травня 2020 року селище Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області у складі головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області про визнання незаконним рішення сільської ради,

встановив:

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області з позовом звернувся ОСОБА_1 до відповідача Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, в якому просив визнати незаконними рішення: тринадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 23.08.2017 року № 359, чотирнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 18.10.2017 року № 397, вісімнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 22.05.2018 року № 519, сімнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 23.03.2018 року № 480, дев`ятнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 27.09.2018 року № 533, дев`ятнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 27.09.2018 року № 548. Крім того, просив передати йому у власність та надати дозвіл на розроблення технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0, 40 га по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 . Він прийняв спадщину після смерті батька, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та права на земельну частку (пай).

01.03.1989 року його батько отримав під огород земельну ділянку площею 0, 69 га, яка знаходиться безпосередньо за будинком по АДРЕСА_1 , якою він відкрито користувався і обробляв. Після оформлення спадщини, він продовжував обробляти дану земельну ділянку, вносив плату за користування і вважав, що може оформити цю земельну ділянку у власність за набувальною давністю, оскільки протягом 15 років безперервно користувався нею. Починаючи з 20.07.2017 року позивач неодноразово звертався до Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області з цим питанням, але йому було відмовлено, що змусило його звернутись до суду для вирішення даного питання.

23.01.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, згідно якого у батька позивача, ОСОБА_3 , в користуванні була земельна ділянка площею 0, 69 га. Розпорядником землі на той час був КСП, згідно статуту якого кожному члену КСП виділялась земельна ділянка. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка орієнтовним розміром 0, 54 га відійшла до земель колишнього КСП і була надана іншим користувачам (колгоспникам), зокрема частину цієї ділянки використовувала сім`я ОСОБА_4 . Лише в 2017 році, через 21 рік після смерті батька, позивач звернувся до Деріївської сільської ради з заявою про виділення йому земельної ділянки орієнтовною площею 0, 40 га для ведення особистого селянського господарства. Йому було відмовлено на підставі того, що дана земельна ділянка більше 20-ти років використовувалась іншими землекористувачами, які, дізнавшись про те, що ОСОБА_1 претендує на дану землю, подали заяву на отримання дозволу на виготовлення технічної документації з метою в подальшому отримати її у власність.

В підготовчому судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, зазначених в позові.

В підготовчому судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Третя особа ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, оскільки рішенням чотирнадцятої сесії сьомого скликання Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області надано дозвіл ОСОБА_6 на користування спірною земельною ділянкою.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 . Після смерті батька позивач прийняв спадщину, яка складається з житлового будинку по АДРЕСА_1 та права на земельну частку (пай).

Згідно по господарської книги за власником домогосподарства ОСОБА_3 з 1986 року по 1987 рік рахувалась земельна ділянка, яка перебувала в його особистому користуванні в розмірі 0, 58 га, з 1989 по 1999 роки - 0, 25 га, у 2001, 2002, 2003 роках розмір земельної ділянки становив 0, 40 га, а з 2004 року по 2005 рік 0,20 га.

20.07.2017 року позивач подав заяву до Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області про надання йому дозволу на розробку технічної документації щодо приватизації земельної ділянки загальною площею 0,8 га.

25.07.2017 року позивач звернувся до Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровогадської області з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею до 2 га.

Рішенням тринадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 23.08.2017 року № 359 вирішено розглянути вищевказану заяву при наявності свідоцтва про право власності.

Рішенням чотирнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 18.10.2017 року № 397 громадянину ОСОБА_6 надано дозвіл на користування земельною ділянкою загальною площею 0, 35 га вулиця Садова в с. Деріївка Онуфріївського району Кіровоградської області.

Рішенням вісімнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 22.05.2018 року № 519 вирішено, що оскільки існує спірне питання по розміру земельної ділянки між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_7 провести уточнення меж ділянки за адресою: АДРЕСА_1 в присутності членів земельної комісії Деріївської сільської ради.

Рішенням сімнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 23.03.2018 року № 480 було вирішено розглянути заяву ОСОБА_1 на слідуючій сесії, земельній комісії провести уточнення площі земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням дев`ятнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 27.09.2018 року № 533 вирішено надати громадянці ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведеня спірної земельної ділянки в натурі.

Рішенням дев`ятнадцятої сесії Деріївської сільської ради сьомого скликання від 27.09.2018 року № 548 вирішено направити клопотання про створення комісії із представників РДА і Онуфріївського відділення Держгеокадастру для розгляду та вирішення даного питання щодо розміру земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Згідно повідомлення Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області, у батька позивача, ОСОБА_3 , в користуванні була земельна ділянка площею 0, 69 га. Розпорядником землі був КСП, згідно статуту якого кожному члену КСП виділялась земельна ділянка. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельна ділянка орієнтовним розміром 0, 54 га відійшла до земель колишнього КСП і була надана іншим користувачам (колгоспникам), зокрема частину цієї ділянки використовувала сім`я ОСОБА_4 . Рішенням дев`ятнадцятої сесії сьомого скликання Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області № 533 від 27.09.2018 року надано гр. ОСОБА_5 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,35 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 /а.с. 28/. Позивачу було відмовлено в наданні дозволу на розробку технічної документації щодо приватизації спірної земельної ділянки, оскільки дана земельна ділянка більше 20-ти років використовувалась іншими землекористувачами. Доказів права на користування спірною земельною ділянкою сторонами в судовому засіданні не надано.

Так, згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових та службових осіб.

Частиною другою статті 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів поширюється, на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною першою статті 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 3 КАС суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 12 ЗК до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодекс.

Згідно з частиною першою статті 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За правилами частин шостої, сьомої і десятої статті 118 ЗК громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2019 року, справа № 308/10112/16-а, зазначила, що Конституційний Суд України в Рішенні від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г»статті 12 ЗК України, пункту 1 частини першоїстатті 17 КАС України вирішив, що положення пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України в частині повноважень сільських, селищних, міських рад відповідно до цього Кодексу вирішувати питання розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності треба розуміти так, що при вирішенні таких питань ці ради діють як суб`єкти владних повноважень.

Таким чином, в підготовчому судовому засіданні встановлено, що у цій справі спір, який виникає з цивільних правовідносин, - відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні управлінські рішення ради, яка у межах спірних відносин діє як суб`єкт владних повноважень, що свідчить про поширення на цю справу юрисдикції адміністративного суду.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено протиправними діями відповідача при вирішенні питання щодо передачі земельної ділянки у власність, яке в силу законодавчих приписів належить до його виключної компетенції як органу місцевого самоврядування, а тому законність таких дій (бездіяльності) підлягає перевірці адміністративним судом.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 березня, 30 травня та 28 листопада 2018 року у справах № 536/233/16-ц (провадження № 14-5зц18), № 127/16433/17 (провадження № 11-461 апп 18) та № 820/4219/17 (провадження № 11-1029апп18) відповідно.

При цьому згідно з практикою Великої Палати Верховного Суду отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16 (провадження 11-986апп18)).

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що суб`єктом владних повноважень рішення про передачу у власність чи в оренду іншим особам земельної ділянки, стосовно якої позивач порушував питання перед Деріївською сільською радою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо її відведення не приймалось. Питання, пов`язаного з визнанням права власності на земельну ділянку та оспорюванням права власності інших осіб, у позивача в межах спору не виникало.

Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки сам по собі дозвіл не є правовстановлюючим актом. Відтак правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18)).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС (у редакції Закону № 2147-VIII) юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Таким чином, визначальним критерієм віднесення справи до справ адміністративної юрисдикції є наявність стороною у справі суб`єкта владних повноважень та виконання ним у спірних відносинах управлінських функцій.

Водночас за приписами п. 2 ч.1 ст. 4 КАС (у редакції Закону № 2147-VIII) публічно правовий спір - це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Крім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В той же час, в резолютивній частині рішення Конституційного суду України від 01.04.2010 року № 10-рп/2010 зазначено, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб`єктом владних повноважень, пов`язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС (у редакції Закону № 2147-VIII) вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спір, який є предметом даного розгляду є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції, а тому справа за позовом до такого суб`єкта належить до компетенції адміністративного суду.

Пунктом першим частини першоїстатті 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, зокрема, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що провадження в цивільній справі підлягає закриттю, з огляду на те, що її не належить розглядати за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

На виконання зазначених положень суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що розгляд та вирішення цієї справи віднесено до адміністративного судочинства.

За приписами ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст.ст. 1-3, 19, 186, 255, 260, 261, 315, 353 ЦПК України, суд -

постановив:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Деріївської сільської ради Онуфріївського району Кіровоградської області про визнання незаконним рішення сільської ради закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Онуфріївський районний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України процесуальний строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Повний текст ухвали складено 22 травня 2020 року.

Суддя М.М. Лях