Справа № 156/783/19 Головуючий у 1 інстанції: Нєвєров І. М.
Провадження № 22-ц/802/552/20 Категорія: 70 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Осіпука В.В., Бовчалюк З. А.,

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання малолітньої дочки за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано. Позивач та відповідач ОСОБА_2 є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 серпня 2017 року Іваничівським районним судом Волинської області видано судовий наказ стягнуто з ОСОБА_2 в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є недостатньою для утримання дочки, оскільки зросли ціни на продукти харчування, одяг і інші необхідні товари та предмети, які необхідно купувати для потреби дитини. Разом з тим, зріс і прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Також зазначила, що є інвалідом ІІ-ї групи внаслідок загального захворювання та отримує пенсію по інвалідності. Зазначає, що відповідач є працездатною особою та зобов`язаний нести відповідальність за належне виховання та утримання дочки. На підставі викладеного, просить збільшити розмір стягуваних із відповідача аліментів із твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до 2900 грн. на дитину та стягнути з відповідача на її користь 2200 грн. судових витрат, які були понесені за надану професійну правничу допомогу.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року ухвалено в задоволенні позову ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , місце проживання АДРЕСА_2 до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання АДРЕСА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки - відмовити повністю.

В апеляційній скарзі позивач, покликаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки на даний час не працює, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється колегією суддів у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно судового наказу Іваничівського районного суду Волинської області від 30 серпня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 25 серпня 2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року(далі - Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Таким чином, законодавець визначив, що підставою для зміни розміру аліментів може бути лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів.

Виходячи з положень ст. 192 СК України та враховуючи вимоги ст. 182 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів на утримання дитини та визначення у твердій грошовій сумі в розмірі 2900 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Доводи позивача про покращення матеріального становища відповідача не підтвердженні належними, допустимими і беззаперечними доказами та грунтуються на припущеннях.

В матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження інших істотних обставин, які б обґрунтовували розмір аліментів у більшому розмірі, ніж це визначено судом першої інстанції.

Покликання позивача в апеляційній скарзі, що судом не в повній мірі враховано, що вона є інвалідом II групи та на даний час не працевлаштована не заслуговують на увагу, оскільки дана обставина існувала на час видачі судового наказу від 30.08.2017 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 .

Колегія суддів також приймає до уваги те, що відповідач усвідомлює свій батьківський обов`язок та заборгованості по сплаті аліментів у нього немає, що 05 вересня 2018 року відповідач подарував спільним дітям, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , належний йому на праві власності житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Докази та обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом і при їх дослідженні, встановленні та оцінці дотримані норми матеріального і процесуального права. Підстави для переоцінки доказів апеляційним судом відсутні.

Ураховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі встановлених в судовому засіданні фактів, що підтверджуються належними доказами, правильно визначено правовідносини між сторонами і застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 13 лютого 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді