Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3316/14-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н.Я.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Григорусь Н.Й.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу №279/3316/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 ,

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області, ухвалене 04 жовтня 2017 року суддею Волковою Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в :

У травні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 23-24 т. 3) просило стягнути з останніх солідарно заборгованість за кредитним договором у розмірі 100645,08 доларів США, з яких: 44323,56 доларів США заборгованості по кредиту, 32527,12 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 11242,31 доларів США пені за несвоєчасне повернення кредиту, 12552,09 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 15 січня 2008 року Банк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № Z012/110/013, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 85150 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13 % на рік на строк до 14 січня 2018 року.

15 січня 2008 року у забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором Банк та ОСОБА_2 уклали договір поруки №Z012/110/013/1.

З 29 квітня 2013 року ОСОБА_1 припинила виконувати зобов`язання за вказаним кредитним договором.

04 квітня 2014 року відповідачам була направлена претензія з вимогою про погашення заборгованості, а 07 травня 2014 року - вимога про дострокове повернення кредиту.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору від 15 січня 2008 року № Z012/110/013, забезпеченому договором поруки від 15 січня 2008 року №Z012/110/013/1, у розмірі 100 645,08 доларів США.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив застосувати позовну давність до вимог Банку, скасувати вказане судове рішення в частині неправомірно нарахованої пені стягнутої з нього та ОСОБА_1 .

На думку заявника суд першої інстанції не врахував, що грошове зобов`язання має бути виконане в національній валюті України - гривнях, а тому стягнення суми пені в доларах США не відповідає вимогам Закону.

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 27 червня 2018 року замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчих провадженнях з виконання рішення цього суду від 04 жовтня 2017 року у справі №279/3316/14-ц на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (далі - ТОВ «ФК «Форінт», Товариство) за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (т. 3 а.с.171).

Постановою Верховного Суду від 03 березня 2020 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року в частині позовної вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Форінт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах скасовано, направлено справу у цій частині на новий розгляд у суд апеляційної інстанції.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 27 листопада 2017 року в частині позовних вимог Банку, правонаступником якого є Товариство, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, врахувавши при цьому, відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 січня 2008 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №Z012/110/013, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 85150 доларів США зі сплатою 13 % на рік за користування кредитом на строк до 14 січня 2018 року (а.с. 7-12 т.1).

Згідно до п. 1.5.1. кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (Додаток № 1 до цього Договору), шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок, вказаний в частині № 1 цього Договору.

За змістом п. 1.9.1 цього договору незважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання Боргових зобов`язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання Позичальником та/або Поручителем, та/або Майновим поручителем своїх Боргових та інших зобов`язань за цим Договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п. 2.3.8-2.3.13, п.п. 1.4.1 та ст. 3 цього Договору) та/або умов Договору іпотеки, та/або умов Договору поруки. При цьому виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання Позичальником відповідної вимоги.

15 січня 2008 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № Z012/110/013/1 (а.с. 21-22 т.1).

Згідно п. 2.4, 3.1. та абз. 2 п. 4.1 Договору поруки у випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Банком за кредитним договором, Банк має право звернутись до Поручителя з вимогою про виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі чи в частині; сторони договору встановлюють, що у випадку невиконання або неналежного виконання Боржником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору, Поручитель і Боржник несуть солідарну відповідальність перед Банком на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги, у відповідності до ч. 1, 2 ст. 554 Цивільного кодексу України; також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 останній платіж по процентам за користування кредитом здійснила 27 грудня 2013 року в сумі 1000 доларів США, а по тілу кредиту - 23 липня 2014 року в сумі 4000 доларів США, після чого припинила виконувати свої зобов`язання за кредитним договором (а.с. 25-29 т. 3).

Позивач надіслав відповідачам 04 квітня 2014 року вимогу, у якій повідомив про наявність простроченої заборгованості та необхідність її погасити до 07 травня 2014 року. У випадку не виконання вимоги банк вимагатиме дострокового повернення кредиту. Відповідачі отримали вимогу 10 квітня 2014 року (а.с. 27-28 т. 1).

08 травня 2014 року Банк надіслав відповідачам вимогу про дострокове виконання договірних зобов`язань по кредитному договору, у якій просив у добровільному порядку протягом 30 днів з дня одержання вимоги погасити заборгованість за кредитним договором станом на 06 травня 2014 року у розмірі 65592,72 доларів США, з яких: 49823,56 доларів США заборгованості по кредиту, 14075,37 доларів США заборгованості по процентах, 219,31 доларів США штрафних санкцій за несвоєчасне повернення заборгованості по кредиту, 1474,48 доларів США штрафних санкцій за несвоєчасне повернення процентів за кредитним договором (а.с.25 т. 1).

У зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору по сплаті кредиту та процентів за користування ним, станом на 01 липня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 100645,08 доларів США, яка складається з: 44323,56 доларів США заборгованості по кредиту, 32527,12 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 30 січня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Житомирської області від 23 квітня 2018 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим відмовлено, оскільки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а звернення кредитора до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не є зміною зобов`язання.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Надіславши 08 травня 2014 року відповідачам вимогу про дострокове виконання договірних зобов`язань по кредитному договору, у якій просив у добровільному порядку протягом 30 днів з дня одержання вимоги погасити заборгованість за кредитним договором, кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, неустойки та інших платежів за договором.

У зв`язку з вищенаведеним, висновок суду про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом за період після 08 червня 2014 року є помилковим, оскільки нарахування банком процентів, передбачених кредитним договором, після пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України є необґрунтованим.

Разом з тим, враховуючи дату останнього платежу та умови абз. 2 п. 4.1 договору поруки щодо строку його дії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку, оскільки порука у даному випадку у відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України не припинилася.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовної вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по тілу кредиту, процентах слід змінити, задовольнити позов частково та стягнути солідарно з відповідачів на користь ТОВ «ФК «Форінт» заборгованість по кредитному договору №Z012/110/013 від 15 січня 2008 року в сумі 56400,02 доларів США, з яких: 44323,56 доларів США - тіло кредиту та 12076,46 доларів США - проценти за користування кредитом (нараховані проценти станом на 01.07.2017 за мінусом нарахованих процентів після 08.06.2014).

Рішення у частині вирішення питання про розподіл судових витрат слід скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення про стягнення з відповідачів у дольовому порядку на користь ТОВ «ФК «Форінт» по 1023,85 грн судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду (пропорційно розміру задоволених позовних вимог 56,04%).

Зважаючи на часткове задоволення апеляційної скарги (на 43,96%) з Товариства на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3333,75 грн судових витрат, понесених нею у зв`язку із сплатою судового збору за подання до суду заяви про забезпечення доказів та касаційної скарги (а.с. 145 т.2, а.с. 189 т. 3) та на користь ОСОБА_2 - 1766,92 грн судових витрат, понесених у зв`язку із сплатою ним судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

У іншій частині (про солідарне стягнення пені за несвоєчасне повернення кредиту та пені за несвоєчасну сплату процентів) рішення суду не переглядалось з огляду на постановлене у цій частині судом касаційної інстанції судове рішення.

Письмові пояснення представника Товариства від 20.05.2020 не спростовують висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц та від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором платежі припиняється у тому числі, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2017 року в частині позовної вимоги публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості по тілу кредиту, процентах змінити, виклавши абзаци перший та другий його резолютивної частини у наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (місцезнаходження: м.Київ, вул. Московська, 32/2, ) заборгованість по кредитному договору №Z010/110/013 від 15 січня 2008 року в сумі 56400,02 доларів США, з яких: 44323,56 доларів США - тіло кредиту та 12076,46 доларів США - проценти за користування кредитом.».

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (місцезнаходження: м. Київ, вул.Московська, 32/2, ) по 1023,85 грн судових витрат.

Рішення у частині вирішення питання про розподіл судових витрат скасувати, ухваливши у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Московська, 32/2, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3333,75 грн судових витрат та на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 1766,92 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 25 травня 2020 року.