ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4759/20 Справа № 199/8639/19 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Куценко Т.Р.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова О.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги

Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк",

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року АТ КБ Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с. 2-4), та просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 16.12.2010 року у розмірі 17 245,67 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог посилалось на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.12.2010 року відповідач отримав кредит у розмірі 1 300 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору відповідачем, станом на 30 вересня 2019 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 17 245,67 грн, з яких: 1 297,61 грн. заборгованість за тілом кредиту, 13 250,65 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1 400 грн пеня та комісія, а також, 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 797,41 грн - штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року заявлені позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.12.2010, яка виникла станом на 30.09.2019 та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 1297 (одна тисяча двісті девяносто сім) грн. 61 коп.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено /а.с. 52-54/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням АТ КБ Приватбанк, подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати в частині відмови заявлених позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині яким заявлені позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права /а.с. 58-62/.

ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ Приватбанк не скористалась.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі пункту 1 частини 4 статті 274 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ Приватбанк підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови заявлених позовних вимог, то в частині позовних вимог, які були задоволені, а саме: про стягнення заборгованості за тілом кредиту колегія суддів рішення суду не перевіряє.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту суд першої інстанції виходив з їх обгрунтованості, а відмовляючи в іншій частині позовних вимог дійшов висновку про недоведеність вказаних позовних вимог.

Проте, колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, має місце у цій частині неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального прав, рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 81 ч. 6 ЦПК України.

Так, апеляційним судом встановлено, що вищезазначений кредитний договір сторін Банку та ОСОБА_1 № б/н від 16.12.2010 року є договором приєднання (ст. 634 ЦК України) і складається не лише із анкети-заяви ОСОБА_1 від 16.12.2010 року (а.с. 10), Тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12-35), а також Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, за 55 днів пільгового періоду» з підписом ОСОБА_1 про ознайомлення із всіма Умовами кредитування, зокрема: типом картки, пільговим періодом, валютою, ставками процентів, пені, комісії, штрафів тощо (копія а.с. 11), на яку суд першої інстанції не звернув належної уваги у цій справі, з якими відповідач погодився у повному обсязі та які у тому числі містять умови, ставки, порядок тощо нарахування Банком позичальнику процентів, пені, комісії та штрафів тощо.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Тому, суд першої інстанції мав виходити у цій справі, з презумпції правомірності правочину вищезазначеного кредитного договору сторін у цій справі (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України).

Оскільки, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Найменування Банку з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК» згідно із рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року №519 (Статут, копія а.с. 41 зворот, 74 зворот).

Встановлено, що відповідач користувався вищезазначеним кредитом, наданим Банком, але належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, несвоєчасно та не у повному обсязі сплачував нараховані йому Банком платежі, передбачені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідача перед Банком (а.с. 8-9) та випискою по рахунку відповідача (а.с. 64-66), які при вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи є належними допустимими доказами у цій справі.

Відповідачем не спростовано факту отримання грошових коштів від Банку за вищезазначеним кредитним договором у цій справі.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що відповідач укладення кредитного договору з Банком у суді першої інстанції у цій справі не оспорював.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в результаті у разі порушення ОСОБА_1 умов кредитного договору б/н від 16.12.2010 року, Банк мав право на нарахування відповідачу та стягнення з відповідача у цій справі заборгованості за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 4 766,60 грн., яка складається з: 3 376,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.12.2010 року по 01.04.2016 року, 1 400 грн. - пеня та комісія (в межах заявлених позовних вимог), що передбачені договором, лише станом на 30.04.2016 року, враховуючи заявлені позовні вимоги, строк дії вищезазначеного договору сторін, який відповідає строку дії картки відповідача до 04/2016 року (а.с. 91) та та строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним) (а.с. 11).

Нарахування Банком відповідачу за вищезазначеним договором відсотків, пені та комісії після закінчення строку дії договору, що відповідає строку дії картки 30.04.2016 року і по 30.09.2019 року (в межах заявлених у цій справі позовних вимог) є безпідставним, що узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), який мають враховувати загальні суди в силу вимог ст. 264 ч. 4 ЦПК України.

Оскільки, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, пені та комісії за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечується ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк у цій справі будь-яких позовних вимог в порядку ст. 625 ЦК не заявляв.

В силу вимог ст. 13 ч. 1 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не переглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ст. 367 ч. 6 ЦПК України).

Відповідач у суді першої інстанції у цій справі про застосування строку позовної давності не заявляв, тому питання про його застосування у цій справі апеляційним судом до будь-якої заборгованості відповідача за договором не могло вирішуватись і не вирішувалась в силу вимог ст. 267 ЦК України.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана ОСОБА_1 16.12.2010 року, зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості та штрафи: 500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом, з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків і комісій тощо (а.с. 11).

Разом із тим, в силу вимог ст. 61 Конституції України не допускається одночасне нарахування Банком пені та штрафів за одне те саме порушення, оскільки останні є різновидом одного виду відповідальності цивільної (ст. 549 ЦК України).

Належні, допустимі докази того, що відповідач у добровільному порядку погасив вищезазначену заборгованість за договором перед Банком у добровільному порядку станом на час її розгляду судом першої інстанції чи перегляду останньої апеляційним судом у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги Банку лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу Банку у цій справі слід задовольнити частково, заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року у цій справі в частині відмови у задоволенні заявлених позовних вимог слід скасувати; ухвалити нове судове рішення, яким позов Банку задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 16.12.2010 року станом на 30.04.2016 року у розмірі 4 766,60 грн., яка складається з: 3 376,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.12.2010 року по 01.04.2016 року, 1 400 грн. - пеня та комісія (в межах заявлених позовних вимог); в іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. 13 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги та позову Банку у цій справі лише частково при вищевикладених обставинах, останній має право на стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 245,67 грн. (розрахунок: судовий збір, сплачений Банком за подачу позову до суду першої інстанції 1 921,00 грн. (а.с. 1) + судовий збір, сплачений Банком за подачу апеляційної скарги до апеляційного суду 2 881,50 грн. (а.с. 63) = 4 802,50 грн.* сума задоволених позовних вимог Банку на загальну суму 6 074,14 грн., / сума заявлених позовних вимог Банком 17 245,67 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16.12.2010 року у розмірі 4 766,60 грн., яка складається з: 3 376,60 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16.12.2010 року по 01.04.2016 року, 1 400 грн. - пеня та комісія (в межах заявлених позовних вимог), а також, судовий збір у розмірі 245,67 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.Р. Куценко

Судді: Е.Л. Демченко

О.М. Макаров