Справа № 462/641/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові в окремому проваджені цивільну справу за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа: Сьома Львівська державна нотаріальна контора) про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Заявник звернувся до суду зі заявою, в якій просить встановити юридичний факт родинних відносин про те, що вона - ОСОБА_2 являється матір`ю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити факт належності їй та її померлому сину - ОСОБА_3 Свідоцтва № НОМЕР_3-3 від 14 січня 2004 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_3 . Проте, при видачі свідоцтва про народження сина була допущена помилка, а саме неправильно було вказано прізвище, як померлого її сина ОСОБА_4 , так і її, замість правильного « ОСОБА_5 », записано помилково « ОСОБА_6 ». Зі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 14 січня 2004 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності їй та померлому сину - ОСОБА_7 . Таким чином, при видачі вищевказаного свідоцтва була знову допущена помилка, але лише було неправильно вказано прізвище померлого, замість правильного « ОСОБА_5 », записано помилково « ОСОБА_6 ». Разом з тим, її прізвище у цьому свідоцтві вже зазначено правильно « ОСОБА_5 ». При перегляді документів, наданих заявником ОСОБА_2 , державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. виявила невідповідність написання прізвища померлого у свідоцтві про право власності на квартиру та свідоцтві про його народження, і тому, листом від 18 лютого 2020 року 3 116/02-14 порадила звернутися до відповідного суду із заявою про встановлення, що має юридичне значення. В зв`язку з наведеним, просить заяву задовольнити.

Суд ухвалив розглядати справу без участі заявника та представника заінтересованої особи, які надали письмові клопотання про підтримку заяви та просять розглядати справу без їх участі, а матеріалів справи достатньо для ухвалення рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

У пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу безвісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданого 16 грудня 2014 року /а.с.10/.

Заявник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється матір`ю померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10 червня 1972 року Львівським міським палацом урочистої реєстрації новонароджених /а.с.8/.

При видачі вказаного свідоцтва була допущена помилка, а саме неправильно було вказано прізвище, як померлого ОСОБА_4 , так і заявника ОСОБА_2 , замість правильного « ОСОБА_5 », записано помилково « ОСОБА_6 ».

Зі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 14 січня 2004 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності заявнику ОСОБА_2 та її померлому сину - ОСОБА_7 /а.с.13/.

Таким чином, при видачі вищевказаного свідоцтва була знову допущена помилка, але було неправильно вказано лише прізвище померлого, замість правильного « ОСОБА_5 », записано помилково « ОСОБА_6 ». Разом з тим, прізвище заявника ОСОБА_2 у цьому свідоцтві вже зазначено правильно « ОСОБА_5 ».

З матеріалів справи убачається, що після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, що складається з частини квартири АДРЕСА_1 .

При перегляді документів, наданих заявником ОСОБА_2 , державний нотаріус Сьомої Львівської державної нотаріальної контори Павлишин О.П. виявила невідповідність написання прізвища померлого у свідоцтві про право власності на квартиру та свідоцтві про його народження, і тому, листом від 18 лютого 2020 року 3 116/02-14 порадила звернутися до відповідного суду із заявою про встановлення, що має юридичне значення /а.с.21/.

У суду не виникає сумнівів, що з наявних у матеріалах справи документів вбачається факт того, що син заявника мав прізвище саме « ОСОБА_5 », а також, те, що свідоцтво право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 14 січня 2004 року, в якому прізвище померлого зазначено « ОСОБА_6 », належало сину заявника - ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, суд, оцінивши докази по справі в їх сукупності, врахувавши, що вищевказаний факт підтверджений письмовими доказами, іншим шляхом встановити факт належності померлому свідоцтва на квартиру неможливо, встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно заявнику для оформлення спадщини й не пов`язане із спором про право, за таких обставин, прийшов до висновку, що заява в цій частині вимог підлягає задоволенню.

Разом з тим, відсутні підстави для встановити факту належності заявнику ОСОБА_2 Свідоцтва № НОМЕР_3-3 від 14 січня 2004 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки відсутня невідповідність написання прізвища заявника у свідоцтві про право власності на квартиру її паспортним даним, а також, у її заяві не вказана мета встановлення зазначеного юридичного факту, що позбавляє можливості суд зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне за собою правові наслідки, і тому у цій частині заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 293,294,319 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 (заінтересована особа: Сьома Львівська державна нотаріальна контора) про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити частково.

Встановити юридичний факт родинних відносин про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється матір`ю ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити факт належності ОСОБА_3 Свідоцтва № НОМЕР_3-3 від 14 січня 2004 року про право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У решті вимог заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається учасниками справи до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова.

Повний тест рішення складаний 30 квітня 2020 року.

Суддя:

Оригінал рішення.