ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6785/19
провадження № 2/753/2757/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" травня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Запорожець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова комапія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягення страхового відшкодування у порядку зворотної вимоги (регресу), суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Приватного акціонерного товариства «Страхова комапія «Провідна»звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку зворотньої вимоги (регресу). Мотивуючи свої вимоги тим, що 28 березня 2016 року о 08 годині 50 хвилин на Набережному шосе в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462 за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який не дотримався безпечної дистанції,внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власник - ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «Страхова комапія «Провідна»згідно з договором добровільного стархування наземного транспорту № 06/0679310/2502/16 від 24 січня 2016 року (страхувальник ОСОБА_3 ), що призвело до пошкодження транспортних засобів. В наслідок такої дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 . Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу, який в ході розгляду справи вину у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення визнав. З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження щодо транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 . Так, згідно оцінки, розрахунку ремонтної калькуляції по виконанню робіт, пов`язаних із відновленням пошкодженого автомобіля, страхового акту № 8 від 12 квітня 2016 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено у сумі 60 631 грн. 62 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в повній сумі - 60 631 грн. 62 коп. відповідно до платіжного доручення № 0016166 від 13 квітня 2016 року. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462, який ПрАТ «Страхова комапія «Провідна» виплатило 50 000 грн. 00 коп.- страхового відшкодування (ліміт відшкодування). Відповідно, відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між понесеними збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 60 631 грн. 62 коп. й виплаченими (покритим) АТ «СК «ПЗУ Україна»- 50 000 грн. 00 коп. - страхового відшкодування, що складає 10 631 грн. 62 коп. (60 631 грн. 62коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 10 631 грн. 62 коп.), що й стало підставою звернення до суду із цим позовом. Вважаючи, що страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту порушеного права, зокрема до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплати страхового відшкодуваня.

В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності з підтриманням позовних вимог з тих же підстав, просив їх задовольнити з можливим ухваленням заочного рішення.

Представник відповідача ОСОБА_4 , діючий на підставі довіреності від 03 березня 2020 року (а.с.78), позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, вважаючи завищеним розмір збитків.

Відповідачем відзив на позов не надано.

Вислухавши пояснення відповідача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що 28 березня 2016 року о 08 годині 50 хвилин на Набережному шосе в місті Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462 за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який не дотримався безпечної дистанції,внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , власник - ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована в ПрАТ «Страхова комапія «Провідна»згідно з договором добровільного стархування наземного транспорту № 06/0679310/2502/16 від 24 січня 2016 року (страхувальник ОСОБА_3 ), що призвело до пошкодження транспортних засобів (а.с. 8, 9).

В наслідок такої дорожньо-транспортної пригоди було завдано шкоди автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 травня 2016 року, яка набула чинності, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП України, із накладенням адміністративного стягнення - штрафу, який в ході розгляду справи вину у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення визнав (а.с. 9).

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З метою визначення розміру збитку, завданого застрахованому транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, замовлено проведення автотоварознавчого дослідження щодо транспортного засобу «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Так, згідно оцінки, розрахунку ремонтної калькуляції по виконанню робіт, пов`язаних із відновленням пошкодженого автомобіля, страхового акту № 8 від 12 квітня 2016 року про визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, завданого власнику транспортного засобу, вартість збитку завданого автомобілю «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_2 , визначено у сумі 60 631 грн. 62 коп., виплата якої з урахуванням розрахунку про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, зробленого позивачем, здійснена ним в повній сумі - 60 631 грн. 62 коп. відповідно до платіжного доручення № 0016166 від 13 квітня 2016 року (а.с. 13 - 17, 18, 19).

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Тойота», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в АТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу № АЕ 3221462, який ПрАТ «Страхова комапія «Провідна» виплатило 50 000 грн. 00 коп.- страхового відшкодування (ліміт відшкодування) (а.с. 22).

Відповідно, відповідач у порядку статті 1194 ЦК України має відшкодувати різницю між понесеними позивачем збитками (виплаченим страховим відшкодуванням) - 60 631 грн. 62 коп. й виплаченими (покритим) АТ «СК «ПЗУ Україна»- 50 000 грн. 00 коп. - страхового відшкодування, що складає 10 631 грн. 62 коп. (60 631 грн. 62коп. - 50 000 грн. 00 коп. = 10 631 грн. 62 коп.) (а.с. 19, 22).

Відповідно до ст. 8 Закону № 85/96-ВР страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст.1194 ЦК України).

Відповідно, на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» вважає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно, у зв`язку з проведеною позивачем регламентною виплатою страхувальнику, у позивача виникло право зворотної (регресної) вимоги до винної у ДТП особи - відповідача.

Так, до страховика, відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України).

Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від майнової відповідальності, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, та в усних поясненнях відповідача, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обгрутованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 141 ЦПК України.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір - 1 921 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, ст.1194 ЦК України, ст. ст. 98, 27 Закону України «Про страхування», Закону України «Про судовий збір», керуючись п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, керуючись ст. ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова комапія «Провідна» до ОСОБА_1 про стягення страхового відшкодування у порядку зворотної вимоги (регресу), - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова комапія «Провідна», код ЄДРПОУ - 23510137, 10 631 грн. 62 коп. - витрат, пов"язаних із виплатою страхового відшкодування, 1 921 грн. 00 коп. - судового збору, а всього - 12 552 (дванадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят дві) грн. 62 (шістдесят дві) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: