Постанова

Іменем України

25 травня 2020 року

м. Київ

справа № 199/2924/17

провадження № 61-43314св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - прокуратура Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач за зустрічним позовом - Дніпровська міська рада,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Клуб», виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Дніпровської міської ради, яка підписана представником Конаревою Світланою Кузьмівною, на постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року в складі колегії суддів:Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Пищиди М. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2017 року перший заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся вінтересах Дніпровської міської ради з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Ренесанс-Клуб», виробниче ремонтне житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_2 , про витребування майна.

Первісний позов мотивовано тим, що нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 76 962,00 грн, перебувало на балансі виробничого ремонтного житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська. На підставі рішень Дніпропетровської міської ради народних депутатів № 46 від 27 листопада 1991 року та рішення Дніпропетровської міської ради № 26/23 від 26 вересня 2001 року відділом Дніпропетровського міського управління юстиції 08 липня 2013 року проведено державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення № НОМЕР_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Дніпропетровської міської ради № 16/9 від 02 березня 2011 року, об`єкти нерухомого майна з балансу комунальних житлово-експлуатаційних підприємств, зокрема, житлово-експлуатаційного підприємства, передано на баланс КП «Бюро обліку майнових прав та діяльності з нерухомістю». Разом з тим, 06 серпня 2012 року ухвалою господарського суду Дніпропетровської області відкрито провадження у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство житлово-експлуатаційного підприємства. Однак, на час відкриття провадження у справі про банкрутство рішення сесії Дніпропетровської міської ради №16/9 від 02 березня 2011 року житлово-експлуатаційним підприємством в повному обсязі виконано не було, внаслідок чого нерухоме майно обліковувалося на балансі підприємства за відсутності правових підстав. Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2012 у справі № 38/5005/6637/2012 житлово-експлуатаційне підприємство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

На підставі вказаної постанови призначено арбітражного керуючого Барановського О. В., яким, всупереч нормам чинного законодавства та рішенням Дніпропетровської міської ради з питань управління об`єктами комунальної власності, нежитлове приміщення НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 з метою продажу було включено до ліквідаційної маси підприємства-банкрута, а в подальшому реалізовано шляхом проведення товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» торгів з продажу нежитлового приміщення НОМЕР_1 що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв м, оформлених протоколом № 2 від 27 грудня 2012 року, та переможцем яких визначено ТОВ «Ренесанс-Клуб».

Між житлово-експлуатаційним підприємством Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська та ТОВ «Ренесанс-Клуб» укладено договір купівлі-продажу 27 липня 2013 року нежитлового приміщення НОМЕР_1 від, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та зареєстровано в реєстрі за № 5386.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 38/5005/6637/2012 про банкрутство житлово-експлуатаційного підприємства Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі, визнано неправомірними дії ліквідатора житлово-експлуатаційного підприємства арбітражного керуючого Барановського О. В. щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення НОМЕР_1 що розташоване за адресою : АДРЕСА_2 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення НОМЕР_1, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв м, оформлених протоколом № 2 від 27 грудня 2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5386 від 26 липня 2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., укладеного між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н. В. та ТОВ «Ренесанс-Клуб» з відчуження нежитлового приміщення НОМЕР_1, що розташоване за адресою : АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв м.

Вказане нерухоме майно ТОВ «Ренесанс-Клуб» пізніше відчужено на користь ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 3270 від 30 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Ю .Г.

У подальшому, спірне нерухоме майно ОСОБА_2 відчужено на користь ОСОБА_1 на підставі цивільно-правового договору № 2801 від 21 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О. В. ОСОБА_1 самовільно, без наявності дозвільних документів, здійснив прибудову до приміщення № НОМЕР_2 : АДРЕСА_2 , чим збільшив загальну його площу, яка відповідно до технічного паспорта та свідоцтва про право власності на нерухоме майно становить 40,2 кв м.

Оскільки при реалізації спірного майна не було дотримано процедуру його відчуження, останнє вибуло від власника поза волею останнього, і позивач вважав, що воно підлягає витребуванняу власність територіальної громади м. Дніпро.

Прокуратура Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради просила:

витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01 загальною площею 40,2 кв. м.

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до Дніпровської міської ради про стягнення витрат на поліпшення майна.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 придбано майно 21 листопада 2013 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлове приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 30.1 кв. м).

У березні 2014 року позивачем здійснено реконструкцію нежитлового приміщення № НОМЕР_1 під магазин, в результаті чого утворився об`єкт загальною площею 40,2 кв м, а відповідно й збільшена площа об`єкту на 10,1 кв м. Крім цього, 12 травня 2014 року зазначені зміни були зареєстровані та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 21494339. Відповідно до висновку експертного будівельно-технічного дослідження вих. № 4802/4803-17 від 15 грудня 2017 року, складеного станом на 23 жовтня 2017 року сума, на яку збільшилась вартість спірного майна складає 606 448 грн, та відповідно ця сума підлягає стягненню з Дніпровської міської ради.

ОСОБА_1 просив:

стягнути з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 606 448 грн.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року, з урахуванням ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська про виправлення описки від 12 лютого 2018 року, позов прокуратури Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про витребування майна задоволено.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради нежитлове приміщення НОМЕР_1, розташоване по АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 01, загальною площею 40,2 кв м.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про стягнення витрат на поліпшення майна, залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 у справі № 38/5005/6637/2012 задоволено скаргу прокуратури області на дії ліквідатора та визнано неправомірними його дії щодо включення до ліквідаційної маси банкрута ряду об`єктів нерухомого майна комунальної власності, продажу його з відкритих біржових торгів та визнано недійсними договори купівлі-продажу укладені на їх підставі. Зокрема, рішенням суду визнано неправомірними дії арбітражного керуючого Барановського О . В . щодо включення до ліквідаційної маси підприємства-банкрута нежитлового приміщення № НОМЕР_2 : АДРЕСА_2 та продажу його з відкритих біржових торгів, визнано недійсними результати біржових торгів, проведених 27 грудня 2012 року товарною біржею «Регіональна універсальна біржа» з продажу нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення № НОМЕР_1 що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв. м., оформлених протоколом № 2 від 27 грудня 2012 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу № 5386 від 26 липня 2013 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., укладеного між ліквідатором-арбітражним керуючим Саричевою Н.В. та ТОВ «Ренесанс-Клуб» з відчуження нежитлового приміщення № НОМЕР_2 : АДРЕСА_2 , загальною площею 30,1 кв. м. 21 листопада 2013 року придбано спірне нежитлове приміщення ОСОБА_1 . Спірне нерухоме майно вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом, а саме включення до ліквідаційної маси за відсутності правових підстав, що в свою чергу свідчить про наявність підстав для витребування вказаного майна у ОСОБА_1 , як добросовісного набувача, в порядку частини першої статті 388 ЦК України.

При відмові в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що уберезні 2014 року ОСОБА_1 було здійснено реконструкцію нежитлового приміщення № НОМЕР_1 під магазин, в результаті чого утворився об`єкт загальною площею 40,2 кв. м, а відповідно й збільшена площа об`єкту на 10,1 кв. м. Крім того, 12 травня 2014 року зазначені зміни були зареєстровані та отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 21494339, що підтверджується договором підряду, актом приймання виконаних робіт та висновком експертного будівельно-технічного дослідження № 4802/4803-17 від 15 грудня 2017 року, складений станом на 23 жовтня 2017 року, відповідно до якого сума, на яку збільшилась вартість спірного майна складає 606 548 грн. Законодавством встановлено порядок надання згоди та проведення невід`ємних поліпшень орендованого нерухомого майна комунальної форми власності. Оскільки ОСОБА_1 не укладав з Дніпровською міською радою договір оренди спірного нерухомого майна, яке є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра, доказів про те, що Дніпровська міська рада надавала згоду на здійснення цих поліпшень суду надано не було, то зустрічний позов необхідно залишити без задоволення.

Додатковим рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2018 року додатково стягнуто з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області судовий збір.

Додаткове рішення мотивоване тим, що від першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_4 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення суду, яким просив вирішити питання про судові витрати. Під час ухвалення судового рішення від 25 січня 2018 року судом не в повному обсязі було вирішено питання щодо судових витрат.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року, з урахуванням ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2018 року скасовано в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про стягнення витрат на поліпшення майна та ухвалено в цій частині нове рішення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про стягнення витрат на поліпшення майна задоволено.

Стягнуто з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 606 448 грн витрат на поліпшення майна.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги преюдиційність фактів, встановлених у справі № 38/5005/6637/2012 та дійшов висновків про те, що спірне комунальне майно вибуло з власності територіальної громади міста Дніпропетровська поза волею громади, інтереси якої представляє Дніпровська міська рада, іншим шляхом (шляхом вчинення ліквідатором боржника у справі про банкрутство дій з перевищенням повноважень).

При скасуванні рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову апеляційний суд вказав, що необґрунтованими є посилання суду першої інстанції на те, що позивач не укладав з Дніпровською міською радою договір оренди спірного нерухомого майна, яке є комунальною власністю територіальної громади м. Дніпра, а також посилався на відсутність доказів про те, що Дніпровська міська рада надавала згоду на здійснення цих поліпшень. Положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 4802/4803-17 від 15 грудня 2017 рокуполіпшення, здійсненні ОСОБА_1 з моменту придбання (21 листопада 2013 року) нежитлового приміщення АДРЕСА_2 не можуть бути відокремлені без завдання шкоди майну. Вартість нежитлового приміщення АДРЕСА_2 в результаті поліпшень здійснених ОСОБА_1 збільшилась на 606 548 грн. Оскільки ОСОБА_1 , здійснені невід`ємні поліпшення, у подальшому приміщення витребувано з його володіння на підставі частини першої статті 388 ЦК України, то позивач за зустрічним позовом в силу частини четвертої статті 390 ЦК України має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість спірної нерухомості. Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказані вимоги закону не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог. Колегія суддів змінила розподіл судових витрат, відповідно до пропорційного розміру задоволених позовних вимог та стягнула з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір 15 162,20 грн.

Аргументи учасників справи

У серпні 2018 року Дніпровська міська рада подала касаційну скаргу, підписану представником ОСОБА_5 , в якій просила скасувати постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року у частині стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 606 448 грн витрат на поліпшення майна та розподілу судових витрат. При цьому посилалася на те, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що вирішуючи справу суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку, що вартість поліпшень витребуваного нежитлового приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_2 , здійснених ОСОБА_1 , складає 606 448,80 грн, оскільки 606 448,80 грн вартість приміщення в цілому, а вартість поліпшень нежитлового приміщення не визначена.

Аналіз касаційної скарги свідчить, що постанова апеляційного суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог зустрічного позову про стягнення з Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 606 448 грн витрат на поліпшення майна та розподілу судових витрат. В іншій частині постанова апеляційного суду не оскаржується, а тому в касаційному порядку не переглядається.

У лютому 2019 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду залишити без змін.

Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що згідно частини четвертої статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. ОСОБА_1 здійснив реконструкцію нежитлового приміщення АДРЕСА_2 під магазин, в результаті чого навіть площа збільшилась з 30.1 кв. м. до 40,2 кв. м. Висновком № 4802/4803-17 від 15 грудня 2017 року встановлено, що поліпшення, здійснені ОСОБА_1 з моменту придбання (21 листопада 2013 року) нежитлового приміщення АДРЕСА_2 не можуть бути відокремлені без завдання шкоди майну. Вартість нежитлового приміщення АДРЕСА_2 в результаті поліпшень здійснених ОСОБА_1 збільшилась на 606 548 грн. Більш того, в описовій частині висновку експерта встановлена повна вартість майна, в стані на час проведення дослідження, в розмірі 1 019 538 грн, а вартість майна до здійснених поліпшень на час проведення експертизи складає 412 990 грн.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі, клопотання Дніпровської міської ради про зупинення виконання судового рішення задоволено, зупинено виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року.

У пункті 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що спірне нерухоме майно (нежитлове приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ) вибуло з власності Дніпропетровської міської ради поза волею власника іншим шляхом і наявні підстави для його витребування у ОСОБА_1 як добросовісного набувача.

Апеляційний суд встановив, що згідно Інформаційної довідки з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником нежитлового приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1

21 листопада 2013 року укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

В 2014 році ТОВ «Інститутом проектування та експертизи будівництва» розроблено робочий проект «Реконструкція нежитлового приміщення під магазин за адресою: АДРЕСА_2

01 березня 2014 року укладено договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 по проведенню робіт з реконструкції нежитлового приміщення під магазин.

05 березня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області була зареєстрована Декларація про початок виконання будівельних робіт «Реконструкцію нежитлового приміщення під магазин…»

11 березня 2014 року був складений акт прийому-передачі наданих робіт (послуг) між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по виконанню робіт з реконструкції нежитлового приміщення під магазин за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до договору від 01 березня 2014 року та Акту приймання виконаних будівельних робіт від 11 березня 2014 року на суму 182 375,65 грн.

31 травня 2014 року був складений акт прийому-передачі наданих робіт (послуг) між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 по виконанню робіт (послуг) з реконструкції нежитлового приміщення під магазин за адресою: АДРЕСА_2 відповідно до договору від 01 березня 2014 року та акту приймання виконавчих будівельних робіт від 31 травня 2014 року на суму 417 816,38 грн.

31 березня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області було зареєстровано Декларацію за № ДП53 про готовність об`єкту до експлуатації «Реконструкція нежитлового приміщення під магазин за адресою: АДРЕСА_2

12 травня 2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40.2 кв. м.

Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 4802/4803-17 від 15 грудня 2017 року, складеного станом на 23 жовтня 2017 року, поліпшення, здійсненні ОСОБА_1 з моменту придбання (21 листопада 2013 року) нежитлового приміщення АДРЕСА_2 не можуть бути відокремлені без завдання шкоди майну. Вартість нежитлового приміщення АДРЕСА_2 в результаті поліпшень здійснених ОСОБА_1 збільшилась на 606 548 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

У постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року у справі № 6-389цс16 зазначено, що: «відповідно до частини третьої статті 390 ЦК України добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів. Згідно із частиною четвертою статті 390 ЦК України якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість. Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання. Разом з тим положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення. Застосування зазначених норм матеріального права суттєво різниться залежно від визначення підстав та сум, які підлягають відшкодуванню. Зокрема за положеннями частини третьої підлягають відшкодуванню фактичні витрати, здійснені добросовісним або недобросовісним набувачем, які необхідно було зробити задля збереження майна або на його утримання з часу, коли власнику належало право зокрема на повернення майна. На відміну від норми частини третьої статті 390 ЦК України, за положеннями частини четвертої цієї статті добросовісному набувачу або володільцю належить право отримати відокремлювані поліпшення майна або право на відшкодування невідокремлюваних поліпшень пропорційно збільшенню вартості майна унаслідок цих поліпшень».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18) зазначено, що: «з урахуванням приписів частин третьої і четвертої статті 390 ЦК України кінцеві набувачі, які не заявили зустрічні позови у справі № 367/2022/15-ц, можуть заявити до власника земельних ділянок позов про відшкодування здійснених з часу, з якого власникові належить право на їх повернення, необхідних витрат на утримання та збереження витребуваних земельних ділянок, а у разі здійснення поліпшень цих ділянок, які не можна відокремити від них без завдання їм шкоди, - позов про відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася вартість земельних ділянок. Крім того, кінцеві набувачі, із власності яких витребовуються земельні ділянки, також не позбавлені можливості відновити їхні права на підставі частини першої статті 661 ЦК України, пред`явивши вимогу до осіб, в яких вони придбали ці ділянки, про відшкодування збитків».

За таких обставин, апеляційним судом зроблено обґрунтований висновок про задоволення зустрічного позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що постанова апеляційного суду в оскарженій частині прийнята без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, постанову апеляційного суду в оскарженій частині залишити без змін, поновити виконання постанови апеляційного суду, а тому судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400 та 410 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 409, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпровської міської ради, яка підписана представником Конаревою Світланою Кузьмівною, залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року в частині задоволених вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-Клуб», виробниче житлово-експлуатаційне підприємство Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська, ОСОБА_2 , про стягнення витрат на поліпшення майна в розмірі 606 448 грн та розподілу судових витрат залишити без змін.

Поновити виконання постанови апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков