ПОСТАНОВА

іменем України

30 вересня 2020 року м. Кропивницький

справа № 402/190/20

провадження № 22-ц/4809/1089/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Єгорової С.М.,

за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року ускладі судді Бондаренка А.А.,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення безпідставно отриманих коштів.

06 березня 2020 року ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа №402/810/17 від 06 вересня 2017 року, виданого Ульянівським районним судом Кіровоградської області про їх стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 26 липня 2017 року до досягнення дочкою повноліття, що здійснюється в межах виконавчого провадження №59577084.

Ухвалою Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просило оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_2 направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.

ОСОБА_1 підтримав доводи поданої апеляційної скарги, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Із системного аналізу зазначених норм права убачається, що підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Отже, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа, застосовується судами, як захід забезпечення позову, при розгляді справ щодо визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа.

Зупинення стягнення на підставі виконавчого документа допускається у разі, коли порушено питання про перегляд рішення, на підставі якого видано цей виконавчий документ.

Разом з тим, предметом позову у даній справі є звільнення від сплати аліментів та стягнення безпідставно отриманих коштів, а не визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Суд не вправі вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження, оскільки такі дії не є повноваженням суду, а є виключними повноваженнями виконавця.

Частиною 4 статті 273 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Як убачається з письмових доказів по справі ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення безпідставно отриманих коштів (а.с.2-5).

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Із змісту позовної заяви та заяви про забезпечення позову вбачається, що обраний ним спосіб забезпечення позову фактично наперед вирішує питання, які стосуються розгляду частини позовних вимог по суті, оскільки беззаперечно пов`язаний з предметом спору, що відповідно до вимог статті 150 ч.10 ЦПК України є недопустимим. Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову є тотожним задоволенню частини заявлених вимог, що прямо заборонено процесуальним законом.

Колегія суддів вважає, що обраний ним вид забезпечення позову за своїм змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог і таким чином може призвести до вирішення справи по суті, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Посилання позивача на те, що судом не взято до уваги докази того, що малолітня дитина проживає разом із батьком, колегія суддів не приймає, оскільки ці докази будуть предметом дослідження суду першої інстанції при розгляді справи по суті, а не при вирішенні питання про забезпечення позову, яким би фактично було б вирішено спір.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене вище колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про відмову у забезпеченні позову постановлена судом з додержанням норм процесуального права та підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 27 травня 2020 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та перегляду у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя О.І. Чельник

Судді О.Л. Дуковський

С.М. Єгорова