Справа № 453/1149/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/819/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:84
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Курій Н.М.,

за участю секретаря Цапа П.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в якому просила суд:

- визнати незаконними та скасувати рішення Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області:

- від 05.02.1996 року (без номера) «Про хід паювання та затвердження списків осіб, які мають право на середню земельну частку»;

- від 24.04.2000 року № 32 «Про погодження проекту створення приватних агроформувань на території Труханівської сільської ради»;

- від 31.01.2003 року № 24 «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату»;

- від 05.02.2003 року № 24 «Про передачу середньої частки (паю) і виділення її у натурі громадянам з видачею Державного акта взамін земельного сертифікату»;

- визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 28.04.2000 року № 27 «Про передачу у тимчасове користування земельних ділянок»;

- визнати недійсним протокол приватизаційної комісії Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 04.04.1996 року № 1 за результатами розгляду проекту роздержавлення і приватизації на зустрічі приватизаційної комісії;

- визнати недійсним висновок Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 22.04.1996 року № 2 щодо погодження проекту роздержавлення і приватизації земель КСГП «Галичина»;

- визнати за позивачкою право на спадкування та зобов`язати відповідача надати позивачеві земельні ділянки (паї) в урочищі «Великопівний» у загальному розмірі 4,0 га (по 2,0 га) у спосіб виділення земельних ділянок з колишніх земель КСГП «Галичина» у порядку спадкування після смерті батьків позивачки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та 27.01.2014 року;

- визнати недійсними Державні акти на право власності на земельні ділянки:

- серії ЯД № 523444 від 05.03.2009 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,22 га;

- серії ЯД № 523453 від 05.03.2009 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку 0,63 га.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що 14.05.2004 року та 27.01.2014 року померли батько й мати позивачки, які у липні 2007 року були визнані реабілітованими з поверненням конфіскованого майна або його вартості на підставі ст. 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Крім того, батьки були членами КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області і з часу проголошення незалежності України на праві оренди земельних наділів користувалися земельними ділянками в урочищі «Великопівний» загальною площею 7,1 га, котрі були відібрані у них ще за часів створення колгоспів. Незважаючи на наведені обставини, відповідачем після роздержавлення та приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області у 1996 році та передачі у 2000 році земельних часток (паїв) у приватну власність на території вищевказаної сільської ради громадянам, батьків позивача не було внесено до списку цих громадян на отримання у власність зазначених земельних ділянок в силу відсутності у них сертифікатів на пайову участь. У березні 2008 року розпорядженням Сколівської районної державної адміністрації Львівської області земельні ділянки, частиною яких (на переконання позивачки) користувалися її батьки, було передано у власність третім особам у справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які у подальшому виготовили на них відповідні правовстановлюючі документи, які позивачка і просить визнати недійсними.

Також позивачка вважає, що при наведених обставинах проект роздержавлення та приватизації земель КСГП «Галичина» Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області погоджений та затверджений відповідачем неправомірно, у зв`язку з чим, як наслідок, було неправомірно вирішено питання про передачу паїв і виділення їх у натурі вищевказаним третім особам, а тому усі висновки та погодження, як і рішення відповідача та його виконавчого комітету з цього приводу, слід визнати незаконними та скасувати.

Крім цього, позивачка вважає, що відповідача слід зобов`язати відновити її у правах, як спадкоємицю першої черги за законом після смерті реабілітованих батьків, у спосіб визнання за нею права на спадкування та зобов`язання виділити їй у власність у порядку спадкування земельні ділянки площею 2 га та 2 га в урочищі «Великопівний» на території Труханівської сільської ради Сколівського району Львівської області, котрими користувалися її нині покійні батьки (том 1, а.с. 4-9).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (том 3, а.с. 176-181).

Дане рішення оскаржила позивачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також на порушення норм матеріального і процесуального права (том 3, а.с. 82-84).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4);

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних іж собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. При цьому похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги) (частина 1 статті 188 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту позовної заяви та (зокрема) заявлених позовних вимог в їх сукупності, метою звернення до суду з даним позовом є отримання позивачкою у власність земельних ділянок (паїв) в урочищі «Великопівний» у загальному розмірі 4,0 га, а відтак основною позовною вимогою для позивачки є вимога про визнання за нею права на спадкування та зобов`язати відповідача (сільської ради) надати їй ці земельні ділянки (паї) у спосіб їх виділення з колишніх земель КСГП «Галичина» у порядку спадкування після смерті її батьків (які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 року), а оскільки частину цих земельних ділянок (на переконання позивачки) у березні 2008 року розпорядженням Сколівської районної державної адміністрації Львівської області було передано у власність третім особам ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ), які у 2009 році виготовили на них Державні акти на право власності на земельні ділянки, то просить ці Державні акти … визнати недійсними.

Тобто, як вбачається вищенаведеного, позивачці добре відомо, що на час її звернення до суду з даним позовом земельні ділянки, на які вона претендує, знаходяться у власності третіх осіб на підставі Державних актів на ці земельні ділянки, які позивачкою і оспорюються.

Як зазначено у згаданих Державних актах на право власності на земельні ділянки, їх видано на підставі розпоряджень Сколівської райдержадміністрації від 21.03.2008 року № 141 та № 144 (том 1, а.с. 49, 50, 51, 182).

Як стверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 вже зверталася до суду з адміністративним позовом про (зокрема) скасування вищезгаданих розпоряджень Сколівської райдержадміністрації від 21.03.2008 року № 141 та № 144, а також про скасування реєстрації права власності на земельні ділянки за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2011 року (залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2012 року) ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до адміністративного суду з цим позовом і даний позов залишено без розгляду (том 1, а.с. 244-247).

Таким чином, розпорядження Сколівської райдержадміністрації від 21.03.2008 року № 141 та № 144, на підставі яких третім особам ( ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ) були виданими Державні акти на право власності на земельні ділянки, які оспорюються позивачкою, залишаються чинними.

За наведених обставин у суду були відсутніми правові підстави для визнання цих Державних актів на землю недійсними.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а статтею 1225 вказаного Кодексу - що право власності на земельну ділянку до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи (т.1, а.с. 14; т.2, а.с. 63) та визнається (не заперечується) позивачкою той факт, що її батьки померли (відповідно) 14.05.2004 року та 27.01.2014 року.

Будь-які докази того, що батько позивачки (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - за більш, як 12 (дванадцять) років до звернення позивачки з даним позовом до суду) мав права на спірні земельні ділянки або того, що він оскаржував чи у будь-який інший спосіб оспорював рішення, які оспорює позивачка, у матеріалах справи відсутні.

Як також стверджується матеріалами справи, позивачка прийняла спадщину після смерті матері (том 1, а.с. 14), однак будь-які докази того, що мама позивачки мала права на спірні земельні ділянки, у матеріалах справи відсутні, а відтак права на ці земельні ділянки не ввійшли і не могли ввійти до складу спадщини, яка відкрилася після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

А позовна вимога про «зобов`язання … сільської ради … виділити (позивачці) земельні ділянки … як спадкоємцю по заповіту за матір …» взагалі суперечить чинному законодавству, оскільки порядок набуття прав на землю громадянами встановлено Земельним кодексом України.

Частиною 2 (пункти 5 та 6) статті 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

В той же час, апеляційна скарга не містить доводів стосовно того, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази судом були встановлені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини та (чи) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи, а також не містить аргументованих заперечень проти доводів суду, які наведені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 25 травня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Курій Н.М.