Провадження № 2/127/4532/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання Мироненко В.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Таксера В.З., ОСОБА_10.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 30.07.2014 року, о 18 год. 30 хв., у м. Вінниці на перехресті вулиць Фрунзе та 50-років Перемоги, відповідач ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_1 , здійснила рух на заборонений сигнал світлофора та допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував син позивача ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2017 року у справі №127/24863/16-ц визнано винною ОСОБА_5 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно з висновком експерта №128 від 27.09.2014 року, розмір матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 102 168, 30 грн., а вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 172 396, 07 грн. з ПДВ.

Позивач, будучи відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , із заявою до страховика про відшкодування шкоди не звертався.

Таким чином, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представники позивача адвокати Таксер В.З., Зубань О.О. уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві (том 1, а.с.2-5; том 1, а.с. 38-41) та уточненій позовній заяві (том 2, а.с.84-86). Адвокат Зубань О.О. додатково суду повідомив, що за відшкодуванням шкоди внаслідок ДТП позивач до страхової компанії не звертався, а також підтвердив, що позивач не визнає автомобіль фізично знищеним, він відновлений після ДТП.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення уточненої позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву (том 1, а.с.73-75) та у запереченнях (том 2, а.с. 94-97).

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи, оглянутими матеріалами кримінальної справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із уточненою позовною заявою від 01.06.2020 року позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду, завдану нею внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2014 року в розмірі 102 168 грн. 30 коп.

При цьому відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 18 липня 2018 року після укладення шлюбу з ОСОБА_6 відповідач по даній справі ОСОБА_5 змінила своє прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (том 2, а.с.109).

Постановою слідчого Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, старшого лейтенанта поліції Куліцького М.В. від 31 жовтня 2016 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005459 від 31 липня 2014 року за фактом дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2014 року о 18 год. 30 хв. на перехресті вулиць Фрунзе та 50-річчя Перемоги за участю водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України (том 1, а.с.10-11).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року у справі №127/24863/16-ц, яка набрала законної сили 28 січня 2017 року, визнано винною ОСОБА_5 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (том 1, а.с.9). У вказаній постанові судом встановлено, що 30 липня 2014 року о 18 год. 30 хв. у м. Вінниці на перехресті вулиць Фрунзе та 50-річчя Перемоги водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з. НОМЕР_4 , здійснила рух на заборонений сигнал світлофора та допустила зіткнення з транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , який пошкоджено під час дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2014 року, належить позивачу по справі ОСОБА_2 з 29.10.2013 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (том 1, а.с.8).

А транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», д.н.з НОМЕР_4 , під час експлуатації якого відповідачем відбулась дорожньо-транспортна пригода, належить відповідачу ОСОБА_3 з 27.11.2010 року відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 (том 2, а.с.144).

Відповідно до висновку експерта №128 від 27 вересня 2014 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005459 від 31 липня 2014 року, розмір матеріального збитку, завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, в результаті його пошкодження з ПДВ складає 102 168 грн. 30 коп., а вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 172 396 грн. 07 коп. (том 1, а.с.12-14). При цьому експерт визначив розмір матеріального збитку з огляду на середню ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка і становить 102 168 грн. 30 коп., керуючись при цьому п.8.2 (а) «Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

Згідно з висновком експерта №252 від 24 лютого 2020 року, наданого на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи у цивільній справі №127/14753/17, дати відповідь на питання щодо фактичного розміру залишкової вартості автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, станом після ДТП не представляється можливим, оскільки відсутня будь-яка інформація щодо вартості технічно справних складників, що залишилися після ДТП; сума податку на додану вартість по складникам, згідно калькуляції від 27 вересня 2014 року становить 26 849 грн. 18 коп.; розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, станом на 27 вересня 2014 року становить 102 168 грн. 30 коп.; дати відповідь на питання щодо різниці вартості транспортного засобу до та після ДТП не представляється можливим, оскільки відсутня можливість визначення фактичного розміру залишкової вартості автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску (том 2, а.с.29-38).

При оцінці викладених вище фактичних обставин справи суд керується наступним.

За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відтак позов пред`явлено належним позивачем, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 30 липня 2014 року, завдано матеріальну шкоду транспортному засобу, який належить позивачу на праві власності.

При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Тобто за загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Разом з тим метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Зокрема статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення такого страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19).

Відтак факт того, що позивач не звертався до страхової компанії щодо виплати відшкодування, не позбавляє його права звернутися безпосередньо до особи, яка завдала шкоду, тобто відповідача по даній справі.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як вказувалось вище, вина відповідача ОСОБА_3 у дорожньо-транспортній пригоді та у заподіянні шкоди позивачу підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 січня 2017 року у справі №127/24863/16-ц, яка набрала законної сили 28 січня 2017 року.

При цьому, відповідно ч.1 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно із висновками експертів №128 від 27 вересня 2014 року та №252 від 24 лютого 2020 року вартість матеріального збитку, завданого позивачу, становить 102 168 грн. 30 коп., оскільки вартість ремонтно-відновлювальних робіт складає 172 396 грн. 07 коп., а ринкова вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди складає 102 168 грн. 30 коп.

Таким чином, у даному випадку ремонт транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску, експертами визнано економічно необґрунтованим, а відтак транспортний засіб визнано фізично знищеним, а тому розмір шкоди визначено з огляду на ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Однак відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Одночасно із цим суд, ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача відшкодування вартості майна, що не може використовуватися за призначенням, але має певну цінність, одночасно повинен передати це майно після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

При цьому, виходячи зі змісту уточненої позовної заяви від 01.06.2020 року (том 2, а.с.84-86), позивач просить суд стягнути з відповідача ринкову вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, яка і становить 102 168 грн. 30 коп., а не різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Умовою для стягнення ринкової вартості транспортного засобу на день вчинення ДТП є визнання його фізично знищеним.

Як вбачається з пояснень представників позивача та матеріалів справи транспортний засіб було відремонтовано восени 2014 року після ДТП.

Зокрема, зі змісту звіту про огляд транспортного засобу вбачається, що фактично він був відремонтований після дорожньо-транспортної пригоди та станом на 08.08.2020 року придатний для подальшого використання (том 2, а.с.127-141).

Відтак, позивач не погодився із визнанням його транспортного засобу фізично знищеним, оскільки дозволив його ремонтувати, а тому положення ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Крім цього, так як автомобіль вже фактично відновлений, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

Так, відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

А згідно із абз. 2 ч.1 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Залишкову вартість транспортного засобу у ході проведення судової автотоварознавчої експертизи не визначено, оскільки експерту не було надано інформацію щодо вартості технічно справних складників, що залишилися після ДТП.

Зокрема, на неодноразові прохання експертів про проведення огляду транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , від 17 вересня 2018 року, від 15 квітня 2019 року, від 21 серпня 2019 року та 05 грудня 2019 року позивач транспортний засіб для огляду експерту не надав. Відповідно до клопотання від 05 грудня 2019 року експерт просив у суду надати дозвіл на проведення дослідження за наданими матеріалами цивільної справи, оскільки позивачем так і не було надано транспортний засіб для огляду.

Натомість, після проведення експертного дослідження у даній справі через канцелярію суду було подано копію звіту про огляд автомобіля «Mitsubishi Lancer», д.н.з. НОМЕР_2 , який раніше позивач для огляду жодного разу не надавав.

Клопотання про проведення додаткової чи повторної експертизи сторонами не заявлялося, суд з власної ініціативи позбавлений права призначати експертизу.

Оскільки, у судовому засіданні встановлено, що транспортний засіб відремонтовано, тому розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, має визначатися як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт на відновлення транспортного засобу відповідно до документів, які підтверджують здійснення такого ремонту.

Судова експертиза не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у висновку експерта зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем.

Аналогічного правового висновку дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18), та від 25 березня 2019 року у справі № 591/3152/16-ц (провадження № 61-20779св18).

При цьому позивач,розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт та на підтвердження того, що саме ним ці витрати понесені, суду не надав.

Хоча, згідно ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини).

Представники позивача у обґрунтування вимог посилалися на лист Міністерства юстиції України від 21.07.2020 року (том 2, а.с.125).

Суд звертає увагу на те, що відповідному листі міститься роз`яснення щодо процедури атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз, кількість таких методик, вибір методик експертом, тобто рекомендації щодо діяльності експерта, однак не містять відомостей щодо визначення розміру шкоди у даному випадку.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені позивачем, про стягнення шкоди з відповідача у розмірі 102 168 грн. 30 коп. не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а відтак не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.15, 16, 22, 1166, 1187-1188, 1192 ЦК України, ст.ст.7, 10, 76-82, 89, 133, 141, 211, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 30.09.2020 року.

Суддя: