Справа № 502/2425/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Масленикова О. А.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Кілійської міської ради

про встановлення факту належності та визнання права власності на нерухоме майно

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до Кілійської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності на нерухоме майно та в позові вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_2 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті матері спадщину, яка складалася з вищезазначеної квартири, прийняв батько позивача та відповідно чоловік ОСОБА_2 ОСОБА_3 фактично, оскільки проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою. Квартира АДРЕСА_2 / належала ОСОБА_2 , згідно рішення виконавчого комітету народних депутатів Кілійської міської ради № 259 від 25.10.1991 р. та ордеру на житлове приміщення № 4 від 21.12.1991 р. ОСОБА_3 при житті звертався до керівника органу приватизації Кілійської міської ради, щодо приватизації вищезазначеної квартири, однак йому ніяка відповідь, щодо вирішення цього питання так і не була надана. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого залишилося спадкове майно, яке складалося з квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 , є дочкою ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та, відповідно до ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька. Після смерті батька, позивач звернулася до Теплодарської міської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та згідно листа-роз`яснення, державним нотаріусом позивачу було повідомлено, що 20.07.2019 р. було заведено спадкову справу за № 153к/2019 р. за заявою позивача. Однак, через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, видача свідоцтва про право на спадщину за законом неможлива. Відсутність у позивача правовстановлюючого документу на квартиру, унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про захист невизнаних прав. На підставі викладеного позивач просила суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт належності квартири, розташованої в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 , після смерті своєї дружини ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати за нею право власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після відкриття провадження у справі представник позивача надав заяву, згідно якої просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в судове засідання не прибув, надав заяву, відповідно до якої просив суд розглянути справу без його присутності у відповідності до діючого законодавства.

На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін ухвалює рішення про без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

В процесі з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень та дослідження доказів, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , зареєстрованого в м. Кілія Рай ЗАГС Кілійський район Одеська область, актовий запис № 189, - рос. « ОСОБА_4 » та рос. « ОСОБА_2 » є батьками рос. « ОСОБА_5 », ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 655, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Кілійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 275, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого у відділі ЗАГС м. Ярославль Ярославської області Російської Федерації, актовий запис № 6389, ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Шлюб між рос. « ОСОБА_4 » та рос. « ОСОБА_2 », був укладений 14.11.1981 року в м. Кілія р/в ЗАГС Кілійського району Одеської області, що підтверджується виданим свідоцтвом про укладення шлюбу, серії НОМЕР_5 , актовий запис № 214.

Квартира АДРЕСА_2 перебувала в користуванні наймача ОСОБА_2 та членів її родини: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 згідно рішення виконавчого комітету народних депутатів Кілійської міської ради № 259 від 25.10.1991 р. про надання службового житла та ордеру на житлове приміщення № НОМЕР_6 від 21.12.1991 р.

З довідки ТОВ «Південне-1» № 42 від 23.05.2020 р. вбачається, що квартира в АДРЕСА_1 на балансі товариства не перебуває.

Відповідно до технічного паспорта КП КРР «РБТІ» від 15.01.2017 року квартира, розташована в АДРЕСА_1 , має загальну площу 70,1 кв. метра, житлову площу 42,3 кв. метра.

12.12.2018 р. ОСОБА_3 звертався до керівника органу приватизації з проханням передати йому у приватну власність квартиру АДРЕСА_2 та надав до заяви перелік документів, необхідних для приватизації квартири.

Згідно листа виконавчого комітету Кілійської міської ради № 1790/14 від 05.05.2020 р. за недостатністю підстав, а саме клопотання підприємства про виключення з числа службових квартир АДРЕСА_2 , рішення стосовно зняття статусу службової з квартири АДРЕСА_2 , виконавчим комітетом Кілійської міської ради за заявою ОСОБА_3 про приватизацію не приймалось. Подальший розгляд заяви ОСОБА_3 , щодо передачі квартири АДРЕСА_3 , яку він займав АДРЕСА_4 умовах найму за АДРЕСА_5 : АДРЕСА_6 , в приватну власність було зупинено, у зв`язку зі смертю заявника ОСОБА_3 .

Як вбачається з листа-роз`яснення від 01.11.2019 р. № 1258/02-14, Теплодарська міська державна нотаріальна контора Одеської області роз`яснила, що оскільки не подано правовстановлюючих документів на нерухоме майно, за відсутності цих документів, питання спадкування майна після померлого ОСОБА_3 має вирішуватися в судовому порядку.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 59410353 від 13.02.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація відносно ОСОБА_3 , відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 59410370 від 13.02.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, була заведена спадкова справа з номером у спадковому реєстрі 64488664 та номером у нотаріуса 153к/2019.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно заповітів/спадкових договорів № 59410388 від 13.02.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація відносно ОСОБА_2 , відсутня.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру відносно спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину № 59410401 від 13.02.2020 р. сформованої Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області, інформація відносно ОСОБА_2 , відсутня.

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 20 вересня 2014 р. відділом ЗАГС м. Ярославля Ярославської області Російської Федерації, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Ярославль Ярославської області Російської Федерації.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до п.п. 9-10 ст. 15 ЖК УРСР, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР, на території району, міста, району в місті, серед іншого, - приймають рішення про включення жилих приміщень до числа службових (стаття 118) та видають ордери на жилі приміщення.

Як зазначено в ст. 118 ЖК УРСР службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Отже, необхідною передумовою для віднесення конкретного житла до числа службового, є винесення відповідного рішення виконавчим комітетом місцевої ради.

Доказів щодо включення спірної квартири до числах службових виконавчим комітетом Кілійської міської ради, суду не надано.

Наявність на ордері відмітки «службова» не є належним доказом відповідного статусу спірної квартири.

Отже, житлові правовідносини мешканців, які проживають в такій квартирі, регулювалися нормами ЖК УРСР щодо користування жилими приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду, відповідно до Глави 2 ЖК УРСР.

Згідно ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Враховуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що після смерті наймача жилого приміщення спірної квартири, яким була ОСОБА_2 , фактично новим наймачем квартири став батько позивача ОСОБА_3 .

А оскільки вказана квартира не перебувала у власності ОСОБА_2 , то спадщина на неї не відкривалась, отже, в задоволенні вимог про вставлення факту належності спірної квартири та встановлення факту прийняття її у спадщину ОСОБА_3 , слід відмовити, як таких, що є необґрунтованими.

Стосовно позовних вимог про визнання права власності за позивачем на спірну квартиру, суд виходить з наступного:

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною четвертою статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

У силу статей 1, 3, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина, який постійно мешкає у квартирі (будинку), відносно якої вирішується питання про передачу у власність.

Пленум Верховного Суду України в частині п`ятій пункту 13 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначив, що в разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-121цс13: п3раво на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством.

Така ж сама позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 р. у справі № 719/179/17 та від 27 березня 2019 року у справі № 669/629/16-ц.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять, усі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Не підлягає задоволенню вимога спадкоємця про визнання за ним права власності на самочинно зведені спадкодавцем будівлі, або споруди, оскільки згідно ч. 2 ст. 376 УК України останній не може набути права власності на таке майно.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, -за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Судом встановлено, що спадкодавець звертався до органу приватизації з належним чином оформленою заявою про приватизацію спірної квартири і відповідна заява не розглянута у строк, встановлений чинним законодавством з підстав, наведених вище; інша особа, яка вказана в ордері, тобто ОСОБА_6 , померла ще ІНФОРМАЦІЯ_6 . до звернення ОСОБА_3 з заявою про приватизацію; таким чином, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно у нотаріуса, так само, як і реалізувати право на приватизацію займаної квартири, в зв`язку з чим суд приходить до висновку, що право позивача на спадщину підлягає судовому захисту в порядку ст. 16 ЦК України шляхом його визнання, а позов частковому задоволенню.

На підставі ст. ст. 15, 16, 1261 ЦК України, ЖК УРСР, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», керуючись ст. ст. 2, 6-13, 48, 51, 81, 89, 258, 264-265, 268, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Кілійської міської ради про встановлення факту належності та визнання права власності на нерухоме майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 право власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 загальною площею 70,1 кв. м., житловою площею 42,3 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников