Справа № 263/819/20
Провадження № 4-с/263/9/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючої судді Ікорської Є.С.,

за участю секретаря Шпичак Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі у залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В :

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, заінтересована особа ОСОБА_2 .

На обґрунтування вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 27 березня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі виконавчого листа № 2-981/2007, виданого 30 травня 2007 року. Зазначає, що прізвище боржника зазначено « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », адреса боржника вказана: АДРЕСА_1 , як і у стягувача. Про відкриття виконавчого провадження йому відомо не було, постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. В усіх супровідних листах зазначена адреса: АДРЕСА_1 , однак ще у 2012 році казана квартира ним продана, після він придбав квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у якій зареєстрований з 2015 року. Стягувач ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але усі супровідні листи виконавиць направляв на цю адресу, не зважаючи, що у заяві ОСОБА_2 від 19 лютого 2019 року зазначена адреса: АДРЕСА_3 . Вказує, що у матеріалах виконавчого провадження № 56060953 відсутня заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з проханням стягнення проводити з 15 лютого 2007 року, але державним виконавцем нарахована заборгованість з 15 лютого 2007 року, що є грубим порушенням закону. Через неповідомлення про відкриття виконавчого провадження він був безпідставно позбавлений можливості добровільного виконання рішення. Також, зазначає, що опис та арешт майна боржника від 04 грудня 2018 року проведено державним виконавцем із грубим порушенням законодавства, зокрема, у постанові не зазначено, на яке саме майно, у присутності яких свідків накладений арешт. Складаючи кілька постанов, державним виконавцем зроблений вихід за адресою: АДРЕСА_2 , у яких зазначив, що ОСОБА_1 не мешкає за цією адресою, а сусіди відмовились від підпису будь-яких документів. Вважає, що це робилося навмисно, виконавець навіть не намагався його розшукати, оскільки матеріали виконавчого провадження не містять навіть повідомлень про виклик боржника. Звертає увагу суду на те, що його не повідомлено про існування висновку суб`єкта оціночної діяльності щодо оцінки майна, яка не відповідає ринковій вартості та є заниженою, що у свою чергу вплинуло на перебіг та організацію торгів, та позбавило його можливості оскаржити висновок у судовому порядку. Договір про надання послуг між Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 про надання послуг, зокрема, оцінки ринкової вартості квартири АДРЕСА_4 не містить дати та мається лише підпис ОСОБА_5 , а підписи замовника - Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, а також начальника Центрального ВДВС міста Маріуполя Сахова Є.В. відсутні. При цьому оцінка вартості квартири проведена без огляду об`єкта оцінки. 13 червня 2019 року начальником Центрального ВДВС міста Маріуполя направлена заявка № 17/56060953 на реалізацію в «СЕТАМ» нерухомого майна, на ім`я директора Луганської філії державного підприємства «СЕТАМ», у якій його визначено зберігачем (п. 10), а його адреса зазначена: АДРЕСА_1 . Відповідно до протоколу № 426889 проведення електронних торгів від 20 серпня 2019 року зазначено, що майном, виставленим на продаж, є належна йому квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 стартова вартість 304500 грн., торги не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів. 25 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області складений акт уцінки арештованого майна, де зазначено, що відповідно до протоколу організації торгів ДП «СЕТАМ» від 20 серпня 2019 року № 426889, електронні торги по лоту 366705 не відбулись, оскільки відсутні допущені учасники торгів. Відповідно до протоколу № 431809 проведення електронних торгів зазначено, що торги відбулись 16 вересня 2019 року, стартова ціна 258825 грн., переможець торгів учасник 2. Тобто, ДП «СЕТАМ» проводить повторно електронні торги 16 вересня 2019 року, самостійно зазначаючи стартову ціну та ціну продажу 258825 грн., тобто на 16 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовою Г.О. ще не була проведена уцінка арештованого майна квартири АДРЕСА_4 . При цьому, протокол про проведення електронних торгів від 16 вересня 2019 року № 431809 не підписаний організатором торгів та відсутня печатка організатора ДП «СЕТАМ». Про проведення повторних електронних торгів від ДП «СЕТАМ» до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області не надходила будь-яка інформація. 30 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовою Г.О. складений акт про проведення електронних торгів, на підставі якого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. видане свідоцтво від 02 жовтня 2019 року, згідно з яким його квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_6 . Вважає, що його неправомірно позбавили права власності на квартиру АДРЕСА_4 , внаслідок незаконних дій державного виконавця.

Відповідно до тексту уточненої скарги ОСОБА_1 також просив скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2019 року, мотивуючи тим, що стягувач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак державний виконавець продовжував проводити виконавчі дії у порушення вимог ст. 442 ЦПК України, не замінивши сторону виконавчого провадження, перевівши кошти за реалізовану квартиру невідомо кому і на чий рахунок. Також зазначає, що на теперішній час відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17 грудня 2019 року № 4053 змінено підпорядкування і статус Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, наразі це Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), і дії державних виконавців цього відділу оскаржуються.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 січня 2020 року вказану скаргу прийнято до провадження в частині вимог визнати дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 56060953 протиправними; скасування постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 56060953: постанови про відкриття виконавчого провадження від 27 березня 2018 року; постанови про арешт майна боржника від 10 квітня 2018 року; постанови про опис та арешт майна боржника від 04 грудня 2018 року; постанови про опис та арешт майна боржника від 01 березня 2019 року, поновлено строк на оскарження дій та постанов державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Витребувані з Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області матеріали виконавчого провадження № 56060953.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 лютого 2020 року залучено до участі у справі у якості заінтересованої особи ОСОБА_6 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 лютого 2020 року заміно заінтересовану особу ОСОБА_2 у зв`язку з її смертю на правонаступника ОСОБА_7 .

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 березня 2020 року залучено у якості заінтересованої особи правонаступника ОСОБА_2 ОСОБА_8

ОСОБА_1 у судовому засіданні доводи скарги підтримав і наполягав на її задоволенні.

У судовому засіданні представник скаржника адвокат Хмаріна О.В. доводи скарги підтримала і наполягала на її задоволенні.

Представник зацікавленої особи ОСОБА_6 адвокат Савенко С.О., Долгер О.І., представник зацікавлених осіб ОСОБА_9 . ОСОБА_10 та ОСОБА_7 адвокат Рябошапка О.І. у судовому засіданні заперечували проти доводів скарги, вважаючи дії і рішення державного виконавця законними.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) Воробйов В.В. просив відмовити у задоволенні скарги, вважаючи дії і рішення державного виконавця законними.

Фіксування судового процесу технічними засобами здійснювалась у відповідності до ст. 247 ЦПК України.

Виконуючи вимоги ст. ст. 12, 450 ЦПК України, суд встановив наступні обставини та відповідно до них правовідносини.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 17 грудня 2019 року № 4053 змінено підпорядкування і статус Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, наразі це Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків).

З доданих до скарги матеріалів виконавчого провадження, виконаних адвокатом Хмаріною О.В. за наслідками ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження у приміщенні Центрального ДВС до моменту звернення до суду із даною скаргою, вбачається, що 27 березня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. відкрито виконавче провадження № 56060953, на підставі виконавчого листа № 2-981/2007, виданого 30 травня 2007 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення із ОСОБА_11 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття в розмірі ј частини від всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з 15 лютого 2007 року. Зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність. Роз`яснений порядок оскарження (т. 1 а. с.18-19).

У супровідному листі від 27 березня 2018 року № 587 зазначено, що вищевказана постанова направлена ОСОБА_13 за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .1 а. с. 20).

З моменту відкриття виконавчого провадження і до його закінчення усі рішення виконавця відповідно до супровідних листів надсилалися як боржнику, так і стягувачу за адресою: АДРЕСА_1 , де, як встановлено у судовому засіданні, ніхто з них не мешкав. Лише супровідний лист на розрахунок заборгованості від 13.06.2019 року містить справжню адресу боржника АДРЕСА_5 .

При цьому жодних підтверджень як реального направлення кореспонденції боржнику, так і про її отримання чи повернення поштових відправлень матеріали виконавчого провадження не містять.

Відомостей про з`ясування місця реєстрації чи фактичного проживання боржника після відкриття виконавчого провадження, з урахуванням того, що з дати видачі виконавчого документа до моменту його пред`явлення до виконання сплило 11 років, матеріали справи не містять.

За змістом довідки-розрахунку від 01 квітня 2018 року В-15, що виконана державним виконавцем Зімановим ОСОБА_14 та підшита до матеріалів виконавчого провадження № 56060953, заборгованість « ОСОБА_1 » за аліментами, за період з 15 лютого 2007 року по 31 березня 2018 року складає 115590 грн. (в описі під № 10).

06 квітня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. складений акт, зі змісту якого убачається, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що двері до квартири зачинені, сусіди по майданчику відмовилися надавати будь-які пояснення. Також при виході за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що двері зачинені. Зі слів сусідки місце знаходження боржника не відоме, від підпису остання відмовилась (т. 1 а.с.26).

Постановою від 10 квітня 2018 року у рамках виконавчого провадження № 56060953 державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. накладений арешт на майно, що належить боржнику, зокрема, на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_11 (т. 1 а.с. 21).

17 квітня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. складений акт, зі змісту якого убачається, що при виході за адресою: АДРЕСА_2 , встановлено, що двері до квартири зачинені, боржник двері не відчинив. Залишений у дверях виклик до державного виконавця (т. 1 а.с. 27).

Відповідно до листа від 20 квітня 2018 року на ім`я заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Донецькій області з питань виконавчої служби начальника управління державної виконавчої служби ОСОБА_15 Ю.В. від в.о. начальника відділу Гладиборода Д.О., повідомляється, що 27 березня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56060953. Перевіркою майнового стану боржника встановлено, що за останнім зареєстроване право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України реєстраційний номер облікової картки відсутній, платник податків з таким податковим номером чи за серією та номером паспорта на обліку в органах ДПС не перебуває, відкритих рахунків боржник не має. Пенсію та дохід не отримує. З метою забезпечення виконання рішення 10 квітня 2018 року постановою державного виконавця накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. При виході за адресами: АДРЕСА_2 АДРЕСА_1 , 06 квітня 2018 року та 17 квітня 2018 року встановлено, що двері зачинені. Зі слів сусідки місце знаходження боржника не відоме, від підпису остання відмовилась. Станом на 04 квітня 2018 року заборгованість за аліментами складає 115590 грн. 20 квітня 2018 року державним виконавцем зроблено подання про примусовий вихід до квартири АДРЕСА_6 та направлено до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області за вих.ном. № 816. 20 квітня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною, мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання (т. 1 а.с. 28).

Окремо слід зазначити, що наявне у матеріалах виконавчого провадження подання державного виконавця про примусовий вихід до квартири АДРЕСА_6 від 20 квітня 2018 року фактично не направлялося до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області та жодного рішення за поданням не приймалося, що видно з відповіді голови суду на адвокатський запит. Зазначене свідчить про формальний підхід державного виконавця і невжиття інших заходів, які не є вичерпними, до прийняття рішення про реалізацію арештованого майна боржника

04 грудня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 56060953, у якій серед друкованого тексту не заповнені/відстуні будь-які відомості (прочерки), окрім відомостей щодо залученого понятого, та така не містить підпису державного виконавця, яким винесено постанову (т. 1 а.с. 29-31). Фотокопія указаної постанови додана адвокатом Хмаріною О.В. до скарги.

Проте, у матеріалах виконавчого провадження № 56060953, наданих на виконання ухвали суду державним виконавцем Чистовою Г.О., взагалі відсутня постанова від 04 грудня 2018 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зіманова А.І. про опис та арешт майна (коштів) боржника, хоча така існувала на момент ознайомлення адвоката Хмаріної О.В. з матеріалами ВП № 56060953 та її фотокопія долучена до скарги.

У матеріалах виконавчого провадження № 56060953 наявна постанова від 01 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника, винесена державним виконавцем Зімановим А ОСОБА_16 у виконавчому провадженні № 56060953 (заповнена рукописним текстом), відповідно до якої встановлено, що за боржником ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_1 , описано та накладено арешт на майно, зокрема, на квартиру АДРЕСА_6 ; відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_8 , яку повідомлено про кримінальну відповідальність; виконавчі дії проведені у присутності понятих, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»: ОСОБА_17 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_8 ).

Зі змісту супровідного листа від 15 березня 2019 року № 142-18/12342 вбачається, що ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 15 березня 2019 року у рамках виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-981/2007 від 30 травня 2007 року.

Окремо слід зазначити, що фактично відсутні у матеріалах виконавчого провадження № 56060953, наданого на вимогу суду, але представлені адвокату Хмаріній О.В. у приміщенні ВДВС для ознайомлення із застосуванням фотозйомки у матеріалах виконавчого провадження № 56060953, договір про надання послуг між Головним територіальним управлінням юстиції в Донецькій області та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 про надання послуг, зокрема, оцінки ринкової вартості квартири АДРЕСА_4 , не містить дати та мається лише підпис ОСОБА_5 , а підписи замовника - Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, а також начальника Центрального ВДВС міста Маріуполя Сахова Є.В. відсутні (т. 1 а. с. 36-37).

13 червня 2019 року начальником Центрального ВДВС міста Маріуполя направлена заявка № 17/56060953 на реалізацію в «СЕТАМ» нерухомого майна, на ім`я директора Луганської філії державного підприємства «СЕТАМ», у якій ОСОБА_1 визначено зберігачем (п. 8), а його адреса зазначена: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу № 426889 проведення електронних торгів від 20 серпня 2019 року зазначено, що майном, виставленим на продаж, є належна ОСОБА_1 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 стартова вартість 304500 грн., торги не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.

Представником стягувача у даному виконавчому провадженні на підставі нотаріально посвідченого доручення була ОСОБА_8 (т. 1 а. с. 32-34).

Відповідно до актового запису про смерть від 26 серпня 2019 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

25 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області складений акт уцінки арештованого майна, де зазначено, що відповідно до протоколу організації торгів ДП «СЕТАМ» від 20 серпня 2019 року № 426889, електронні торги по лоту 366705 не відбулись, оскільки відсутні допущені учасники торгів.

Відповідно до протоколу № 431809 проведення електронних торгів зазначено, що торги відбулись 16 вересня 2019 року, стартова ціна 258825 грн., переможець торгів учасник 2.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «СЕТАМ» проводить повторно електронні торги 16 вересня 2019 року, самостійно зазначаючи стартову ціну та ціну продажу 258825 грн., тобто на 16 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовою Г.О. ще не була проведена уцінка арештованого майна квартири АДРЕСА_4 . Більш того, акт уцінки майна, датований 25 вересня 2019 року, міститься в Автоматизованій системі виконавчого провадження (т. 2 а. с. 3), проте фактично відсутній у паперових матеріалах виконавчого провадження № 56060953.

При цьому, протокол про проведення електронних торгів від 16 вересня 2019 року № 431809 не підписаний організатором торгів та відсутня печатка організатора ДП «СЕТАМ».

Про проведення повторних електронних торгів від ДП «СЕТАМ» до Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області не надходила будь-яка інформація.

30 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовою Г.О. складений акт про проведення електронних торгів, на підставі якого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. видане свідоцтво від 02 жовтня 2019 року, яким належна ОСОБА_1 квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 , стала власністю ОСОБА_6

02 жовтня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області Чистовою Г.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у рамках виконавчого провадження № 56060953, оскільки борг у розмірі 168716,71 грн. відповідно до платіжного доручення від 25 вересня 2019 року № 7011 перераховано стягувачу у повному обсязі, виконавчий збір у розмірі 16871,67 грн., відповідно до платіжного доручення від 25 вересня 2019 року № 7009 до державного бюджету, витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 295,37 грн., відповідно до платіжних доручень від 25 вересня 2019 року № 7010, № 7012 перераховано до державного бюджету. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, роз`яснено порядок оскарження.

Вирішуючи вимоги щодо скасування постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 56060953 про відкриття виконавчого провадження від 27 березня 2018 року, суд враховує наступне.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Так, ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Так, ОСОБА_1 зазначає у скарзі як підстави для скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № 56060953 - неправильне зазначення його прізвища « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », адреса його проживання вказана: АДРЕСА_1 , як і у стягувача. Про відкриття виконавчого провадження йому відомо не було, постанови про відкриття виконавчого провадження не отримував. В усіх супровідних листах зазначена адреса: АДРЕСА_1 , однак ще у 2012 році така ним продана, після він придбав квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у якій він зареєстрований з 2015 року. При цьому, стягувач ОСОБА_2 ніколи не була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але усі супровідні листи виконавиць направляв на цю адресу, не зважаючи, що у заяві ОСОБА_2 від 19 лютого 2019 року зазначена адреса: АДРЕСА_3 Вказав, що у матеріалах виконавчого провадження № 56060953 відсутня заява ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження та прохання стягнення проводити з 15 лютого 2007 року, але державним виконавцем нарахована заборгованість з 15 лютого 2007 року, що є грубим порушенням закону. Через неповідомлення про відкриття виконавчого провадження він був безпідставно позбавлений можливості добровільного виконання рішення.

З копії паспорта скаржника вбачається, що його прізвище зазначено як « ОСОБА_1 », на сторінці 11 паспорта наявна відмітка від 10 листопада 2012 року про зняття його з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 на сторінці 12 паспорта наявна відмітка від 02 жовтня 2015 року про реєстрацію його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , що також підтверджується інформацією Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради (а. с. 9-11, 13).

У той же час відповідно до вимог пункту 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

З матеріалів виконавчого провадження, наданого державним виконавцем, убачається, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 26 березня 2018 року, 27 березня 2018 року відкрито виконавче провадження ВП № 56060953, на підставі виконавчого листа № 2-981/2007, виданого 30 травня 2007 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Проте матеріали виконавчого провадження не містять жодних доказів про відправку процесуальних рішень і документів, у тому числі про відкриття виконавчого провадження, рекомендованими листами з повідомленням, що є грубим порушенням ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» і ставить під сумнів взагалі направлення боржнику такої кореспонденції. Доказів отримання оскаржуваної постанови суду не надано. Конверт з відміткою про повернення у разі невручення чи повідомлення про вручення у матеріалах ВП № 56060953 відсутні.

У матеріалах справи № 263/819/20 за скаргою ОСОБА_1 наявний оригінал виконавчого листа № 2-981/2007 (т. 1 а. с. 137), зі змісту якого убачається, що при складанні такого адреса ОСОБА_11 та ОСОБА_2 зазначена: АДРЕСА_1 , тобто адреси реєстрації сторін ще на час ухвалення рішення у 2007 року, при цьому на першому аркуші виконавчого листа прізвище ОСОБА_2 вказано « ОСОБА_19 » замість « ОСОБА_20 », на зворотній сторінці на прізвищі боржника текст заретушований за допомогою штриха і поверх нанесено прізвище, ім`я та по-батькові, на підписах судді та секретаря взагалі відсутня гербова печатка суду, що є підставою для повернення такого виконавчого документа стягувачу.

Вимоги до виконавчого документа встановлені ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Зокрема, частиною 3 цієї статті передбачено, що виконавчий документ підписується уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплюється печаткою. Скріплення виконавчого документа печаткою із зображенням Державного Герба України є обов`язковим, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, згідно із законом зобов`язаний мати таку печатку.

Відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

З огляду на відсутність гербової печатки суду виконавець повинен був винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, а не про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи сукупність обставин, підтверджених матеріалами справи, що свідчать про відсутність місця проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 , у той час, як адресою реєстрації та проживання останнього є: АДРЕСА_5 , той факт, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження дотримання державним виконавцем вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо належного повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження № 56060953, прийняття до провадження виконавчого листа, який не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, відсутня на зворотній сторінці гербова печатка суду, що є взагалі підставою для повернення такого стягувану, та відсутність підстав для здійснення інших дій в рамках вказаного виконавчого провадження, а тому у суду наявні підстави для визнання обґрунтованими вимог скарги ОСОБА_1 та відновлення порушеного права скаржника шляхом визнання неправомірними дій державного виконавця й скасування постанови від 27 березня 2018 року про відкриття виконавчого провадження № 56060953.

Окремо слід відзначити, що матеріали цивільної справи № 2-981/07 не містять відомостей про видачу виконавчого листа чи видачу його дубліката, а заяв про видачу дубліката виконавчого листа до суду не надходило, що указано у відповіді на запит за підписом голови суду (т. 1 а. с. 213).

Щодо вимог про скасування постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 56060953 про арешт майна боржника від 10 квітня 2018 року, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 26, ч. ч. 1-3 ст. 56, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» однією із засад виконавчого провадження є співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Системний аналіз вказаних статей дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначені певні правила накладання арешту майна в межах виконавчого провадження. Так, арешт може бути накладений з метою забезпечення реального виконання рішення. Арешт накладається після виявлення майна, на що прямо вказує норма абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону. Для цього державному виконавцю надається доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Виявивши таке майно державний виконавець застосовує арешт співмірно обсягу вимог за рішенням.

Дослідивши оскаржувану постанову про накладення арешту, суд приходить до висновку про те, що вона не відповідає наведеним вимогам закону.

Так, в матеріалах справи відсутні докази того, що при накладенні арешту державний виконавець перевірив майновий стан боржника та застосував арешт, який є співмірним обсягу вимог (наприклад, за приблизною ціною виявленого майна).

Посилання в оскаржуваній постанові на те, що такі вимоги закону виконані, оскільки в постанові зазначено «все рухоме і не рухоме майно боржника у межах суми звернення стягнення» суд відхиляє, оскільки такий вираз не свідчить про виконання наведених приписів закону. Так, суд не вбачає можливим точно виконати такий припис державного виконавця. З нього незрозуміло, яке майно боржника підпадає під арештоване та таке, яке буде направлене на погашення заборгованості, а яке ні. Така ситуація фактично призводить до арешту всього майна боржника.

У свою чергу, наведене порушує основні засади виконавчого провадження, передбачені в ст. 2 Закону, а саме щодо юридичної визначеності (елемент принципу верховенства права).

Крім того, такий захід фактично блокує та не дозволяє боржнику виконати рішення суду та сплатити відповідні кошти. Тобто державний виконавець фактично сам перешкоджає можливості досягти мети виконавчого провадження.

Так, з довідки-розрахунку від 01 квітня 2018 року В-15 заборгованість ОСОБА_1 за період з 15 лютого 2007 року по 01 квітня 2018 року становить 115590 грн., а оціночна вартість квартири складає 304500 грн., тобто, є більшою, ніж сума заборгованості. Відтак, безумовно не може вважатися співмірним пред`явленим вимогам про стягнення коштів.

При вирішенні даного спору суд вважає за доцільне дати оцінку спірній постанові, виходячи з принципу пропорційності, який є загальноправовим принципом, спрямованим на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обґрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються та дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу, та засобами їх досягнення.

Отже, принцип пропорційності являє собою загальний, універсальний принцип права, який вимагає співрозмірного обмеження прав та свобод людини для досягнення публічних цілей.

Даючи оцінку оспорюваній постанові через призму принципу пропорційності, суд дійшов висновку, що державний виконавець використав надане йому повноваження щодо накладення арешту на майно боржника без дотримання балансу між інтересами боржника та правом стягувача у виконавчому провадженні.

За наявності у державного виконавця повноважень та можливості отримати інформацію про конкретно визначене майно, що перебуває у власності боржника, накладення арешту на все його майно є неспіврозмірним із сумою, яка підлягає стягненню за виконавчими документами.

Окрім того, під час судового розгляду сторонами надано докази того, що виконавчий лист 2-981/2007 уже пред`являвся до примусового виконання і під час 2008-2012 років було реалізоване майно божника на суму 934,78 грн. (784,78 грн. + 150 грн.), боржником виконувалися перекази на користь ОСОБА_20 кількох сум 1000 грн., 3000 грн., 1000 грн., 184 грн. (т. 1, а. с. 133, 134, 214-216). Проте у розрахунок заборгованості не включено зазначені суми, що також могло вплинути на співмірність обмеження прав боржника.

Щодо вимог про скасування постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в рамках виконавчого провадження № 56060953 про опис та арешт майна боржника від 04 грудня 2018 року та 01 березня 2019 року, суд виходить з наступного.

За змістом статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з Інструкцією з організації примусового виконання рішень після виявлення майна (коштів) боржника виконавець проводить опис та арешт цього майна (коштів), про що виносить постанову.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов`язково зазначаються:

1) якщо опису підлягає земельна ділянка - її розмір, цільове призначення, наявність комунікацій тощо;

2) якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди;

3) якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об`єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Так, 04 грудня 2018 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зімановим А.І. винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 56060953, у якій не заповнені/відстуні будь-які відомості (прочерки), окрім відомостей щодо залученого понятого, та така не містить навіть підпису державного виконавця, яким винесено постанову.

У матеріалах виконавчого провадження № 56060953, наданих суду державним виконавцем Чистовою Г.О., взагалі відсутня постанова від 04 грудня 2018 року державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Зіманова А.І. про опис та арешт майна (коштів) боржника, а наявна лише постанова від 01 березня 2019 року про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні № 56060953 заповнена рукописним текстом, відповідно до якої встановлено, що за боржником ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_1 , описано та накладено арешт на майно, зокрема на квартиру по АДРЕСА_2 ; відповідальним зберігачем призначено ОСОБА_8 , яку повідомлено про кримінальну відповідальність; виконавчі дії проведені у присутності понятих, відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження»: ОСОБА_17 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_8 ).

Докази отримання боржником копії постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04 грудня 2018 року та 01 березня 2019 року у справі відсутні, як і не доведено спрямування таких постанов за дійсною адресою зареєстрованого місця проживання боржника.

Отже, постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04 грудня 2018 року, 01 березня 2019 року у ВП № 56060953 не відповідають вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, фактичного опису майна не відбулося, оскільки до квартири боржника не було доступу.

Окремо слід відзначити, що відповідно до ч. ч. 2, 3 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 05 серпня 2016 року № 2432/5, виконавцем до Системи обов`язково вносяться відомості про проведення всіх виконавчих дій та прийняття процесуальних рішень. Відомості про проведення виконавчих дій вносяться до Системи одночасно з виготовленням документа, на підставі якого вчиняється виконавча дія, або одночасно з виготовленням документа, яким оформлюється проведення виконавчої дії.

Згідно з ч. 4 розділу ІV Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження постанови виконавця, а також інші документи виконавчого провадження виготовляються за допомогою Системи. Виготовлення постанов та інших документів виконавчого провадження не в Системі забороняється.

Доказів існування виняткової ситуації, за якої допускається виготовлення документів виконавчого провадження без використання Системи з подальшим обов`язковим внесенням таких документів до системи в день усунення причин, що перешкоджали доступу до неї, матеріали ВП № 56060953 не містять.

З огляду на указані норми, рукописна постанова про опис та арешт майна боржника від 01 березня 2019 року не відповідає вимогам Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження.

Заслуговує на увагу і та обставина, що при вході за ідентифікатором, указаним в постанові про відкриття виконавчого провадження, за електронною адресою https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors до Автоматизованої системи виконавчих проваджень видно усі виконані дії та прийняті рішення у ВП № 56060953. Так, з даної програми та роздрукованих представником скаржника постанов виконавця видно, що постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 04 грудня 2018 року та 01 березня 2019 року взагалі відсутні. Натомість наявна в електронному вигляді постанова про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30 березня 2019 року, яка у письмових матеріалах ВП № 56060953 взагалі відсутня.

Зазначене зумовлює до безумовного сумніву у правомірності дій державного виконавця, що тягне за собою висновок про обґрунтованість вимог скаржника і скасування указаних постанов.

Додатково слід зазначити, що документи виконавчого провадження у паперовому вигляді суттєво відрізняються від тих, що містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, а також тих, що долучені до скарги адвокатом Хмаріною О.В., роздрукованими за результатами її ознайомлення з ВП № НОМЕР_2 з використанням фотофіксації у приміщенні ВДВС, частина яких взагалі зникла.

Щодо неправомірності дій державного виконавця окремо слід також зазначити наступне.

Саме виконавець є суб`єктом, який приймає рішення про можливість використання результатів оцінки майна у виконавчому провадженні і наділений правом обирати суб`єкта оціночної діяльності, використати чи ні конкретний звіт про результати оцінки майна.

На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Такі висновки зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) та у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

У матеріалах ВП № 56060953 вшита постанова державного виконавця Зіманова А.І. від 01 березня 2019 про призначення суб`єкта оціночної діяльності-суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким залучено оцінщика Баранова В.В., з якою ОСОБА_5 ознайомлений під підпис 04 березня 2019 року. Супровідний лист на відправку копії постанови сторонам провадження відсутній. У той же час при вході за ідентифікатором за електронною адресою https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors до Автоматизованої системи виконавчих проваджень видно, що указана постанова виконана не 01, а 13 березня 2019 року.

Оцінка нерухомого майна у виконавчому провадженні здійснюється відповідно до Національного стандарту № 2 "Оцінка нерухомого майна", затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 жовтня 2004 року № 1442 з урахуванням вимог Національного стандарту № 1, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440.

Згідно зі статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки.

Згідно з приписом п. 50 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

Відповідно до п. 51 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", незалежна оцінка майна включає обов`язкове ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки.

Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" унормовано, що положення (національні стандарти) оцінки майна є обов`язковими до виконання суб`єктами оціночної діяльності під час проведення ними оцінки майна всіх форм власності та в будь-яких випадках її проведення.

Отже, виходячи з наведених норм, незважаючи на вибір експертом методичного підходу оцінки майна (порівняльний) підготовці та проведенню незалежної експертизи майна передує, в будь-якому випадку, ознайомлення з об`єктом оцінки шляхом доступу до нього.

Фактичне ознайомлення з майном, яке є предметом оцінки, можливе при доступі оцінювача до цього майна.

Пунктами 15, 16 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440 «Про затвердження Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» регламентовано, що методи проведення оцінки, що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватись на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.

Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів в оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.

У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передачі майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартості.

Відповідно до п. 53 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" залежно від обраних методичних підходів та методів оцінки оцінювач повинен, зокрема: зібрати та проаналізувати всі істотні відомості про об`єкт оцінки, зокрема вихідні дані про його правовий статус, відомості про склад, технічні та інші характеристики, інформацію про стан ринку стосовно об`єкта оцінки та подібного майна, відомості про економічні характеристики об`єкта оцінки (прогнозовані та фактичні доходи і витрати від використання об`єкта оцінки, у тому числі від його найбільш ефективного використання та існуючого використання).

Відповідно до п. 54 Національного стандарту № 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" зібрані оцінювачем вихідні дані та інша інформація повинні відображатися у звіті про оцінку майна з посиланням на джерело їх отримання та у додатках до нього із забезпеченням режиму конфіденційності згідно з умовами договору на проведення оцінки майна та з дотриманням вимог законодавства.

У Звіті про незалежну експертну оцінку вартості квартири АДРЕСА_4 від 15 березня 2019 року оцінювачем ОСОБА_5 зазначено про застосування порівняльного підходу, об`єкт оцінки не оглядався оцінювачем. Постанови про опис і арешт квартири складені за відсутності боржника або членів його родини. Відомостей про примусове чи добровільне входження державного виконавця до квартири, фотографій квартири зсередини не містять ані Звіт про незалежну експертну оцінку вартості квартири, ані інші матеріали виконавчого провадження № 56060953. Відтак оскільки не надано доказів іншого, суд приймає доводи боржника про їх відсутність на момент оцінки і те, що відсутність таких матеріалів та особистого огляду об`єкта оцінки суб`єктом оціночної діяльності мала істотний вплив на результати оцінки, викладені у Звіті, що є порушенням пунктів 50, 51, 53, 54 Національного стандарту № 1 та ч. 6 ст. 9, ст. 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Не проведення суб`єктом оцінювання огляду (обстеження) об`єкта оцінки створює підстави для визнання незаконними дій державного виконавця по проведенню оцінки майна та визнання протиправною оцінки майна, оскільки така оцінка, здійснена без особистого огляду об`єкта оцінки, є недостовірною.

Відповідно до п. 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року № 1440, ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

У Звіті про оцінку майна для порівняння узято, зокрема, квартиру вартістю 11000 доларів США, де її стан визначений як «повністю під ремонт», інша квартира вартістю 10800 доларів США як частково відремонтована, третя квартира «під ремонт» вартує 14000 доларів США. Підстави для порівняння указаних квартир з квартирою боржника сумнівні. Представник скаржника вказує на очевидне заниження оцінки належної ОСОБА_1 квартири, указане свідчить про порушення п. 3 Національного стандарту № 1 та ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

За змістом ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Відповідно до п. 20 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 № 512/5, у разі якщо оцінку майна проводив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна.

При цьому під письмовим повідомленням необхідно розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц (провадження № 14-356цс18). Аналогічні правові висновки містяться і у Постановах Верховного суду України від 17 грудня 2014 року № 143цс14, від 02 вересня 2015 за №6-813цс15, від 18 листопада 2015 року № 6-1884цс15, від 22 лютого 2017 року 6-2677цс16.

Реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»).

У разі якщо оцінку майна проводив суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, виконавець надсилає сторонам повідомлення про оцінку майна не пізніше наступного робочого дня після отримання звіту про оцінку майна. (п. 2 розділу VIII. Інструкції з організації примусового виконання рішень).

Як убачається із матеріалів виконавчого провадження, державний виконавець Зіманов А.І. 10 квітня 2018 року до Державного реєстру речових прав на майно вніс відомості про обтяження майна боржника, про що роздрукований і долучений до матеріалів виконавчого провадження витяг з реєстру, де серед іншого наявна інформація про належність ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_6 , зазначений ідентифікаційний код боржника і його прізвище як « ОСОБА_4 », що відповідає його паспортним даним. При цьому 06 квітня 2018 року та 17 квітня 2018 року ОСОБА_21 складає акти виходу за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак повідомлення боржнику про оцінку майна та інших документів щодо відкритого виконавчого провадження надсилалися не за новою адресою місця проживання та реєстрації боржника, яка була достеменно відома державному виконавцю, а лише на адресу, зазначену у виконавчому листі у 2007 році, а саме: АДРЕСА_1 , де боржник не мешкав з 2012 року. Лише 13 червня 2019 року вперше державний виконавець зазначає адресу боржника у супровідному листі до розрахунку заборгованості саме АДРЕСА_2 (підтвердження дійсного отримання цього листа, як і його відправлення матеріали провадження не містять). Після цього матеріали виконавчого провадження містять супровідні листи про закінчення виконавчого провадження із зазначенням адреси боржника знову АДРЕСА_1 . Зазначене вочевидь не указує на бажання державного виконавця реально повідомити боржника про виконавчі дії і ставить під сумнів правомірність його рішень і дій.

Так, ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.

Державним виконавцем Зімановим А.І. не було достовірно встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою, указаною у виконавчому листі станом на 2007 рік, враховуючи, що до виконання виконавчий лист надійшов через 11 років, достеменно встановивши наявність у власності боржника квартири за адресою: АДРЕСА_2 , державний виконавець навіть не здійснив запит до реєстру територіальної громади про місце реєстрації боржника, при цьому будь-яких дій щодо належного повідомлення боржника про усі виконавчі дії, у тому числі про відкриття виконавчого провадження, опис та арешт мана, оцінку майна, ним вчинено не було, що привело до негативних наслідків, а саме - позбавило боржника права оспорити оцінку належного йому нерухомого майна та вчинити дії щодо погашення наявного боргу.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 13 червня 2019 року начальником Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя була направлена заявка за № 17/56060953 на реалізацію в СЕТАМ нерухомого майна на ім`я директора Луганської філії державного підприємства «СЕТАМ», де ОСОБА_1 зазначений як боржник (п. 10) та зазначено про нього як зберігача. При цьому його адреса мешкання зазначена: АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу № 426889 проведення електронних торгів від 20 серпня 2019 року зазначено, що майном, яке виставлено на продаж, є належна ОСОБА_1 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_5 . Стартова ціна зазначена 304 500 грн., також вказано, що торги не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів.

25 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистовою Г.О. складено акт уцінки арештованого майна, де зазначено, що відповідно до протоколу організатора торгів ДП «СЕТАМ» від 20 серпня 2019 року № 426889 електронні торги по лоту 366705 не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. Також зазначено, що стартова ціна передачі на реалізацію : 0, відсоток, на який уцінено майно-15, вартість майна після уцінки 0. Окремо слід зазначити, що указана постанова про уцінку арештованого майна додана у фотокопії до скарги заявником, також ця постанова наявна в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, проте у наданих суду матеріалах виконавчого провадження № 56060953 відсутня.

Відповідно до протоколу № 431809 проведення електронних торгів зазначено, що торги відбулись 16 вересня 2019 року. Стартова ціна продажу - 258 825 гривен. Переможець торгів - учасник 2 . Сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця, - 245 883, 75 гривен.

Проаналізувавши текст акту уцінки арештованого майна, складеного державним виконавцем 25 вересня 2019 року, вбачається те, що у ньому не зазначена ціна, за якою тепер повинно бути реалізовано майно, проте ДП «СЕТАМ» проводить електронні торги (повторно) 16 вересня 2019 року, самостійно зазначаючи стартову ціну та ціну продажу - 258 825.00 гривень, тобто станом на 16 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистовою Г.О. ще не була проведена уцінка арештованого майна квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 .

При цьому протокол про проведення електронних торгів: № 431809 від 16 вересня 2019 року не підписаний організатором торгів та відсутня печатка організатора - ДП «СЕТАМ».

Також ОСОБА_1 не було повідомлено ані про проведення електронних торгів, ані про стартову ціну, чим грубо порушено його права при проведенні електронних торгів.

30 вересня 2019 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Чистовою Г.О. було складено акт про проведення електронних торгів , на підставі якого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Саховою М.А. було видане свідоцтво від 02 жовтня 2019 року, в якому нотаріус посвідчує , що належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_4 , стала належати ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право застосовувати такі заходи примусового виконання рішень, як звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, інший дохід боржника; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з пунктом 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Проте наявне у матеріалах виконавчого провадження № 56060953 подання про примусове проникнення до квартири ОСОБА_1 , датоване 20 квітня 2018 року фактично до Жовтневого районного суду м. Маріуполя не подавалося і рішень за цим поданням не приймалося, що підтверджується відповіддю голови Жовтневого районного суду м. Маріуполя (т. 1 а. с. 213). Отже, такий взагалі захід не був реалізований.

Відповідно до вимог пункту 14 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження у разі, якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

У той же час матеріали виконавчого провадження № 56060953 не містять відомостей про звернення державного виконавця до суду щодо застосування до боржника приводу.

Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Проте, не виконавши вичерпних заходів, які є найменш обтяжливими, державний виконавець вчинив дії, спрямовані на позбавлення боржника права власності на житло, у якому боржник фактично проживає.

Враховуючи викладене, з огляду на положення Закону України «Про виконавче провадження» суд дійшов висновку про визнання неправомірними дій державного виконавця у виконавчому провадженні № 56060953.

Щодо вимоги скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2019 року, слід зазначити наступне.

Сторони можуть реалізувати свої права і обов`язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників (ч. 1 ст. 16 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій.

Представником стягувача у даному виконавчому провадженні на підставі нотаріально посвідченого доручення виступала Долгер О.І. (т. 1 а. с. 32-34), яка також прийняла спадщину після ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 140).

Відповідно до свідоцтва про смерть стягувач ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1895 від 26 серпня 2019 року.

Частиною 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

На підставі п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

З урахуванням того, що відповідно до вимог ст. 248 Цивільного кодексу України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, довіреність на представництво ОСОБА_8 стягувача ОСОБА_2 припинена 26 серпня 2019 року, однак державний виконавець продовжував проводити виконавчі дії та у порушення вимог ст. 442 ЦПК України не прийняв рішення про зупинення виконавчих дій та не вжив заходів, спрямованих на заміну сторони виконавчого провадження, реалізував майно боржника, перевівши кошти за реалізовану квартиру на рахунок померлого стягувача.

З огляду на викладене, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2019 року також підлягає скасуванню.

Оскільки суд розглядає скаргу в межах виконавчого провадження № 56060953, доводи ОСОБА_8 щодо ухилення боржника від виконання рішення суду в межах іншого провадження № В 15/479 суд не оцінює. У той же час виконавчий лист № 2-981 від 10 травня 2007 року не містить відміток про стягнення аліментів у графі «Відмітки державного виконавця про виконання рішення або про повернення виконавчого листа стягувачу» (т. 1 а. с. 138 зворот), проте відповідь начальника Жовтневого ВДВС Сахова Є.В. від 28 вересня 2012 року свідчить про те, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягувалися певні кошти (т. 1 а. с. 162), скаржником і суду надано кілька квитанцій про здійснення переказів на користь ОСОБА_20 . Однак матеріали виконавчого провадження № 56060953 не містять відомостей про зарахування раніше стягнутих аліментних платежів до загальної суми заборгованості за аліментами.

Суд погоджується з доводами зацікавлених осіб про те, що ОСОБА_1 мав обов`язок виконувати рішення суду про стягнення аліментів, однак посадова особа, яка примусово здійснює виконання рішення суду під час вчинення виконавчих дій зобов`язана діяти у відповідності до ст. 19 Конституції України. В іншому випадку, про що фактично наголошує адвокат Рябошапка О.І. нівелюється поняття виконання рішення суду у відповідності до закону та призводить до порушення принципу верховенства права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Отже, обставини, які б вказували на те, що державний виконавець діяв у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», судом не встановлені.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що судом були встановлені численні порушення державними виконавцями Зімановим ОСОБА_22 . та ОСОБА_23 вимог Закону України «Про виконавче провадження», що не спростовано державним виконавцем та зацікавленими особами в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що скарга є обґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Питання, які передбачені ст. 452 ЦПК України судом не вирішуються, оскільки у справі відсутні судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 259, 260, 447, 450, 452 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя Головного територіального управління юстиції в Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_21 та ОСОБА_23 у рамках виконавчого провадження № 56060953.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_21 у рамках виконавчого провадження № 56060953 про відкриття виконавчого провадження від 27 березня 2018 року, відкритого на підставі виконавчого листа № 2-981/2007, виданого 30 травня 2007 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_21 у рамках виконавчого провадження № 56060953 про арешт майна боржника від 10 квітня 2018 року.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_21 у рамках виконавчого провадження № 56060953 про опис та арешт майна боржника від 04 грудня 2018 року.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_21 у рамках виконавчого провадження № 56060953 про опис та арешт майна боржника від 01 березня 2019 року.

Скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, правонаступником якого є Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Маріуполі Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_23 у рамках виконавчого провадження № 56060953 про закінчення виконавчого провадження від 02 жовтня 2019 року.

Повний текст ухвали виготовлено 28 травня 2020 року.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: https://court.gov.ua/sud0519.

Ухвала може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня отримання її копії через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області або безпосередньо до апеляційного суду Донецької області.

Суддя Є.С. Ікорська