Провадження № 2/337/326/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2020 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Журби Н.Ю.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла за період з 25.01.2018 по 25.05.219 року за судовим наказом, виданим Хортицьким районним судом м. Запоріжжя від 26.01.2018 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менш 50% розміру прожиткового мінімуму, але не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.01.2018 року судом був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 . На час видачі судового наказу шлюб між сторонами розірваний не був, вони продовжували разом проживати, він утримував дружину та дітей, стосунки між ними налагодились. У зв`язку із цим, ОСОБА_2 не пред`являла судовий наказ до виконання. 26.06.2018 року відповідач подала судовий наказ на виконання за місцем його роботи. Після цього, вони знову помирились 20.08.2018 року ОСОБА_2 подала за місцем роботи заяву про припинення стягнення аліментів та виключення заборгованості з 26.01.2018 року. В травні 2019 року він та ОСОБА_2 припинили шлюбні відносини, відповідач подала судовий наказ на виконання до відділу державної виконавчої служби. Державний виконавець склала розрахунок заборгованості, відповідно до якого він має заборгованість із сплати аліментів, починаючи з січня 2018 року. Вважає, що за період з 26.01.2018 по 25.05.2019 року він має бути звільненим від заборгованості за аліментами, оскільки проживав разом із ОСОБА_2 , вів з нею спільне господарство, утримував дітей.

Також ОСОБА_1 в позовній заяві обґрунтовує свою незгоду із розміром заборгованості по аліментам, вказує вірний на його думку розрахунок, проте позовних вимог про визначення розміру заборгованості в порядку ч.3 ст.195 СК України не заявив.

18.12.2019 року суддя відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання (а.с. 29).

22.01.2020 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень вказала, що після отримання судового наказу за порадою ОСОБА_1 подала судовий наказ на виконання за місцем роботи позивача. В серпні 2018 року ОСОБА_1 вмовив її відкликати судовий наказ з його роботи та пообіцяв, що буде платити аліменти добровільно. Вона відкликала судовий наказ, після чого позивач припинив платити на її користь аліменти. У них погіршились відносини, що стало причиною розірвання шлюбу в липні 2019 року. Оскільки вона не отримувала аліменти від ОСОБА_1 , то подала судовий наказ до Соборного ВДВС м. Дніпра. Вважає, що позивач на навів обставин, які дають підстави звільнити його від заборгованості по аліментам в порядку статті 197 СК України (а.с. 34-37).

29.01.2020 року суд відклав підготовче засідання за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з її хворобою (а.с. 39-40).

02.03.2020 року суд відклав підготовче засідання за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з її хворобою (а.с. 43-44).

02.03.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду копії платіжних документі, які підтверджують його витрати на комунальні послуги, придбання продуктів харчування, одягу, що свідчить на його витрати в інтересах сім`ї (а.с. 46-91).

10.03.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що ОСОБА_2 не пред`являла виконавчий лист до примусового виконання у зв`язку із тим, що її влаштовувало матеріальне забезпечення ним дітей (а.с. 96-97).

12.03.2020 року ОСОБА_2 подала до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому вказує, що надані позивачем докази витрат на сплату комунальних послуг не є доказом сплати аліментів на утримання дітей (а.с. 100-101).

15.04.2020 року, 19.05.2020 року, 20.07.2020 року суд відкладав підготовче засідання за клопотанням відповідача ОСОБА_2 у зв`язку із введенням в Україні карантину, оскільки відповідач просила надати їй можливість надавати пояснення в суді особисто (а.с. 103, 108, 114).

18.08.2020 року позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив суд закрити підготовче провадження, проводити судове засідання за його відсутності. Відповідач ОСОБА_2 повідомлялась про час та місце розгляду справи, але до суду не з`явилась, заяв про відкладення судового засідання від неї до суду не надходило.

18.08.2020 року суд закрив підготовче провадження по справі та призначив справу до розгляду (а.с. 121).

21.09.2020 року ОСОБА_2 подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із її хворобою. ОСОБА_1 просив суд розглядати справу за відсутності відповідача. Суд вирішив розглядати справу за відсутності ОСОБА_2 на підставі наявних у справі доказів з урахуванням того, що вона була повідомлена про час та місце судового засідання, подала до суду відзив на позов, заперечення на відповідь на відзив, в яких виклала свою позицію щодо заявлених вимог. Справа розглядається судом тривалий час, судові засідання багаторазово відкладались за клопотанням ОСОБА_2 , яка повідомляла суд, що не може з`явитись в судове засідання, при цьому всі клопотання про відкладення розгляду справи були подані нею через канцелярію суду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 просив його позовні вимоги задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та інших процесуальних заявах.

Представник третьої особи Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) до суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін по справі, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частину третю статті 197 СК України, яка передбачала право суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти, виключено Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 2 червня 2016 року.

Згідно ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбу з 24.10.2012 року, який розірвано на підставі рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04.07.2019 року (а.с. 21)

26.01.2018 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, але не більше десяти прожиткових мінімумів, встановленого для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 25.01.2018 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 23).

25.06.2018 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про перерахування аліментів на її користь за місцем роботи позивача в Університеті митної справи та фінансів, розташованому в м. Дніпрі, до якої додала оригінал судового наказу про стягнення аліментів (а.с. 14).

20.08.2018 року ОСОБА_2 звернулась до ректора Університету митної справи та фінансів із заявою про припинення стягнення аліментів, включаючи заборгованість з 26.01.2018 року (а.с. 15).

28.05.2019 року ОСОБА_2 отримала оригінал судового наказу про стягнення аліментів за місцем роботи ОСОБА_1 та подала його на примусове виконання до Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с. 13, 23).

21.06.2019 року державний виконавець Чуприна В.О. відкрила виконавче провадження з виконання судового наказу та склала розрахунок заборгованості по аліментам, відповідно якого з період з січня 2018 по грудень 2019 року ОСОБА_1 має заборгованість із сплати аліментів в сумі 21742,11 грн. (а.с. 24).

Норма частини другої статті 197 СК України не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

В якості обставини, яка звільняє позивача від сплати заборгованості по аліментам, ОСОБА_1 вказав спільне проживання його та ОСОБА_2 у період 26.01.2018 по 25.05.2019 року, сплату ним платежів за комунальні послуги, оренди квартири, придбання одягу, продуктів харчування, тривале неподання судового наказу для виконання.

Суд звертає на увагу на те, що умовою звільнення від заборгованості за аліментами є виникнення такої заборгованості у платника через хворобу або певні обставини. Натомість однією з обставин, яка на думку позивача звільняє його від сплати заборгованості, ОСОБА_1 вважає саме часткову сплату ним аліментів. Тобто позивач заперечує, що заборгованість існує, оскільки аліменти він частково сплачував, але просить від цієї самої заборгованості його звільнити. Оскільки звільнення від заборгованості передбачає її наявність, суд не приймає доводи ОСОБА_1 в частині звільнення його від заборгованості у зв`язку із її частковою сплатою.

Суд вважає за потрібне роз`яснити позивачу, що у разі наявності у нього доказів часткової сплати аліментів, він може надати такі документи державному виконавцю, який згідно ч.3 ст.195 СК України обчислює розмір заборгованості за аліментами, а у разі виникнення спору щодо її розміру, звернутись до суду із позовом про визначення розміру заборгованості по аліментам. Позивач обґрунтував у позові свою незгоду із складеним державним виконавцем розрахунком заборгованості, але відповідних позовних вимог не заявив.

Так само, суд не приймає до уваги посилання ОСОБА_1 на те, що він та ОСОБА_2 вели спільне господарство до пред`явлення судового наказу до примусового виконання. Аліментами є зобов`язання утримувати того з батьків, разом з яким проживає дитина. Спільне проживання та ведення господарства не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами, оскільки судом визначено, що ОСОБА_2 має право саме на отримання аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 .

На підставі статті 181 СК України способи виконання обов`язку утримувати дитину можуть визначатись за домовленістю між батьками дитини або за рішенням суду одержувач аліментів може сам обирати спосіб отримання аліментів. ОСОБА_2 скористалась своїм правом, передбаченим законом, звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, тому, починаючи з 26.01.2018 року має право отримувати від ОСОБА_1 аліменти у частці від доходу позивача. ОСОБА_2 не давала згоду на отримання аліментів у вигляді сплати платежів за оренду квартири, комунальні послуги.

Той факт, що ОСОБА_2 пред`явила судовий наказ до примусового виконання більше ніж через рік після його видачі не є обставиною, яка звільняє від сплати заборгованості за аліментами, оскільки виконавчий документ про стягнення періодичних платежів (у тому числі у справах про стягнення аліментів) може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

ОСОБА_1 знав про свій обов`язок сплачувати аліменти з січня 2018 року, мав можливість сплачувати їх добровільно.

Таким чином, не є обставинами, що маю істотне значення та звільняють від сплати заборгованості по аліментам, ведення спільного господарства після видачі судового наказу до пред`явлення його до виконання та часткова сплата аліментів під час перебування виконавчого документа за місцем роботи платника аліментів.

У зв`язку із цим, позову ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 223, 263-265, 430 ЦПК України, ст. ст. 75, 80, 84, 85, 191 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 30.09.2020 року.

Суддя: А.М. Котляр