ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року

м.Суми

Справа №589/2859/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/964/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Цуканов Валерій Валерійович,

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2020 року в складі судді Курбанової А.Р., ухваленого в м. Шостка,

в с т а н о в и в:

24 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості відчуженого автомобіля та припинення права власності позивача на частку автомобіля.

Свої вимоги мотивує тим, що під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 за спільні кошти подружжя був придбаний автомобіль ВАЗ НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 . Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 02 липня 2013 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля. З метою реєстрації права власності на свою частину автомобіля позивач звернувся до Шосткинського центру ДАІ, де дізнався, що вказаний автомобіль був перереєстрований на іншу особу. Так, на підставі виданої ОСОБА_1 25 грудня 2012 року довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Спановським М.П., ОСОБА_3 , діючи від імені відповідачки, 11 березня 2014 року здійснив відчуження вказаного автомобіля ОСОБА_4 за 28 000 грн 28 коп. і 20 березня 2014 року спірний автомобіль був зареєстрований за вказаною особою.

Посилаючись на приписи ст. 358 ЦК України, остаточно уточнивши позовні вимоги (а.с. 149, т. 1), позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти у сумі 14 000 грн 28 коп. як компенсацію 1/2 частки автомобіля ВАЗ -21103, 2002 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , з одночасним припиненням його права власності на вказану частку автомобіля.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_2 в розмірі 14000 грн 14 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 551 грн 20 коп.

Вказане рішення суду відповідачка через свого представника адвоката Цуканова В.В. оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Цуканов В.В., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та невірне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що за згоди позивача під час шлюбу у 2009 році спірний автомобіль був проданий ОСОБА_5 за генеральним дорученням і про вказані обставини було добре відомо позивачу.

ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції не було застосовано норми ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України.

Крім того, відповідачка в апеляційній скарзі стверджує, що строк позовної давності необхідно обраховувати саме з 2009 року (момент видачі генеральної довіреності на ім`я ОСОБА_5 та передачі автомобіля у його володіння, користування та розпорядження). Тобто, з 2009 року ОСОБА_2 міг довідатися про порушення свого права та безперешкодно звернутись за стягненням частини вартості спірного автомобіля. А тому вважає, що суд першої інстанції на підставі ч. 4 ст. 267 ЦПК України повинен був відмовити позивачу в позові за пропуском строків позовної давності.

Від позивача в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони по справі з 12 жовтня 2002 року по 09 лютого 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області у справі №1819/133/12 від 02 липня 2013 року, яке набрало законної сили 02 липня 2013 року, за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_2 . Зі змісту рішення вбачається, що вказаний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_1 (а.с. 4-7, т. 1).

Відповідно до довіреності від 25 грудня 2012 року ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на право користування та розпорядження спірним транспортним засобом, в тому числі на його відчуження з правом отримання грошових коштів. Вказана довіреність 25 грудня 2012 року посвідчена приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Спановським М.П. (а.с. 33-34, т. 1).

11 березня 2014 року, діючи на підставі зазначеної вище довіреності, ОСОБА_3 продав спірний автомобіль ОСОБА_4 за 28000 грн 28 коп., що підтверджується відповідною довідкою-рахунком (а.с.10, т. 1), а з 20 березня 2014 року автомобіль зареєстрований вже за новим власником - ОСОБА_4 (а.с. 11, т. 1).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми у справі № 591/7699/15 від 16 травня 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 позивачу відмовлено у витребуванні спірного автомобіля із володіння ОСОБА_4 . При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4 правомірно набув право власності на вказаний автомобіль на підставі вчиненого 11 березня 2014 року ОСОБА_3 від імені ОСОБА_1 правочину за 28000 грн 28 коп.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду за ОСОБА_2 визнано право власності на 1/2 частку спірного автомобіля, а представником другого співвласника ОСОБА_1 вказаний автомобіль у 2014 році був проданий третім особам, тому позивачу, як співвласнику належить компенсувати вартість відчужуваного майна пропорційно його частці у власності, проте, вважав, що підстави для припинення права власності позивача на 1/2 частку автомобіля відсутні, пославшись на те, що вказаний транспортний засіб вибув з його власності ще 11 березня 2014 року внаслідок відчуження ОСОБА_4 . Щодо строків позовної давності, то місцевий суд виходив з того, що відчуження спірного автомобіля відбулося у 2014 році, а відтак, звернувшись з даним позовом до суду у червні 2016 року, позивач діяв в межах трирічного строку загальної позовної давності, тому відсутні підстави для відмови у стягненні компенсації через пропуск строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх, правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, ураховуючи, що рішенням апеляційного суду Сумської області у справі № 1819/133/12 від 02 липня 2013 року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ 21103, н.з. НОМЕР_2 , відтак, з цього часу режим спільної сумісної власності подружжя на спірний автомобіль не розповсюджується, тому помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при розгляду справи не були застосовані норми ч. 2 ст. 369 ЦК України та ч. 2 ст. 65 СК України, оскільки в даному випадку підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, що регулюють режим спільної часткової власності на майно.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В даній справі, рішення в якій переглядається, позивач ставить питання про стягнення з відповідачки коштів у сумі 14 000 грн 28 коп. як компенсацію належної йому 1/2 частки спірного автомобіля.

Враховуючи, що представник відповідачки ОСОБА_3 , діючи на підставі довіреності, від імені ОСОБА_1 здійснив відчуження спірного автомобіля ОСОБА_4 11 березня 2014 року за 28 000 грн 28 коп., тобто вже після ухвалення судом рішення від 02 липня 2013 року про визнання за позивачем права власності на 1/2 частку спірного автомобіля, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для компенсації позивачу, як співвласнику вартості відчуженого майна пропорційно його частці у власності.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Ст. 256 ЦК України передбачає, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦПК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові (ч. 2 та 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Виходячи з матеріалів справи, 13 липня 2018 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Цуканов В.В., подала суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності, оскільки, на думку відповідачки, позивач ОСОБА_2 про порушення свого права дізнався ще у 2009 році, тобто з часу видачі генеральної довіреності на ім`я ОСОБА_7 та передачі автомобіля у його володіння, користування та розпорядження. Відтак, на думку відповідачки, позивач пропустив трирічний строк загальної позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Колегія суддів з приводу даних тверджень відповідачки зауважує, що відчуження спірного автомобіля відбулося 11 березня 2014 року, а тому саме з цього часу розпочався перебіг позовної давності за вимогами про стягнення на користь позивача грошової компенсації вартості його частки спірного автомобіля. В свою чергу, позивач звернувся до суду з даним позовом 24 червня 2016 року, тобто в межах трирічного строку загальної позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови у позові за пропуском строку позовної давності.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 381 ч.ч.1, 3; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Цуканов Валерій Валерійович, залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: С.Г. Хвостик

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов