Справа № 214/1141/20
2/214/1567/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 травня 2020 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

секретар судового засідання Єременко К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

Представники сторін:

від відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 18 лютого 2020 року, в якому просила суд стягнути з ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на її користь матеріальні збитки в сумі 147 178 грн. 20 коп. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., спричинені їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ТОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД»; стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1971 грн. 78 коп.

Пред`явлені вимоги позивач мотивувала тим, що 22 серпня 2019 року приблизно о 18.40 год. вона, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі в районі б-ру Вечірнього в м. Кривому Розі потрапила в дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з тим, що колесо автомобіля, яким вона керувала, потрапило у відкритий люк дощоприймального колодязя. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, залишеною без змін за результатами апеляційного перегляду, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, визнано ОСОБА_5 як посадову особу ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», відповідальну за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів, оскільки він не вжив в межах своєї компетенції заходів по накриттю колодязя, розташованого на проїзній частині б-ру Вечірнього в м. Кривому Розі в районі е/о №113/87, решіткою та не огородив небезпечну ділянку дороги відповідними технічними засобами організації дорожнього руху, що призвело до виникнення ДТП за участю автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 . Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 31 жовтня 2019 року, розмір матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , складає 139 137 грн. 60 коп. На оплату за проведення автотоварознавчого дослідження позивач витратила 4000 грн., здійснення евакуації автомобіля з місця ДТП на стоянку - 1500 грн. за послуги евакуатора та 2270 грн. вартість послуг автостоянки. Спричинені майнові збитки в позасудовому порядку відповідачем не відшкодовано. Зауважує, що вона не є власником автомобіля, однак позов пред`являє як особа, яка управляла транспортним засобом на законній правовій підставі згідно з п.п.2.1, 2.2 ПДР України, маючи технічний паспорт на транспортний засіб та посвідчення водія відповідної категорії, а відтак має право на відшкодування завданої їй шкоди, на чому також акцентується увага Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі 6-183цс14 та інших численних постановах Верховного Суду. Крім того, внаслідок ДТП та спричинення їй майнових збитків позивач зазнала психоемоційного стресу, була позбавлена можливості користуватись автомобілем, у неї виник страх керування транспортним засобом. Обставини пригоди вплинули на стан її здоров`я, життєвий графік, змусили змінити звичний для неї уклад життя, викликали ряд проблем матеріального та психічного характеру. З урахуванням обсягу та глибини моральних страждань, розмір спричиненої моральної шкоди вона оцінила в 50 000 грн.

Ухвалою суду від 24 лютого 2020 року (а.с.70), позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» - директор Мілюков В.М. подав відзив на позовну заяву (а.с.88-93), вважаючи вимоги ОСОБА_1 безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дійсно постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, залишеною без змін за результатами апеляційного перегляду, винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, визнано ОСОБА_5 як посадову особу ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», відповідальну за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів. Посилаючись на приписи ст.ст.1187, 1188, 1192 ЦК України представник зазначає, що факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та / або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Так, у своїх вимогах про відшкодування матеріальної шкоди позивач заявляє про стягнення з відповідача ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» збитку, спричиненого внаслідок пошкодження автомобіля 139 137 грн. 60 коп., вартість проведення автотехнічного дослідження 4000 грн., оплату послуг евакуатора 1500 грн., оплату автостоянки 2270 грн., оплату виклику представника ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» для участі в проведенні дослідження 270 грн. 60 коп. Щодо наданої позивачем специфікації замовлення № НОМЕР_2 про оплату вартості виклику представника ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» для участі в проведенні дослідження в сумі 270 грн. 60 коп., документів в підтвердження витрат на оплату автотоварознавчого дослідження, автостоянки та послуг евакуатора, то вказані документи не є розрахунковими документами, а відтак ніяким чином не можуть вважатись доказами понесення позивачем таких витрат. Щодо заявленого розміру збитків, завданих внаслідок пошкодження автомобіля марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , в сумі 139 137 грн. 60 коп., то представник відповідача вказує, що розмір збитків, встановлений експертизою, не може відповідати реальній вартості втраченого майна на момент розгляду справи, адже законом не передбачено обов`язок визначати розмір відшкодування шкоди тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку збитків. Такий звіт фактично є лише попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Заявлений позивачем розмір моральної шкоди в 50 000 грн. представник відповідача вважає таким, що не відповідає вимогам розумності, справедливості та виваженості. Вказує, що в матеріалах справи відсутній висновок МСЕК або судово-психологічної експертизи, які б свідчили про дійсність спричинення позивачеві моральних страждань моральної шкоди. Жодних доказів, які б свідчили про моральні страждання, позивачем не надано, як і не вказано, в чому саме проявлялись її моральні страждання, яка їх глибина та тривалість, як це відобразилось на її повсякденному житті.

17 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала відповідь на відзив із обґрунтуванням своїх заперечень проти доводів, наведених представником відповідача (а.с.118-128).

Присутня в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Додатково пояснила, що на адресу ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» вона направляла повідомлення про направлення представника підприємства для участі в проведенні автотехнічного дослідження, які ігнорувались. Відтак заперечення відповідача проти заявленого нею розміру матеріальних збитків внаслідок пошкодження автомобіля розцінює як намір уникнути відповідальності. На її переконання, обсяг наявних у справі доказів, поза розумним сумнівом доводить обґрунтованість заявлених нею вимог та свідчить про обсяг спричиненої їй моральної шкоди. Станом на момент розгляду справи транспортний засіб не відремонтовано, він перебуває на автостоянці, оплату за яку позивач продовжує вносити. Зауважила, що автомобіль ремонту не підлягає, оскільки ринкова вартість автомобіля менша за вартість відновлювального ремонту. З 22 серпня 2019 року моменту ДТП, транспортним засобом вона не користується.

Представник відповідача Яводчак О.В. заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві. У черговий раз акцентував увагу на відсутності розрахункових документів, які б підтверджували понесені позивачем витрати. Надане позивачем експертне дослідження вважав виключно засобом доказування, а не встановленим фактом, яке не породжує для позивача безсумнівне право на стягнення матеріальних збитків. Вимоги про відшкодування моральної шкоди представник вважав взагалі недоведеними.

Заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 14 травня 2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши вимоги позовної заяви, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вислухавши позицію сторін та їх представників, враховуючи доводи, викладені у відзиві на позов, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Судом встановлено, що 22 серпня 2019 року приблизно о 18.40 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , по автодорозі в районі б-ру Вечірнього в районі е/о №113/87 в м. Кривому Розі потрапила в дорожньо-транспортну пригоду у зв`язку з тим, що колесо автомобіля, яким вона керувала, потрапило у відкритий люк дощоприймального колодязя.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 листопада 2019 року, яка набрала законної сили 10 грудня 2019 року (а.с.14-15), винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.140 КУпАП, визнано ОСОБА_5 як начальника дільниці зливної каналізації ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» - посадову особу, відповідальну за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів, оскільки він не вжив в межах своєї компетенції заходів по накриттю колодязя, розташованого на проїзній частині б-ру Вечірнього в м. Кривому Розі в районі е/о №113/87, решіткою та не огородив небезпечну ділянку дороги відповідними технічними засобами організації дорожнього руху, що призвело до виникнення ДТП за участю автомобіля, яким керувала ОСОБА_1 .

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення також було встановлено, що ОСОБА_1 керувала автомобілем марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , з дотриманням ПДР України, а тому вправі була розраховувати на належний стан дорожнього покриття та не могла передбачити, що на дорозі буде перешкода у виді ненакритого решіткою дощоприймального колодязю (небезпечна ділянка відповідними технічними засобами організації дорожнього руху огородженою не була) та не мала можливості уникнути наїзду на зазначену перешкоду, оскільки її не бачила. Між її діями та наслідками відсутній причинний зв`язок.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року постанову суду першої інстанції залишено без змін (а.с.16-18).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом апеляційної інстанції підтверджено висновки суду першої інстанції стосовно того, що саме ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» несе відповідальність за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів, у тому числі на б-рі Вечірньому в м. Кривому Розі у відповідності до укладеного між Департаментом розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради як замовником та ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» як виконавцем договору №521-Т від 15 липня 2019 року.

Окрім того, у ч.1 ст.24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який чинним від 01 січня 1998 року (ДСТУ 3587-97). Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Відповідно до п.3.1.7 ДСТУ3587-97 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану. люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см.

Згідно з п.5.2.7 ДСТУ Б.В.2.5-26:2005 (ГОСТ 3634-99) кришки люків, ремонтні вставки і решітки дощоприймачів повинні щільно прилягати до відповідних опорних поверхонь їх корпусів. Допуск площинності їх опірних поверхонь не повинен перевищувати 2 мм.

Відповідно до п.1.5 ПДР України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.

Обставини, встановлені судом та в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, в їх сукупності свідчать про те, що у цивільно-правовому спорі про відшкодування збитків, спричинених внаслідок ДТП ОСОБА_1 , саме ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» є належним відповідачем, яке будучи уповноваженою особою несе відповідальність за створення безпечних умов руху в м. Кривому Розі на дорогах з дощоприймальними колодязями.

Відтак факт завдання шкоди позивачеві ОСОБА_1 як потерпілій в ДТП з вини ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», є преюдиціальним та доказуванню не підлягає, оскільки його істину вже встановлено у судовому рішенні і немає необхідності встановлювати його знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу.

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Згідно з п.4 ч.1 ст.16 Закону України від 30 червня 1993 року «Про дорожній рух», водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Зі змісту п.13 постанови Пленуму ВССУ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» слідує, що відповідно до ст.ст.386, 395, 396 ЦК України, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 ПДР України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Судом встановлено, що на момент ДТП 22 серпня 2019 року ОСОБА_1 експлуатувала автомобіль марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , на законних підставах, маючи при собі свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 29 липня 2015 року (дійсний власник ОСОБА_6 , а.с.13), та посвідчення водія категорії В (а.с.12), що відповідає вимогам п.2.1, п.2.2 ПДР України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Оскільки на момент виникнення ДТП за участю ОСОБА_1 позивача по справі, ОСОБА_5 займав посаду начальника дільниці зливної каналізації ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД», тобто був посадовою особою, відповідальною за експлуатаційний стан та утримання дощоприймальних колодязів в м. Кривому Розі, вина якого в порушенні норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, що знаходиться у причинному зв`язку з виникненням ДТП та спричиненням позивачу матеріальної шкоди, встановлена судовим рішення у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст.140 КУпАП, тому з огляду на положення ст.1172 ЦК України, саме ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» повинне нести цивільно-правову відповідальність з відшкодування шкоди перед позивачем.

Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно p ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що з метою встановлення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування пред`явлених вимог ОСОБА_1 зверталася до кваліфікованого суб`єкта оціночної діяльності судового експерта Чивчиша ОСОБА_7 (а.с.51-54).

За змістом п.1 ч.2 ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Аналогічна позиція з цього приводу висловлена Верховним Судом у постанові від 10 березня 2020 року у справі №761/2941/17.

Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні ДТП повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.

Таким чином, в силу закону саме на потерпілого покладено обов`язок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків.

Так, 02 жовтня 2019 року судовим експертом суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 складено протокол огляду транспортного засобу марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , з фототаблицею (а.с.39-46), в якому зафіксовано характер та обсяг виявлених механічних пошкоджень. Під час проведення огляду транспортного засобу представник ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» не був присутнім, хоча завчасно повідомлявся (а.с.55), у тому числі позивачем засобами поштового зв`язку (а.с.56-57).

Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження №Д30/10/19 від 31 жовтня 2019 року (а.с.19-29), складеного за заявою ОСОБА_6 суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_8 , розмір матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору володільцю пошкодженого транспортного засобу марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , складає 139 137 грн. 60 коп.

Наданий позивачем звіт суб`єктна оціночної діяльності суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення пред`явлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України.

При цьому, співставленням обсягу та характеру механічних пошкоджень відповідно до протоколу огляду з механічними пошкодженнями, зафіксованими на фотознімках, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявленого розміру збитків, адже визначений він у повній відповідності з обсягом фактично виявлених ушкоджень. Матеріали справи також містять ремонтну калькуляцію (а.с.30-35), на спростування якої відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позаяк, висловлюючи незгоду з розміром заявлених збитків, представник відповідача не надав жодних належних та допустимих доказів в спростування доказів, наданих позивачем, питання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не ставив, відповідних клопотань від відповідача не надходило, в той час як розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди з вини відповідача, а також беззаперечне право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в цій частині із стягненням з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 142 907 грн. 60 коп., яка включає: 139 137 грн. 60 коп. матеріальні збитки, завдані в результаті пошкодження транспортного засобу; 2270 грн. 00 коп. вартість послуг з автостоянки (а.с.60-62); 1500 грн. 00 коп. витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу (а.с.63-65), які в розумінні ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також є майновою шкодою, заподіяною в результаті ДТП потерпілому.

Посилання представника відповідача на неналежність доказів документів, наданих позивачем в підтвердження матеріальних збитків, суд вважає неприйнятними, оскільки вони не спростовують належність, допустимість та достовірність таких доказів та дійсність понесення позивачем заявлених нею збитків.

При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 січня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з урахуванням п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

В обґрунтування завдання моральної шкоди позивач зазначила, що така шкода полягає у сильних душевних переживаннях, пов`язаних із знищенням автомобілю, неможливістю його використання, у зв`язку з чим позивач змушена докладати значних додаткових зусиль для організації свого звичного укладу життя, її психічний та емоційний стан пригнічено, з`явився страх пересування за допомогою транспорту, що негативним чином відобразилось на всіх сферах життя позивача.

Окрім того, як вбачається з довідки КЗ «Криворізька міська лікарня №2» ДОР від 22 серпня 2019 року (а.с.66), ОСОБА_1 зверталась до приймального відділення вказаного медичного закладу з приводу отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, поганого самопочуття, слабкості, запаморочення, головної болі. За результатами первинного огляду встановлено діагноз: ЗМЧТ, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови, садна кінцівок. Від госпіталізації ОСОБА_1 відмовилась, їй було призначено амбулаторне лікування у лікаря-невропатолога.

За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, фактичних обставин ДТП, вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., відмовивши в іншій частині позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать, витрати пов`язані із залученням спеціалістів, проведенням експертиз, вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1971 грн. 78 коп. (а.с.1). Крім того, позивачем заявлено вимогу про відшкодування витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 4 000 грн. 00 коп. (а.с.58), виклик представника відповідача для проведення такого дослідження в сумі 270 грн. 60 коп. (а.с.56, 57), які помилково віднесено до матеріальних збитків.

Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.

Отже, з відповідача ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати за проведення оцінки матеріальної шкоди у розмірі 4000 грн., оплата за виклик представника відповідача для проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 270 грн. 60 коп., а також 1479 грн. 07 коп. судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог майнового характеру.

Окрім того, суд звертає увагу позивача, що при зверненні до суду позивачем невірно визначено ціну позову внаслідок помилково віднесення до майнових збитків витрат за проведення експертного автотоварознавчого дослідження та за виклик представника ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» для проведення такого дослідження, в результаті чого надміру сплачено судовий збір в сумі 42 грн. 71 коп. (з розрахунку: (197 178,20 грн. (визначена позивачем ціна позову) 192 907 грн. 60 коп. (вірна ціна позову)) *1% / 100% = 42,71 грн.), що відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір» перебачає право позивача звернутися до суду з відповідним клопотанням про їх повернення.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, п.п.9,15 Перехідних положень, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на користь ОСОБА_1 142 907 (сто сорок дві тисячі дев`ятсот сім) грн. 60 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД» на користь ОСОБА_1 витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., вартість повідомлення про виклик представника ТзОВ «ВЕСТАШЛЯХБУД» для проведення експертного автотоварознавчого дослідження 270 (двісті сімдесят) грн. 60 коп. та 1479 (одна тисяча чотириста сімдесят дев`ять) грн. 07 коп. в рахунок часткового відшкодування витрат по сплаті судового збору, а загалом 5749 грн. 67 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки на апеляційне оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відомості про сторін:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕСТАШЛЯХБУД», , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Урожайна 1.

Повне судове рішення складено 19 травня 2020 року.

Суддя О.І. Євтушенко