ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 686/962/20
Провадження № 22-ц/4820/824/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу №686/962/20 за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 10 лютого 2020 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У січні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що з жовтня 2016 року, він, як суддя у відставці отримував у Хмельницькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України у Хмельницькій області довічне грошове утримання судді. Орган Пенсійного фонду України як податковий агент з жовтня 2016 року по лютий 2018 року включно щомісячно утримував з нарахованого йому довічного грошового утримання судді податок на загальну суму 39029,41 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 серпня 2018 року, з Державного бюджету України на його користь стягнуто незаконно утриманий податок у сумі 39029,41 грн.

У встановленому законом порядку звернувся до Державної казначейської служби із заявою про виконання судового рішення. Однак, листом №35-13/2067-16122 від 02 жовтня 2018 року Державна казначейська служба України відмовила у виконанні судового рішення з підстав не визначення на законодавчому рівні джерела та порядку відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

У зв`язку з невиконанням судового рішення має право на стягнення 3% річних у сумі 975,73 грн, інфляційних втрат у сумі 400,83 грн, всього 1376,56 грн за період з березня по грудень 2019 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 400,83 грн і 3% річних - 975,73 грн, всього 1376,56 грн.

Державна казначейська служба України, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права. В рішенні суду не зазначена норма матеріального права, яка була порушена Казначейством. Суд не врахував те, що оригінал виконавчого листа, виданого 11 вересня 2018 року в справі №686/6137/18, не був скріплений печаткою установи, що його видала. Казначейство листом від 25 січня 2019 року №5-11-11/1713 повернуло виконавчий документ як такий, що не відповідає вимогам закону. Після усунення недоліків повторно виконавчий лист надійшов до Казначейства 27 серпня 2019 року. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не передбачені видатки на відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади в сфері нормотворчої діяльності. Державна казначейська служба періодично зверталася до Міністерства фінансів України з листами про вжиття заходів забезпечення виконання рішень суду.

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не подавав.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 15 травня 2018 року в справі №686/6137/18 задоволено позов ОСОБА_1 до Держави України в особі управління Державної казначейської служби України у м. Хмельницькому Хмельницької області про стягнення шкоди. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 39029,41 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Вказане рішення набрало законної сили 16 серпня 2018 року.

11 вересня 2018 року Хмельницьким міськрайонним судом був виданий виконавчий лист.

19 вересня 2018 року позивач надіслав до Державної казначейської служби України виконавчий лист і заяву про перерахування присуджених коштів на його картковий рахунок.

Листом від 02 жовтня 2018 року №5-13/8067-16122 відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті коштів, оскільки на законодавчому рівні не визначено порядок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня 2019 року, яке набрало законної сили 04 грудня 2019 року, в справі №686/2579/19 частково задоволено позов ОСОБА_1 і стягнуто на його користь з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України інфляційні втрати в сумі 2151,78 грн і 3% річних у сумі 2629,78 грн за період з 02 жовтня 2018 року по лютий 2019 року.

Наведені обставини встановлені судовими рішеннями в справах №686/6137/18 і №686/2579/19.

При задоволенні позову суд виходив з того, що за прострочення виконання грошового зобов`язання, боржник має нести відповідальність, передбачену законом.

Такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у зазначеній статті, яка розміщена у розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулюють, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора , який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Отже, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішення Хмельницького міськрайонного суду від 15 травня 2018 року в справі №686/6137/18, яким стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 39029,41 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати спричиненої шкоди в розмірі 39029,41 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивача виникло право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

З урахуванням того, що розмір інфляційних втрат і трьох процентів річних за період з березня по грудень 2019 року фактично є більшим, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог.

Спір щодо відповідальності за порушення грошового зобов`язання, підтвердженого чинним судовим рішенням, навіть якщо учасником цього зобов`язання є суб`єкт владних повноважень, розглядається залежно від суб`єктного складу в порядку цивільного чи господарського судочинства.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2018 року в справі №758/1303/15-ц, який апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про повернення виконавчого листа стягувачеві правильний висновок суду не спростовують, оскільки судовим рішенням у справі №86/2579/19 встановлено, що листом від 02 жовтня 2018 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у виплаті коштів за рішенням суду, оскільки на законодавчому рівні не визначено порядок відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 травня 2018 року, яке набрало законної сили, не виконано й на час ухвалення судового рішення в справі.

Не звільняє відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання відсутність коштів на відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади в сфері нормотворчої діяльності.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повне судове рішення складено 14 травня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта