Справа №2-275-07
4-с/705/28/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Білик О.В. розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Уманського міськрайонного суду з скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди. У скарзі ОСОБА_1 вказує, що на підставі виконавчого листа № 2-275-2007р. , що був виданий 29.05.2007 р. Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492825,66 грн., було відкрито виконавче провадження № 46242277 від 28.01.2015 року. ОСОБА_1 зазначає, що з 2007 року державним виконавцем було стягнуто всього 20 000грн. Також, у скарзі вказано, що державний виконавець ОСОБА_3 в 2007 році наклала арешт на майно ковбасного цеху в прибудовах помешкання боржника та відомості внесено до реєстру обмежень. Але, державні виконавці стверджують, що цеху немає і не було. Керівництво відділу та державний виконавець систематично умисно не виконують відповідне рішення суду та перешкоджають його виконанню. ОСОБА_1 посилається на те, що у 2012 році йому стало відомо, що на користь боржника ОСОБА_2 рішенням Господарського суду Черкаської області від 16.02.2011 року було стягнуто 135128,47грн. Про зазначене рішення суду ОСОБА_1 у 2012 році та 2015 році повідомляв начальника відділу Кольцову О.В. та державного виконавця Рибак Л.В. Одночасно, у скарзі вказано, що виконавчий комітет Уманської міської ради на підставі рішення господарського суду Черкаської області самостійно виплатив ОСОБА_2 135128,47грн. Державний виконавець умисно розпочала направляти запити стосовно вищевказаних обставин, а не наклала арешт на кошти, оскільки зазначені кошти потрібно було скерувати на повернення позики відповідно до рішення суду. ОСОБА_1 у скарзі зазначає, що вказані службові особи умисно не направляли запити-вимоги до банків про перевірку відкритих рахунків на ім`я боржника. Крім того, державним виконавцем не спрямовано подання до правоохоронних органів за умисне невиконання судового рішення боржником. ОСОБА_1 вказує, що бездіяльність державного виконавця призвела до заподіяння йому майнової та моральної шкоди.

ОСОБА_1 у скарзі просить:

«…визнати дії та бездіяльність Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. не законними;

стягнути з Уманського управління державної казначейської служби України м. Умань площа Соборності, 1 А ЄДРПУ 37960695 Черкаської області з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Державного казначейства України на користь ОСОБА_1 135 128,47 гри. збитків, завданих під час здійснення виконавчого провадження та відшкодування моральної шкоди в сумі 334 502 грн;

зобов`язати начальника Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Кольцову О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. підготувати необхідні документи для продажу частини будинку, що належить боржнику на праві часткової сумісної власності та земельної ділянки 0,17 га для обслуговування житлового будинку відповідно документів на право власності будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , направити в правоохоронні органи про приховування чи продаж арештованого майна ковбасного цеху ОСОБА_2 відповідно акту опису й арешту майна ОСОБА_3 та за умисне перешкоджання виконанню судового рішення відповідно ст.. 382 КК України;

звільнити мене від сплати судового збору відповідно Закону…».

16.04.2020 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди було залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків скарги не пізніше п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

28.04.2020 року на електронну адресу Уманського міськрайонного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків з додатками. Крім того, у заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 просив поновити строк звернення до суду зі скаргою як пропущений з поважних причин та у заяві ОСОБА_1 зазначив причини поважності пропуску відповідного строку.

Суддя, розглянувши клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень статті 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України передбачено, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Статтею 447 ЦПК України, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Крім того, ч.1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. При цьому, частиною 5 цієї ж статті передбачено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Вирішення питання про поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави: поважні причини пропуску цього строку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Разом з тим, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", відповідно до якого примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що сторони виконавчого провадження мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, заявляти клопотання, користуватися іншими правами, наданими законом.

Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про виконавче провадження" контроль за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснює начальник відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, та керівник вищестоящого органу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, при цьому державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження, можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виходячи з положень ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними скарами законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених ЦПК України, певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Додаткового суд враховує, що Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без розгляду з підстав, передбачених законом (пропуск строку звернення до суду) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Отже, строки для подання скарги є процесуальними та можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання.

Крім цього, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Відповідно до вказаних вище норм закону, суду слід з`ясовувати чи пропущено особою строк на подання скарги та у випадку якщо так, чи є підстави для поновлення такого строку. Вказане стосується в особливому порядку випадків, коли рішення, дії чи бездіяльність оспорюються через значні проміжки часу, що має місце і у даному випадку.

Суддею встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-275-2007р., що був виданий 29.05.2007 Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 492825,66 грн., було відкрито виконавче провадження № 46242277 від 28.01.2015. Як вказує у скарзі ОСОБА_1 відповідне виконавче провадження зупинялося, поверталося, закривалося та за скаргами та заявами ОСОБА_1 знову провадження поновлювалося. Тому на протязі цього часу (з 2012 року) він міг скористатися своїм правом та подати відповідну скаргу до суду на дії/бездіяльність державного виконавця.

Також, ОСОБА_1 зазначає, що у 2018 році він мав намір подати скаргу на дії начальника Уманського відділу ДВС Кольцову О.В., однак скаргу він не подав, оскільки йому потрібно було «…все перевірити та підготувати всі необхідні документи для скарги…». Одночасно, ОСОБА_1 вказує, що починаючи з 2012 року він надсилав листи до ВДВС про невиконання рішення суду та накладення арешту на грошові кошти боржника, що були виплачені Уманською міською радою на підставі рішення Господарського суду Черкаської області від 16.02.2011.

Тобто, можна зробити висновок, що всі дії державного виконавця та начальника відділу ДВС, які на думку заявника є неправомірними, тривають впродовж тривалого часу (з 2012 року).

Згідно п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» відповідно до статті 385 ЦПК скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Жодних доводів про будь-які перешкоди, наявність об`єктивних, непереборних обставин, що перешкоджали заявнику звернутися до суду, ним не наведено та відповідних належних та допустимих доказів заявником не було представлено. До суду заявник звернувс лише 14.04.2020 року, тобто з пропуском строку для звернення до суду, а зазначені заявником обставини суд не визнає поважними.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до статті 126 ЦПК України наслідками пропущення процесуальних строків є залишення скарги без розгляду.

Крім цього, позиція суду про залишення в даному випадку скарги без розгляду повністю відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 201/10398/16-ц, у якій суд встановив: «Тлумачення положень абзацу 1 частини першої статті 385, частини другої статті 72 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що якщо скаргу подано із пропущенням десятиденного строку, при відсутності підстав для поновлення цього строку, скарга залишається без розгляду.

Оскільки заявник пропустив строк звернення до суду, тому суд приходить висновку про залишення скарги ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди без розгляду.

У зв`язку з відмовою в поновленні строку на звернення до суду зі скаргою та залишенням скарги без розгляду, суд не аналізує доводи скарги та не оцінює докази, подані учасниками на підтримку своїх позицій у вказаному судовому процесі по суті.

Керуючись п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», ст.ст. 126, 260, 353, 447, 449 ЦПК України,суддя-

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 про захист цивільних прав та інтересів, визнання дій та бездіяльності Уманського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в особі начальника відділу Кольцової О.В. та головного державного виконавця Рибак Л.В. незаконними та відшкодування майнової та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали до Черкаського апеляційного суду.

Суддя О. В. Білик