Справа № 219/49/20
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2020 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медінцевої Н.М.

за участю секретаря Петрейко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Соледарської міської ради про визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , до Соледарської міської ради, місцезнаходження якої: 84545, Донецька область, м. Соледар, вул. Паркова, 3а, ідентифікаційний код юридичної особи 04052873, про визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що вони перебувають у фактичних шлюбних відносинах та проживають однією сім`єю як чоловік та дружина з 2007 року по теперішній час та безперервно спільно користуються та володіють квартирою за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас за відомостями позивачів спадщина, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , ніким не оформлена та відумерлої не визнана. Зареєстровані власники спірної квартири, окрім померлої ОСОБА_3 відсутні. Фактичне утримання, обслуговування, поточний ремонт спірної квартири та оплату комунальних послуг, що надаються до неї, здійснюють сумісно позивачі своїми спільними силами та коштами. Проте оформити у встановленому порядку право власності на вказану квартиру та здійснювати в повному обсязі всі правомочності власників на даний час позивачі не можуть, оскільки вони не є титульними володільцями вказаного нерухомого майна. Просять позов задовольнити.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 січня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 09 годину 00 хвилин 14 лютого 2020 року та визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву з одночасним надісланням копії відзиву відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України позивачу.

Ухвалою суду від 114 лютого 2020 року закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Соледарської міської ради про визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 годину 30 хвилин 16 березня 2020 року.

Позивачі до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином: відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві. Представником позивачів подано на адресу суду заяву, в якій він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Повідомлений належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання (у відповідності до пункту 1 частини 7 статті 128 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань) відповідач до судового засідання також не з`явився. Ними подано до суду лист, в якому він просить розглянути справу за його відсутності, не заперечують проти позовних вимог. У встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк відзив на позовну заяву відповідачем також не поданий.

При таких обставинах суд вважає за можливе розглянути дану справу під час відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно копії довідки КП БТІ станом на 31 грудня 2012 року (а.с.8) власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_4 .

Відповідно до копії листа від 11 січня 2019 року (а.с.9), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно померла, про що є актовий запис № 183 від 23 жовтня 2009 року, який складений виконавчим комітетом Соледраської міської ради м. Бахмут Донецької області.

З копії акту (а.с.10) про фактичне проживання особи за місцем реєстрації від 05 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 , та здійснюють фактичне утримання, сплату комунальних послуг своїми силами і коштами, які відкрито та безперервно з 2007 року по теперішній час користуються і володіють вищевказаною квартирою. Також за яку вони повністю сплачують комунальні послуги, що також підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг (а.с.11-62).

Згідно акту про фактичне проживання особи за місцем реєстрації від 16 березня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_3 здійснюють фактичне утримання, сплату комунальних послуг своїми силами і коштами та ведуть сумісне господарство.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстра прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 березня 2020 року відомості відносно квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

З копії свідоцтв про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вбачається, що їх батьками є: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 , які є чоловіком та дружиною, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно).

Згідно із ч.1ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними ( ч.1ст.369 ЦК).

У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось належне їй на праві приватної власності майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 ; щодо вказаного майна право власності у порядку спадкування будь-якими іншими особами не набуто та не зареєстровано; позивачі після смерті ОСОБА_3 добросовісно заволоділи належним їй нерухомим майном та з 2007 року до теперішнього часу, тобто у строк понад 10 років, продовжують відкрито та безперервно володіти ним.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту п.п. 9-14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до положень статей 335 та 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю передбачена ст.ст. 15, 16 та ч. 4 ст. 344 ЦК України, відповідно до яких захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п.13 вищевказаної Постанови).

З урахуванням вищенаведеного та виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Враховуючи, що під час судового провадження позивачем доведено факт добросовісного заволодіння та відкритого, безперервного володіння понад 10 років квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , суд вважає за можливе визнати за ними право спільної сумісної власності за набувальною давністю.

Таким чином, з урахуванням верховенства права та вищевикладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 263-265, 272 ЦПК України, на підставі ст. ст.15, 16, 328, 344, 368, 370, 372 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , до Соледарської міської ради, місцезнаходження якої: 84545, Донецька область, м. Соледар, вул. Паркова, 3а, ідентифікаційний код юридичної особи 04052873, про визнання права спільної сумісної власності за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якого: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання якої: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 , право спільної сумісної власності за набувальною давністю на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя